ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 176, 2017-01-16 10:00

אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל, היו עיכובים בכניסה לכן המתנו שאנשים יגיעו.

אברהם נגוסה: אנחנו לא יכולים להמתין יותר.

אברהם נגוסה: יחד איתי נמצאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.

אברהם נגוסה: היום נדון ונשמע את הישגי עולים ובני דור שני לעולים מגיאורגיה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע באמת את ההשתלבות של יוצאי גיאורגיה בחברה הישראלית וההישגים, וזה יכול להיות מודל שיכול גם להיות לעולים אחרים.

אברהם נגוסה: אם יש בעיות אנחנו גם נשמע, ולכן קודם כל ניתן את רשות הדיבור ליוזמת הדיון שפנתה אלינו וביקשה שנקיים את הדיון.

אברהם נגוסה: אינה ישראל.

אברהם נגוסה: תכניסו אותנו לשילובם והישגיהם של יוצאי גיאורגיה בחברה הישראלית.

<אינה ישראלי: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, מאוד חשוב שאנחנו נדון על עולי גיאורגיה וההישגים.

<אינה ישראלי: אני רוצה להודות לכל האורחים, ואני רוצה להעביר את רשות הדיבור לפרופסור ראובן אנוך.

אברהם נגוסה: פרופסור ראובן אנוך בבקשה.

<ראובן אנוך: תודה, זו הפתעה עבורי אבל אני אנסה.

<ראובן אנוך: באמת לא חיכיתי שאני אתחיל לדבר כאן

<ראובן אנוך: כי יש לנו עדה מכובדת, תמיד יש אחריות גדולה למי שמתחיל, אבל אני מאוד מאוד מקווה שחברת הכנסת סבטלובה שהיא גם קולגה שלנו, שנים רבות עבדנו ביחד ברדיו, היא תבין אם אני אטעה במשהו ותוסיף.

<ראובן אנוך: קודם כל נתחיל מזה שהעלייה שלנו התחילה בדיוק לפני חמישים שנים.

<ראובן אנוך: שלושה רבנים מ- - - מקולאשי, אחי מיכלאשוילי היו הראשונים שפתחו, אפשר לומר, את שערי הברזל, לא יצא לנו להיאבק הרבה בשביל זה, אלה היו הראשונים שקיבלו אישור רשמי.

<ראובן אנוך: אבל מאז שוב ננעלו שערי הברזל ואחר כך העלייה המשיכה כבר במאבקים גדולים ואתם כמובן יודעים ש-18 משפחות יהודיות מקוטאיסי, מהבירה השניה בגודלה בגיאורגיה, תרמו רבות לעליה, אפילו בסכנת נפשות באמת, הם פנו לאו"ם והפניה הזאת הייתה הזעקה של כל יהודי ברית המועצות שהכריזו בקול צלול וברור שאין להם שום דבר נגד ברית המועצות, אבל הם רוצים לחזור למולדת, ולממש את הזכות שקיימת לכל אדם בעולם, וככה זה התחיל.

<ראובן אנוך: אחר כך גולדה מאיר הקריאה את הזעקה הזאת בכנסת כאן לכל העולם, החלה תנועה גדולה "LET MY PEPOLE GO" וכך אנחנו, יהודי ברית המועצות, הצלחנו לפתוח את שערי הברזל ולהגיע לכאן, העלייה אז בשנות השבעים הייתה יותר גדולה.

<ראובן אנוך: יותר גדולה הייתה העלייה בשנות התשעים, ובשתי העליות האלה החלק של יוצאי גיאורגיה ניכר מאוד.

<ראובן אנוך: אני לא מאחל לאף אחד מכם להגיע לבתי חולים, אבל היום, אם אתם תגיעו לבתי חולים בארץ, לא תמצאו אחד מהרופאים הבכירים שלא יהיה גיאורגי.

<ראובן אנוך: הרבה מהרופאים הבכירים, פרופסורים ברפואה, זה התחום שתמיד אנחנו הצטיינו בו.

<ראובן אנוך: אתם יודעים, הייתה בדיחה בגיאורגיה שיש למשפחה גיאורגית שני בנים, ושלושה מהם רופאים.

<ראובן אנוך: כך שכולם שאפו בגיאורגיה להיות רופאים וזה לא פלא שכל כך הרבה רופאים יש לנו בארץ היום.

<ראובן אנוך: יש להם הישגים מאוד גדולים, אני אומר דוגמה אחת, כאשר ראש ממשלתנו אריאל שרון חלה, הרופא שלו, היה בחור צעיר בן 30 אז, עדיין ממשיך להשיג הישגים גדולים ברמות בינלאומיות הכי חשובות, הוא היה הרופא שלו.

<ראובן אנוך: בפעם ההיא הוא הציל אותו, לצערנו הרב אחר כך כבר דברים השתנו.

<ראובן אנוך: אבל זה לא התחום היחיד.

<ראובן אנוך: יש לנו אנשי צבא, אתם יודעים שגם ראש השב"כ הקודם שלנו היה גיאורגי, מילדותו קראו לו ק.ג.ב.

<ראובן אנוך: למה קראו לו ק.ג.ב.?

<ראובן אנוך: כי מילדותו היה לו ראש מכוון לדברים כאלה, ובאמת זה התממש בארץ.

<ראובן אנוך: יש לנו מהנדסים, יש לנו אנשי צבא וכדומה.

<ראובן אנוך: כך שמילים מיותרות.

<ראובן אנוך: אמרת אם יש בעיות, יש בעיות, ואולי אני אגיד כמה מילים לגבי הבעיות האלה.

<ראובן אנוך: אני חושב שעדיין ה- - - - של העדה שלנו לא ברמה שמגיעה לה.

<ראובן אנוך: כי אתם תשמעו על יהודי גיאורגיה אם קורה משהו יוצא דופן רע, גרוע, או אם מישהו נסע לגיאורגיה ופתאום גילה שזו מדינה מאוד יפה וענייה.

<ראובן אנוך: ומדברים "הנה, הם הגיעו מהמדינה היפה והענייה הזאת" אבל המדינה הענייה הזאת נשארה בהיסטוריה שלנו, בזיכרון שלנו, אבל אנחנו לא ממשיכים שם, אנחנו ממשיכים כאן בארץ והארץ צריכה לתת לנו מה שמגיע לנו, ודווקא כאשר אתם מדברים על ההישגים, כנראה כן צריך בקול רם בכל רמה לדבר על ההישגים האלה.

<ראובן אנוך: דבר שני, כמה פעמים כבר הבטיחו לנו, אני גם היום דיברתי על 18 המשפחות ותרומתן, וכמה פעמים הבטיחו לנו, אפילו עכשיו השתתפתי בדיונים אצל שר החינוך כאשר בנו את התכנית לגבי עדות המזרח והספרדים, וגם שם אמרתי וזה בכל זאת נשאר מחוץ לאוזן, כי מדברים הרבה על העלייה, אבל מה עם העלייה הכי חשובה הזאת?

<ראובן אנוך: מה עם פתיחת שערי הברזל?

<ראובן אנוך: זה לא מופיע בתכניות הלימוד, עדיין, למרות כל ההבטחות.

<ראובן אנוך: יתרה מזאת, אני אגיד לכם שהייתה עליה מאוד נדירה ומוזרה בתחילת דרכה של ברית המועצות, בשנת 1825, כאשר דוד באאזוב, הציוני הדגול שלנו, של היהודים, הצליח יחד עם נתן אליאשווילי להעלות ארצה גם כן 18 משפחות.

<ראובן אנוך: יש כאלה שאומרים 17 כי משפחה אחת הייתה גדולה ואז חישבו אותה כשתיים, אבל הם העלו את המשפחות האלה, נתן אליאשווילי נשאר כאן ובאאזוב נסע חזרה, אבל כבר שוב פתחו את שערי הברזל, אבל הדף הזה של עלייה מברית המועצות, שאף אחד אז לא הצליח להגיע לכאן, שייך ליהודי גיאורגיה וכל זה צריך כנראה לתת לדור הצעיר שלנו.

<ראובן אנוך: עוד דבר אחד, צריך לחקור ולתת בכל הארץ את ההיסטוריה העשירה והתרבות העשירה של יהודי גיאורגיה.

<ראובן אנוך: לצערנו הרב, מה שתמיד חסר זה כסף.

<ראובן אנוך: מאני מאני כמו שאומרים.

<ראובן אנוך: אני אסתפק שוב בדוגמה אחת, סליחה שאני מדבר על עצמי, אבל יש סרט מצויין, שיצא לאור מטעם מכון בן צבי, אתם מכירים את מכון בן צבי והרמה שלו, הסרט פשוט מצוין.

<ראובן אנוך: מכון בן צבי עשה, מקצוענים עשו את הסרט הזה, וכנראה זה הסרט הטוב ביותר, אני השתתפתי בו ואני אומר את זה, אבל הסרט הטוב ביותר על יהודי גיאורגיה.

<ראובן אנוך: אבל מה קורה?

<ראובן אנוך: ראו את הסרט רק אלה שהגיעו להשקה, אולי 450-500 איש.

<ראובן אנוך: מאז הסרט סגור.

<ראובן אנוך: למה?

<ראובן אנוך: יש עניינים כספיים, כסף, מכון בן צבי לא יכול לשלם את הכסף שצריך לתת בכל מיני מוסדות כדי שיתנו אישור להפיץ את הסרט.

<ראובן אנוך: אף אחד בארץ, בטלוויזיות, בבתי הקולנוע, אף אחד לא ראה את הסרט הזה.

<ראובן אנוך: מה שצריך, הכסף הקטן הזה לתת למכון בן צבי, או ישירות לאלה שדורשים את זכויות היוצרים, לשחרר את הסרט, כדי שכל העולם יראה על תולדות יהודי גיאורגיה מילה אמיתית.

<דנה גורדון שושני: איך נקרא הסרט?

<ראובן אנוך: שכונת היהודים.

<ראובן אנוך: כך זה נקרא.

<ראובן אנוך: תסלחו לי שאולי דיברתי ארוכות, אבל זה כאב לב שקיים זמן רב, ורק דבר אחרון, אני רוצה לתת מתנה קטנה לוועדה שלכם, אני פרופסור באוניברסיטת אריאל, אצלנו קיים מכון לחקר עדות יהודיות של הקווקז ומרכז אסיה, ומטעם המכון הזה יצא לאור כבר ספר, המכון קיים בסך הכל שלוש שנים ואנחנו הספקנו להוציא לאור את הספר היפה הזה, ואני רוצה לתת כמתנה לוועדת העלייה שידעו עד כמה שאנחנו, יהודי גיאורגיה עובדים ועוסקים בדברים מעניינים.

<ראובן אנוך: תודה על ההקשבה.

<ראובן אנוך: זה כספר רשמי יצא מהאוניברסיטה לוועדה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: זה לוועדה, לכל חברי הכנסת.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב, גם חבר ועדה.

קסניה סבטלובה: בוקר טוב, תודה רבה לך כבוד היושב ראש על קיום הישיבה החשובה הזאת, הדיון הזה.

קסניה סבטלובה: אני נמצאת פה גם בתפקידי כמובן חברת כנסת וחברת ועדה אבל גם חברה בשדולה שאני מאוד מאוד אוהבת והיא מאוד מאוד חשובה לי, שדולה ליחסי ישראל גיאורגיה, כבר במסגרת השדולה היינו מספר פעמים בגיאורגיה, ונמשיך לבקר שם ולחזק את הקשרים בין המדינות שלנו.

קסניה סבטלובה: חוץ מזה הכנתי פה משהו, היועצת שלי היא בת העדה הגיאורגית, נמצאת כאן, ויקטוריה - - - -.

קסניה סבטלובה: כמובן אני מזדהה מאוד עם כל מה שנאמר פה על ידי כבוד הפרופסור שדיבר על ההיסטוריה, גם ההיסטוריה המפוארת של העדה היהודית בגיאורגיה ואני יכולה לומר מנסיון שלי, של ביקור בגיאורגיה וגם שיחות ארוכות שניהלנו שם עם נציגי העדה וגם נציגי העדה שחיים פה, אמנם היהודים עלו מגיאורגיה מתוך אהבת ציון ורצון לחיות במדינת היהודים ולהמשיך ולשזור את החיים שלהם במדינת ישראל, אבל זה מקרה בודד שבו עולים יהודים לא כתוצאה מרדיפה, לא כתוצאה מאיזה שהוא סכסוך שיש עם בני המקום, אלא הם צריכים לשמור על יחסים ומרקם יחסים מאוד קרוב ואהבה עזה לאותו מקום שהם עזבו אותו.

קסניה סבטלובה: זה כמעט ולא קיים לצערנו בעולם שלנו שהוא קשה ומסובך, אבל 2,600 שנה של היסטוריה, של יחסי שכנות ויחסי אחווה ואהבה בין גיאורגים ליהודים ממשיכים גם כעת, ועכשיו זו אחריות שלנו במדינת ישראל לחזק את הקשרים שלנו עם גיאורגיה, עם יהדות גיאורגיה וגם כמובן להיעזר בכם בני העדה, כדי שאתם תובילו אותנו ונוכל כך לחזק ולרכוש ידידים נוספים למדינה שלנו ברחבי העולם, בין היתר גם בגיאורגיה.

קסניה סבטלובה: אני לא אדבר ארוכות, כי באמת ציין פה אורי על כך שיש הישגים רבים לעדה ואי אפשר להתווכח עם זה.

קסניה סבטלובה: פוגשים בכל מקום את בני העדה, ואני זוכרת את החוויה שלי כעולה ממוסקבה ב-1991, יצאנו לירושלים ואמא שלי מיד זיהתה בעין, אמרה לי "כן, אלה גיאורגים, אני מכירה אותם, מזהה אותם", כי היו לה חברים רבים גם במוסקבה ובאמת הם נמצאים בכל מקום ומשפיעים על החיים שלנו, לא רק בתחומים של מדע ורפואה וצבא וטכנולוגיה אלא גם באמנות, שחקנים, גם בספורט.

קסניה סבטלובה: בכל מקום.

קסניה סבטלובה: אמנות, שחקנים, קולנוע, ובאמת אין תחום שהעדה לא השאירה שם את חותמה.

קסניה סבטלובה: אבל יחד עם זאת יש לומר שלא הכל מושלם, יש בעיה קשה שאנחנו בני כל העליות עדיין מתמודדים איתה, וכמובן, כבוד היושב ראש, אתה מנהל פה דיון אחרי דיון על סטיגמות, על סטריאוטיפים, על דעות קדומות שעדיין קיימים בחברה שלנו וזה דבר שאנחנו חייבים להיאבק בו, ודבר שאנחנו חייבים למגר אותו מהיסוד.

קסניה סבטלובה: ורק כאשר אנחנו באמת נוכל לראות בכל אחד "אתה גיאורגי?

קסניה סבטלובה: איזה יופי, התרבות שלך היא חלק מהתרבות היהודית, זה חלק מהפסיפס הזה שאנחנו בונים אותו במדינת ישראל, אתה גיאורגי, אני בת לעולה ממוסקבה, אתה מאתיופיה", כל אחד מאתנו מביא משהו למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: ורק כך אנחנו באמת יוצרים פה את התרכובת הזאת הבלתי רגילה של אנשים שבאים מכל קצוות תבל ויוצרים פה משהו מאוד מיוחד שנקרא מדינת ישראל ועם ישראל.

קסניה סבטלובה: צריך לתת יד וצריך לעזור, למרות שזה כבר לא עולים חדשים, ולפעמים גם מדובר בכלל בצברים שהם כבר דור שני ודור שלישי נמצאים פה, אבל לא זקוקים פחות מזה, לטיפול שלנו ומה שאנחנו יכולים לעשות זה באמת להיאבק בשמו של כל אחד מאותם אנשים שהגיעו ארצה, מתוך העלייה אולי הכי ציונית שהייתה מחבר העמים ופתחה את שערי הברזל, חמישים שנה.

קסניה סבטלובה: באמת משהו שלא רבים יודעים, חייבים ללמד את זה, חייבים לשזור את הסיפור של כל העדות במה שלומדים תלמידנו בבתי הספר שלהם, ואנחנו מדברים על זה גם עם שר החינוך, גם ההיסטוריה שלנו, הכוללת, של מאיפה באנו ולאן אנחנו הולכים.

קסניה סבטלובה: אני אסכם במה שאמר פעם יגאל אלון, "מי שלא זוכר את העבר שלו אין לו גם את העתיד".

קסניה סבטלובה: אז אנחנו סומכים עליכם ואתם צריכים לסמוך עלינו, כדי שאנחנו ביחד נוכל לקדם את הסיפור של כולנו ולהגיע לכדי הבנה, שכל אחד פה מביא את המשהו המיוחד שלו.

קסניה סבטלובה: תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה כבוד היושב ראש על הדיון.

יואל רזבוזוב: אני מצטרף פה לכל הדברים שחברת הכנסת סבטלובה אמרה.

יואל רזבוזוב: אני לא אחזור.

יואל רזבוזוב: הדיון הוא חגיגי, על ההישגים של הקהילה של יוצאי גיאורגיה.

<מרי אמשיקשוילי: 25 שנה שאפרים גור עשה את הדיון, הוא היה מנהל ועדת קליטה.

<מרי אמשיקשוילי: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: באמת דיון חשוב, ובאמת יש פה דרך, אני מכיר טוב את הבן של אפרים גור, את מאיר גור, חברי הטוב.

יואל רזבוזוב: ולא צריך לחזור כאן על ההישגים, ההישגים כמו שאמרת, גם בספורט יש לי הרבה חברים, גם במדע, אקדמיה, תרבות, כלכלה, עסקים, כמעט אפשר לראות נגיעה בכל דבר.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהקהילה של יהודי גיאורגיה תרמה רבות למדינת ישראל בכל הזמנים ואני חושב שהמדינה צריכה להוקיר.

יואל רזבוזוב: אנחנו כמובן מדינת עליה וקליטה, כך שתמיד יהיו פה ניואנסים כאלה או אחרים, כמו שאמרה חברת הכנסת סבטלובה, עם הסטריאוטיפים והכל, כל אחד סובל ממשהו, אבל בסוף המדינה צריכה להוקיר.

יואל רזבוזוב: אני כאן דווקא בתור חבר ועדה, חבר כנסת רוצה להוקיר, אני בעצמי רק שנה שעברה הייתי פעמיים בגיאורגיה לא מהכנסת, אלא על חשבוני, טיול.

יואל רזבוזוב: הייתי בגודאויה, והייתי ב- - -

<קריאה: היינו גם ב - - -

יואל רזבוזוב: נכון, אבל זה היה כבר משהו רשמי.

יואל רזבוזוב: נסעתי גם לא רשמי, יש לי הרבה חברים עוד מהג'ודו, יושב ראש איגוד הג'ודו הגיאורגי הוא חבר טוב שלי שהתחרה איתי, אנחנו שומרים על קשר הדוק בין המדינות, לפחות ברמה הפרלמנטרית, גם אלוף אולימפי שהתחרה איתי הוא גם חבר פרלמנט שם, אז אנחנו באמת שומרים על יחסים לא רק ברמה הפורמלית אלא גם ברמה הלא פורמלית.

יואל רזבוזוב: אני לא מזמן ישבתי ותהיתי עם עצמי, שאנחנו היהודים, אנחנו עם נבחר, רואים אותנו, כל נגיעה שלנו בכל העולם, אנחנו קטנים, אז פתאום אני שומע גם שמות, אני לא מדבר על יהודי גיאורגיה, בכלל, גיאורגים.

יואל רזבוזוב: בעולם שומעים על הישגים במדע בכל תחום, אמרתי הרי, זה בסוף גם עם שהוא לא גדול, הוא פלוס מינוס 5 מליון, אז ב-5 מליון, תראו בכל העולם, במדע, ברפואה, בכל תחום.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה באמת גם עם מאוד מאוד מיוחד, ואני שמח שהיהודים יצאו משם.

<מוריס טוטי: הגרוזינים הם אחד מ-12 השבטים.

<מוריס טוטי: יש דיון בנושא הזה.

<קריאה: אומרים שיש לנו נציגים בספרד, הבסקים, הם יוצאי גיאורגיה.

יואל רזבוזוב: אתה רואה, זה אני צריך לקחת עוד כמה שיעורי היסטוריה.

<מוריס טוטי: מירושלים הביאו את הנצרות - - - היהודים.

<מוריס טוטי: אם אתם רוצים לשמוע היסטוריה בנושא, יש - - - המלחמה של - - - תשמעו את זה.

יואל רזבוזוב: אני אשמח לשמוע, אני מאוד אוהב.

יואל רזבוזוב: אני שוב מברך על הדיון, אנחנו שמחים שיש לנו כאן את הקהילה.

יואל רזבוזוב: כמו כולם אנחנו עולים אבל התרומה שלכם ניכרת מאוד בארץ וכמו שאמרתי, רואים בכל תחום.

יואל רזבוזוב: יישר כח ושנמשיך כך.

יואל רזבוזוב: אנחנו בסוף כולנו עם אחד.

אברהם נגוסה: תודה חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אברהם נגוסה: נמשיך לשמוע את נציגי יוצאי גיאורגיה.

אברהם נגוסה: עו"ד ארקדי אליגולשוילי בבקשה.

<ארקדי אליגולאשוילי: בוקר טוב לכולם.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני מאוד שמח להיות במפגש החגיגי הזה.

<ארקדי אליגולאשוילי: באמת, כפי שגברת מרים אמשיקוילי אמרה, 25 שנים לא היה מפגש כזה בכנסת, ואני מאוד מקווה שזו מסורת שאנחנו מתחילים ושזו תהיה מסורת שאנחנו נתמיד בה.

<ארקדי אליגולאשוילי: הדיאלוג הזה של העדה שלנו עם הכנסת, עם המחוקק, הוא מאוד חשוב.

<ארקדי אליגולאשוילי: העדה שלנו לא מתאפיינת יותר מדי בהתארגנויות ברחוב.

<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו לא עם שיוצא ומפגין, לא עם שדורש את הזכויות שלו בקול רם, אנחנו עם שאוהב לעשות את הדברים בשקט, לעשות הרבה, לעשות בצורה צנועה.

<ראובן אנוך: אבל היו - - - כאלה גם כן בארץ.

<ראובן אנוך: הפגנת אשדוד, המפורסמת.

<מרי אמשיקשוילי: זה בהתחלה.

<מרי אמשיקשוילי: כשאנחנו התחלנו.

אברהם נגוסה: אמנם זו ישיבה חגיגית, אבל אנחנו נשמור גם על העניין של הדיון.

אברהם נגוסה: תנו לדובר לסיים ואם יש שאלות, אני אתן לכם לשאול.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: זו לא הייתה ביקורת, אלא תמיכה למה שאתה אומר, אבל אני מבקש למען הסדר.

<ארקדי אליגולאשוילי: קודם כל לשמוע את פרופסור אנוך אני תמיד נהנה.

<ארקדי אליגולאשוילי: בכל שפה ובכל הזדמנות וגם אם יש ביקורת, היא תמיד עניינית.

<ארקדי אליגולאשוילי: אבל אנחנו נמצאים כאן בהרכב מאוד מעניין של אנשים יוצאי העדה.

<ארקדי אליגולאשוילי: יש כאן רופאים, יש כאן עורכי דין, יש כאן אנשי אקדמיה, אנשים מהספורט, אנשים נציגי הדת, יש פה מארג שלם של אנשים.

<מרי אמשיקשוילי: יש לנו נציג פורום G, הכי חשוב.

<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו בעצם נותנים איזו שהיא טעימה למחוקק שלנו, לרשות העיקרית של המדינה, ואנחנו באים ואומרים, אנחנו, למרות שלא באנו והתלוננו ודרשנו יותר מדי זכויות, אנחנו עושים, אנחנו מצליחים.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני לא אוהב להתגאות ולייחצן את עצמי, אבל אני רק אומר לכם משהו אחד.

<ארקדי אליגולאשוילי: בתוך המשפחה הקטנה שלי, אנחנו שלושה עורכי דין, ארבעה אפשר לומר אפילו, אנחנו ארבעה רופאים, כלכלנים, וזו עדה לדעתי שהכי מתאפיינת באנשים שיוצאים ולומדים.

<ארקדי אליגולאשוילי: בטח הדור השני ובטח הדור השלישי.

<ארקדי אליגולאשוילי: קשה לי לחשוב על איזו שהיא עדה, אולי יוצאי רוסיה גם מתמידים בעניין הזה, אבל העדה הגיאורגית, לדעתי אין בה - - - שאנשים לא הולכים ולומדים, וגם אם אחר כך הם עוסקים בעסקים או שהם עוסקים בספורט, תמיד חשוב שיהיה איזה שהוא תואר.

<ארקדי אליגולאשוילי: התרומה שהם נותנים היא תרומה בלתי נגמרת.

<ארקדי אליגולאשוילי: דיבר פרופסור אנוך על עליה שהתחילה בעצם לפני 50 שנה, אותה עליה של שלושת האחים מיכאלשוילי.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני אישית מכיר טוב מאוד את אחד האחים, את בן ציון, ושמעתי על סיפורי הגבורה שלהם, איך הם עלו, איזו מסירות נפש הייתה, ואיך אותן 18 משפחות שלקראת שנת 1967, 1969, איך הם בעצם, אפשר לומר, מסרו את נפשם בשביל המטרה הזאת לבוא ולעלות.

<ארקדי אליגולאשוילי: הם מכרו את הבתים שלהם, התפטרו מהעבודות, הם באו מול השלטון הקומוניסטי שהיה אימה בכל העולם, ואותם אנשים נעמדו מולם ואמרו להם "אנחנו רוצים לחזור הביתה.

<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו רוצים לחזור למולדת שלנו.

<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו רוצים לחיות בעיר שיש שם רחוב רמב"ם, שיש שם בתי כנסת ואנחנו יכולים להסתובב עם הטלית והתפילין ברחוב".

<ארקדי אליגולאשוילי: זאת הייתה העלייה שעלתה.

<ארקדי אליגולאשוילי: זאת הייתה העלייה של סוף שנות השישים, שנות השבעים, ולאחר מכן עוד פעם שערי הברזל, מסך הברזל ירד על ברית המועצות והייתה עוד תקופה לא טובה מהבחינה הזאת של העלייה, אנחנו יודעים, יש פה את יולי אדלשטיין שהיה אסיר ציון, ונתן שרנסקי שהיה אסיר ציון ועוד סיפורים רבים שאנחנו מכירים, שאותם אנשים שגם, אפשר לומר במסירות נפש, נלחמו כדי שהדבר הזה יקרה, ולקראת סוף שנות השמונים, תחילת שנות התשעים עוד פעם נפתחו מסכי הברזל.

<ארקדי אליגולאשוילי: העלייה הזאת של שנות התשעים מתאפיינת אולי קצת יותר, מהעלייה של שנות השבעים, אפילו הרבה יותר, בשנות השבעים עלו יותר אנשי מסחר, אנשים שעסקו ברוכלות, שלא היו אקדמאים, כי זה היה דור שגדל או בתקופה של מלחמת העולם השניה או קצת אחריה, זה היה דור שלא היה לו את האמצעים ואת היכולת.

<ארקדי אליגולאשוילי: אבל בשנות התשעים הייתה נהירה של אקדמאים מכל ברית המועצות ומגרוזיה במיוחד.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני יכול לומר, אבא שלי יושב כאן הוא עורך דין, אמא שלי רופאה, סבא וסבתא שלי רופאים, דודה שלי גם רופאה, זאת הייתה נהירה של אקדמאים שבאו ותרמו למדינה הזאת בכל התחומים.

<ארקדי אליגולאשוילי: העלייה הזאת בשנות התשעים הוסיפה למדינה לא רק מבחינה כלכלית, מדע, כל התחומים האלה, גם מבחינה דמוגרפית העלייה הזאת הייתה הצלה למדינת ישראל, גם העלייה האתיופית שהייתה באותה תקופה.

<ארקדי אליגולאשוילי: אלו היו העליות שהצילו את מדינת ישראל דמוגרפית, כי אני לא יודע איפה אנחנו היינו עומדים מהבחינה הזאת היום אם העליות האלה לא היו עולות ולא היו עולות במסות שהן עלו ובכמויות ובאיכות שהן עלו.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני לא רוצה להכביר במילים, אני רק רוצה לומר בתור נציג של הדור הצעיר, לי מאוד חשובה התרומה בקהילה.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני גם בלשכת עורכי הדין ממלא כמה תפקידים שהם תפקידי התנדבות.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני יושב ראש פורום השתלמויות במחוז ירושלים, יושב ראש פורום עורכי דין צעירים בירושלים, אני חבר בוועד מחוז ירושלים והנתינה הזאת שאני נותן לקהל שלי של עורכי הדין, אני לא רוצה לעשות רק שם, אני רוצה גם לתת לעדה שלי ובעזרת השם אני מאוד מקווה שתנועה שנעשה כדי לקדם את העדה שלנו וכדי לשפר את המצב ולהשריש את המורשת, כל הדברים היפים שדיברו, שההיסטוריה של יהדות גיאורגיה תירשם באותיות זהב בספרי ההיסטוריה של מדינת ישראל, אני מאוד מקווה שאותה תניעוה שאנחנו רוצים להקים, שחברים רבים יצטרפו, והעליה האמיתית והראשונה שהייתה למדינת ישראל מהמאה ה-19, זאת לא הייתה מה שאנחנו מכירים העלייה השניה, אלא הייתה עליה היסטורית קודם לכך, בתחילת המאה ה-19, עליית הבורג'ים, שבאו לכאן בהמוניהם.

<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה היסטורית - - -

<ראובן אנוך: התחילה בשנת 1832.

<ארקדי אליגולאשוילי: נכון.

<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה שאנחנו מכירים בספרי ההיסטוריה שיצאה מחוץ לחומות, אומרים שהיא משכנות שאננים.

<ארקדי אליגולאשוילי: אבל העובדה ההיסטורית היא שמשכנות שאננים אכן נבנתה ראשונה, אבל היא נכנסה עשור מאוחר יותר, כי אנשים פחדו לצאת ולגור מחוץ לחומות.

<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה שאוכלסה מחוץ לחומות הייתה שכונת הבורג'ים, נמצא כאן גם דוד בנדר, שהוא מכיר את הסיפור הזה מצוין.

<ארקדי אליגולאשוילי: יש שם נכסים של יהדות גיאורגיה.

<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הזאת נקראה בעגה שכונת הבורג'ים אבל היא הייתה אשל אברהם, אברהם אליגולשוילי מהמשפחה שלנו שבאו ומכספי תרומות וכספים אישיים של יהדות גרוזיה בנו אותה.

<ארקדי אליגולאשוילי: יש כאן נציג, עו"ד שוקי ג'אנה שהוא צאצא של אותם הבורג'ים, נכד של אברהם - - - אחד מעמודי התווך של אותה תנועת הבורג'ים.

<ארקדי אליגולאשוילי: אני בטוח שאנחנו נמשיך לעשות, ובעזרת השם נעשה, ואנחנו נשמח לבוא לכאן להציג בפניכם את ההצלחות שלנו ואם יש דברים שאתם חושבים שאתם יכולים לעזור לנו או לשמוע, לשים אוזן קשבת, אנחנו מאוד נשמח.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מצטער שאני מקצר אתכם, יש רשימה של אנשים שרוצים גם להביע את דעתם, לכן אני צריך לתת לכולם לדבר.

אברהם נגוסה: תנסו לדבר בתמצית.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את דוקטור יעקב אופיר.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: הייתה לי הזדמנות גם להיפגש איתך, למדתי הרבה דברים על ההיסטוריה.

<מרי אמשיקשוילי: דוקטור יאקוב אופיר היה נציג לגיאורגיה מטעם הסוכנות, הג'וינט, הוא עכשיו כתב ספר מיוחד מכל הדברים שלא שמענו עד כה, הוא ידבר על זה.

<יאקוב אופיר: אני שמח לראות את כולם כאן ולשמוע את העניינים האמיתיים לגבי העדה.

<יאקוב אופיר: כל אחד גאה על ההישגים של העדה.

<יאקוב אופיר: אני כאחד מהעדה שכבר מעל 40 שנה כאן בארץ, ואני זוכר את כל ההתקדמות הזאת מהכותרות בעיתונות על העדה, עד הישגים שלא כותבים עליהם בעיתונות, ואם כן כותבים, באיזה שהוא מקום בסוף העיתון.

<יאקוב אופיר: אני גאה כמו כל אחד על ההישגים, אבל אני רוצה להביא כאן את הדברים מאיפה זה הגיע.

<יאקוב אופיר: איזה שורשים היו לנו שם.

<יאקוב אופיר: אני כבר שנים רבות אחרי שסיימתי את העבודה בסוכנות, בג'וינט, התחלתי קצת לחקור על ההיסטוריה שלנו, והתגלו לפניי דברים שאף אחד לא חשב ואני לא חושב שכאן הרבה אנשים יודעים.

<יאקוב אופיר: את כל הדברים האלה, במה שאנחנו התחנכנו, זוכרים מהמשפחות שלנו, מהאבות והסבים שלנו, את כל הדברים האלה הביאו האנשים שעמדו על יהדותם עד הסוף והביאו את הידע שלנו כמשפחות 18, או אחרים ששבתו בברית המועצות, מתי שכל אחד היה מפחד להביע את הדעה שלו, היהודים מהעדה יצאו למוסקבה והתחילו להפגין, ואף אחד לא חשב שהם יחזרו בשלום.

<יאקוב אופיר: זה הכל הגיע מההיסטוריה שלנו, ההיסטוריה שהתחילו כמו שאומרים, לפני 2,600 שנה, יכול להיות יותר, יכול להיות פחות, אבל אני ראיתי את הדברים האלה, את הדוקומנטים, המסמכים, מהמאה ה-13 שכבר שם עשו את הדברים המאוד חשובים, למרות שהיו לחצים, למרות שרצו שהם יתנצרו.

<יאקוב אופיר: היו מאבקים.

<יאקוב אופיר: אם אנחנו ניקח את התקופה האחרונה של ברית המועצות הקומוניסטית, שהתחילה ללחוץ על כל הדתות, ובמיוחד על היהודים, ראיתי שנרצחו אנשים על שום דבר, ב-1938 בערב פסח נדונו שמונה רבנים לפני כיתת יורים, ואחרי כמה ימים הוציאו אותם להורג.

<יאקוב אופיר: את הפרוטוקולים האלה אני מחזיק, ראיתי את הפרוטוקולים, מה-ק.ג.ב.

<יאקוב אופיר: המון אנשים שבלי שום דבר, בלי שום ידע על כל הדבר הזה, הוציאו אותם להורג, וכאן אנשים עמדו על עצמם.

<יאקוב אופיר: והם יכלו להגיד שהם לא ילמדו את הילדים, לא יהיה מלמד, לא יהיה שום דבר, אז הם היו יכולים לשמור על חייהם, אבל הם עמדו על זה, וכל הדברים האלה שאנחנו היום גאים ובאים ואומרים "העדה שלנו מפוארת", נכון, אבל בזכות האבות האלה שעשו את הדברים האלה.

<יאקוב אופיר: אני מקווה שלא נראה את גיאורגיה רק במבט של חצ'אפורי או חינקאלי, לעדה שלנו יש שורשים מאוד מאוד עמוקים, שאני חושב שכל השורשים האלה נותנים מקום מכובד במפה של יהדות העולם ואנחנו בדיוק על זה צריכים להילחם, אם צריך להילחם, ולהוכיח שהדבר הזה, יהדות גיאורגיה, זה לא רק מילים, זה גם משמעות מאוד עמוקה.

<יאקוב אופיר: אני מקווה שכל אחד מאיתנו וגם הדורות הבאים שלנו יעשו את זה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את בדרי בן.

<בן בדרי: שלום לכולם, תודה אדוני היושב ראש, אני שמח על המפגש שמקיימים פה אחרי 25 שנה, פה המקום לציין לשבח את הגברת מרי אמשיקשוילי שדאגה לכנס את הוועדה, אני שמח על כך, לעלות להציף את בעיות הקליטה שהיו, אני רואה פה ושומע, יש לנו פה ממש אנשים שיכולים לייצג בכבוד בכל מגזר ובכל תחום.

<בן בדרי: עברנו את קשיי הקליטה בדיוק כמו העדה האתיופית, מציירים את הכל יפה פה, אבל העלייה שאנחנו עלינו בשנת 1971 לא הייתה קלה ביותר.

<בן בדרי: מה לא קראו לנו, כנראה זה היה נוהג, כל פעם שהייתה קליטה חדשה בארץ לא היו נקלטים מי-יודע-מה, אבל למרות הכל צלחנו הכל.

<בן בדרי: אני שמח על המפגש הזה, ושיתקיימו עוד מפגשים כאלה.

<בן בדרי: אני מודה לחברי הכנסת שבאו לפה לכבד את הקהילה.

<בן בדרי: אני חבר בפורום G, ואנחנו שמנו לנו למטרה לקדם ולשלב את בני הקהילה בקדמת הבמה הציבורית, כמובן תוך אהבת מדינת ישראל וחיזוקה.

<בן בדרי: אני רוצה לציין שהעלייה מגיאורגיה לישראל הייתה מתוך ציונות אמיתית, לא שהיו שם קשיים או שהאנטישמיות רדפה אותנו.

<בן בדרי: לא הייתה אנטישמיות, האנטישמיות קיימת בכל מקום היום בעולם.

<בן בדרי: אתמול חזרנו מכנס האנטישמיות שהתקיים בבר אילן, ואמר שם יושב ראש ההסתדרות הציונית, ממלא מקום המועצה הציונית בישראל יעקב חגואל, שבכל מקום תוקפים אותנו בכל מקום האנטישמיות מרימה ראש.

<בן בדרי: לכן בתפקידי הנוסף כרכז של הקהילה הגיאורגית במועצה הציונית בישראל אני מבקש מכולם להיכנס לאינטרנט, לאיפה שאפשר לחזק את המדינה שלנו, לחזק את מדינת ישראל, לעשות את זה.

<בן בדרי: אתמול אמרו דבר מאוד מאוד צורם לאוזן, אם ילד נכנס בסין לגוגל ומקיש "יהודי", קופצים לו ישר עשרה אתרים אנטישמיים.

<בן בדרי: אנחנו במועצה הציונית פעלנו כדי להוריד את הדבר הזה.

<בן בדרי: יש לנו - - -, היום המלחמה באנטישמיות זה מה שיחזיק את מדינת ישראל בחיים, ואם לא – אנחנו נימחק מהמפה.

<בן בדרי: אני מודה למרי שוב על הכינוס הזה, חשוב שיהיו עוד כנסים כאלה ולגבי כל הכאבים והבעיות שצפו, אני מציע, כפי שבהרבה קהילות מקימים מרכזי מורשת, לאמץ גם לקהילה הגיאורגית הקמת מרכז מורשת.

<מרי אמשיקשוילי: במיוחד בירושלים, בדרי.

<בן בדרי: בירושלים, באשדוד, שהיא בירת התרבות הישראלית הגיאורגית.

<מרי אמשיקשוילי: בילדות שלי שמעתי שאני יהודייה ואסור לאכול בבית אחר, ידעתי רק ירושלים.

<מרי אמשיקשוילי: בחיים שלי לא שמעתי אשדוד.

יואל רזבוזוב: באשדוד עושים משהו עכשיו.

יואל רזבוזוב: עכשיו בהקמה.

<מרי אמשיקשוילי: כן.

<מרי אמשיקשוילי: מרכז של העדה שלנו, אבל השורשים שלי היו ירושלמים, סבא שלי - - - שהוא שלח לקהילה היהודית מפה, ואנחנו חזרנו.

<בן בדרי: אני רוצה לסיים אדוני היושב ראש, התבקשתי להציג את פרופסור גיאורגי צולדזה, אמן, רב אמן ופסל, צייר, והוא במקרה גם החתן של מרי אמשיקשוילי.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: ברוך הבא.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את הרבנית דינה שמלאשוילי.

<דינה שמלאשוילי: תודה.

<דינה שמלאשוילי: ברור שאני שמחה על ההישגים של העדה, אין מה לדבר שממש העדה שלנו עולה בצעדים ענקיים, אבל דבר אחד כואב, שהבד"צ הכי - - - אני ברוך השם יחד עם גברת סוריה ציצאשוילי, מוציאים כבר עלונים, מעבירה שיעורים כבר 20 שנה, אבל אני מרגישה כאילו אני לבד בתחום, אין מישהו שיעמוד על ידי ויתמוך בנו, זה כואב ממש.

<דינה שמלאשוילי: אין מילים שאני מוצאת לכאב הזה מהלב.

<דינה שמלאשוילי: כל אחד ברוך השם, יהודים, יהודים, אבל על מה אנחנו מתבטאים שאנחנו יהודים, זה שכחנו מזמן.

<דינה שמלאשוילי: אם אין לנו שורשים שכמו כל הזמן אנחנו מתבכיינים שכל הרבנים שלנו נהרגו בגרוזיה, אני זוכרת את הדוד שלי שכל הזמן היה אומר שהוא בן של רב, ואף פעם לא ידעתי למה הוא בן של הרב, שלא ידע שום דבר.

<דינה שמלאשוילי: אחר כך שהוא נפטר, אח שלו אמר שהם בנים של רב גדול, אבל אתם לא יודעים שום דבר, אז הוא התחיל לבכות, אותו לילה שלקחו את אבא שלי בסוראמי, ברחוב הזה לקחו באותו לילה שישה רבנים גדולים ומאז לא יודעים את עקבותיהם וכך הם נעלמו וכך אנחנו נראים היום.

<דינה שמלאשוילי: ברוך השם יש לנו הישגים ענקיים, אין מה לדבר, בכל התחומים, במדע, בטכנולוגיה, ברפואה, אבל בד"צ, אנחנו דורכים במקום.

<דינה שמלאשוילי: אני מצטערת אם אמרתי את הכאב שלי.

<דינה שמלאשוילי: אני אשמח אם מישהו יעזור לנו בתחום הזה גם.

<דינה שמלאשוילי: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: עכשיו נכניס גם את משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: נשמע את שרי פייר, מנהלת תחום בכיר לחינוך ממשרד העלייה והקליטה.

<שרי פייר: תודה.

<שרי פייר: אני שמחה להיות כאן בדיון החשוב הזה.

<שרי פייר: משרד העלייה והקליטה מכיר וגם מוקיר את המורשת המפוארת של יהדות גיאורגיה וההישגים הנפלאים שלהם בכלל התחומים.

<שרי פייר: ציינת פה שיש גם אתגרים, גם בדור הראשון היו וחלקם עוד נשארים, וגם בדור השני.

<שרי פייר: לכן משרד העלייה והקליטה תומך ברשויות בעשרות מיליוני שקלים, ומשלב בכל התכניות שלו יהודים שעלו מקהילת גיאורגיה.

<שרי פייר: כשאנחנו מגדירים עולים מה-1.9.89, ובהחלט ממשיכים לתת יד וללוות את העולים בכלל תחומי החיים, ובאמת למנף את ההישגים עוד יותר.

<שרי פייר: גם במסגרת מוקדים שאנחנו פותחים, מוקדי פעילויות ליוצאי קווקז, משולבים גם עולים מגיאורגיה.

<שרי פייר: בנוסף לכך, כחלק מהתמיכה והרצון למנף, גם בדור הראשון וגם בדור השני, יש לנו תכניות לתיגבור לימודי ואנחנו משלבים ילדים בחטיבת הביניים ובתיכון, שהם או הוריהם עלו לארץ ב-15 השנים האחרונות, שלא כמו משאר המדינות ב-10 השנים האחרונות כי אנחנו סבורים שהפוטנציאל גדול וחבל לפספס.

<שרי פייר: שוב, אני מאוד שמחה.

<שרי פייר: זה כיף לשמוע גם על הישגים ועל השתלבות בקהילה המפוארת הזאת.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אמנם יש הישגים שנאמרו פה, וגם עלו כמה אתגרים, כך הייתי מגדיר, אתגרים שפרופסור אנוך התייחס אליהם אחד-אחד וגם דוקטור יעקב וגם שמענו עכשיו מהרבנית.

אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה לוקח את הדברים האלה ויעזור לקהילה להתמודד עם האתגרים?

<שרי פייר: משרד העלייה והקליטה דוגל, כמו גם בדרך החדשה, אדוני היושב ראש, באינטגרציה בין כלל העולים, ולכן עולי גיאורגיה משולבים כמו כל העולים בכלל התכניות ברשויות.

<שרי פייר: בימים אלה יש ועדות היגוי בכלל הארץ ברשויות, שבהן כל רשות מציגה את הצרכים לפי תמהיל העולים שנמצא בה, כשההנחיה הברורה היא לשלב את כל קהילות העולים בתכניות, ולשים דגש במקום שהרשות שמכירה את האנשים שבה, יחד עם אנשי המשרד, יחד עם יועצי הקליטה בקהילה, בתכניות.

<שרי פייר: למשל, דובר כאן על נושא של זהות, על זהות ושייכות, והתחברות לחברה בישראל, לתכניות שאנחנו מפעילים.

<שרי פייר: שמירת המורשת.

אברהם נגוסה: שמירת המורשת.

אברהם נגוסה: להביא זה כהצלחה.

<שרי פייר: בהחלט.

<שרי פייר: אגב, אחד מיעדי המשרד בכלל ואגף בכיר לקליטה בקהילה שאני נמצאת בו בפרט, הוא לשלב בין המורשת של ארץ המוצא של העולים לבין ארץ היעד, וזה משני טעמים: ראשית, תהליך הקליטה הוא דו כיווני.

<שרי פייר: יש קולטים ויש נקלטים.

<שרי פייר: הקולטים צריכים להכיר את הנקלטים, והנקלטים צריכים להכיר את הקולטים.

<שרי פייר: בנוסף לכך, עוד בשנות השישים דיברו החוקרים וברי בראשם, על מטריצה שמזכירה לנו עץ.

<שרי פייר: אם יש לאדם שורשים, יהיה לו גם נוף, יהיו לו גם עלים וענפים.

<שרי פייר: אם יש לו רק עלים וענפים, זה לא יצליח.

<שרי פייר: חייבים תמיד לשמור על המורשת, וגם עשה לך רב להמשיך קדימה.

אברהם נגוסה: תודה.

<אברהם יוסף: אפשר להעלות שאלות?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: קודם ניתן את רשות הדיבור על פי הרישום.

אברהם נגוסה: בני פרץ בבקשה, בקיצור, מכיוון שהיום אנחנו עוסקים בחגיגה ליוצאי גיאורגיה, ולא ליוצאי מרוקו.

<בני פרץ: אני קודם כל רוצה לברך את יוצאי גיאורגיה.

<בני פרץ: אדוני היושב ראש, אני הכרתי את העולים הראשונים מגיאורגיה בשנות השבעים.

<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך שזאת עליה שלא רק ברוכה בהכנסת העולים שלה, בנעימות, גם כאחד שביקר בשנה שעברה בגיאורגיה וראה שם, ומי שמדבר, כשדיבר הפרופסור שלא נראה חס ושלום את הכפרים ואת העוני, זה אשמת הקומוניזם שלא פיתח.

<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך, זה לא עוני, זה עוני של אושר ועושר.

<בני פרץ: של הכנסת אורחים שלא ראיתי כדוגמתה.

<בני פרץ: בארץ לא מתבטא, לא האנשים עם כל הידע שלהם ועם כל מה שהם הביאו איתם ביחד.

<בני פרץ: יש את הידע, זה לא מתבטא בארץ.

<בני פרץ: לא בספרים, לא במורשת שלהם, שדיברה עכשיו הגברת ממשרד הקליטה, שאנחנו מדברים שפשוט הם לא מביאים את זה בחינוך, להרבה עדות.

<בני פרץ: ואם אני מסתכל, זה לא רק אליהם, גם צריך להכניס את זה לספרי הלימוד כדי שאחד יכיר את השני.

<בני פרץ: אדוני היושב ראש, כאחד שיש לו חברים עד היום, משנות השבעים, שהם באו מהעלייה של גיאורגיה, ומה שראיתי אותם שנסעתי לשם, בזכותם נסעתי להכיר ולראות, ראיתי ערים שאני מאחל שבמדינת ישראל יהיה ניקיון כזה, וכזה טיפוח, וכזה בטחון כמו שהרגשתי וחשתי בתוך גיאורגיה פלוס הכנסת האורחים.

<בני פרץ: אני רוצה שזה יתבטא, אני אומר את זה ואמר את זה עורך הדין, הם נמצאים בכל התחומים אבל לא מרגישים אותם, לא חשים אותם.

<בני פרץ: פשוט כי אנחנו לא כותבים שום דבר.

<בני פרץ: אני מסתכל ורואה רק בספרים, הכל על איזה עליה מרוסיה או עליה מפולין.

<בני פרץ: זה מה שאנחנו מכירים.

<בני פרץ: לא ראיתי מזרחים ולא גיאורגים ולא קווקזים ולא כלום.

<בני פרץ: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עו"ד ארינה גיינר.

<ארינה גיינר: שלום.

<ארינה גיינר: אני עליתי מקוטאייסי בגיל 14 יחד עם משפחתי.

<ארינה גיינר: אבא שלי ואחי נמצאים פה.

<ארינה גיינר: אבא שלי עורך דין, אמא שלי רופאה, סבא סבתא כמו שאחי ציין, רופאים.

<ארינה גיינר: את הקריירה הראשונה שלי התחלתי במשרד לקליטת העלייה, סיימתי אותה בתור סגנית מנהלת מרחב ירושלים ואחראית תחום תעסוקה במרחב.

<ארינה גיינר: מתוקף תפקידי במשרד הקליטה מן הסתם עסקתי בהרבה עולים וגם בעולים מגרוזיה, כמו שזה היה אז, הרבה אמנים, משוררים, ציירים, הרבה אנשי מדע, ניסינו לעזור להם ככל האפשר.

<ארינה גיינר: לאחר מכן עברתי לעסוק במקצוע, יש לי תואר שני מאוניברסיטת בר אילן.

<ארינה גיינר: גם כעורכת דין מנסה לעזור לעדה שלנו, עוסקת בתחום המשפחה, וכל מה שקשור למשרד הפנים, איחוד משפחות, מעמד, מעמד בישראל, הרבה ירושלמים צעירים גם בינינו, נמצאים פה.

<ארינה גיינר: למשל יש לנו פה את נורית ארגן שהיא זכיינית סניף סופר פארם, אורית משה, היא מיילדת ראשית בבית חולים הדסה עין כרם, אבי משה, הוא מנהל מרפאה בשב"ס.

<ארינה גיינר: אילנה ספיר, דור ההמשך לעורכי דין.

<ארינה גיינר: מקה שמשי, עורכת דין.

<ארינה גיינר: גיאורגי רמדזה שהוא כלכלן, הרבה חבר'ה צעירים איכותיים, עוסקים בדברים טובים שיכולים לסייע לעדה ולכל עם ישראל.

<משה מישלי: רציתי להגיב לגברת שדיברה, כל הכבוד יש לנו הרבה אנשים מאוד מוצלחים בעדה.

<משה מישלי: כמו בכל עדה יש לנו גם עשבים שוטים, את אומרת שיש הרבה תקציבים שמופנים לעיריות.

<משה מישלי: האם את יודעת שזה מגיע לעדה?

<משה מישלי: אני חושב שלא.

<משה מישלי: פעם הייתי אומר 10%, היום אני אגיד לך 0% מגיע לעדה.

<משה מישלי: רק שתדעי את זה.

<משה מישלי: אפשר לבדוק את זה גם.

<משה מישלי: כולם מדברים על כל מיני דברים טובים.

<משה מישלי: יש הרבה דברים לא טובים, כמובן שיש אנשים שדואגים, יש לנו - - - בעדה גם כן, ממש קצת.

<משה מישלי: אני הגעתי לפה בזכות מרי.

<משה מישלי: אני מאמין בה, אני פה, אני לצידה, רק בשביל לשנות את הדברים האלה הגעתי עד לכאן מאשדוד.

<משה מישלי: אני לא עורך דין, אני בסך הכל קבלן, מאוד מודאג בקשר לעדה שלי.

<משה מישלי: אני רואה שהעדה שלי הולכת ונמחקת.

<משה מישלי: אני לא רוצה שזה יקרה.

<משה מישלי: אז תבדקו את המצב הזה, שאתם מעבירים כספים שלא מגיע לכולנו, וזה כן מגיע לנו.

<משה מישלי: 0% מגיע לאיש הקטן.

<משה מישלי: אם זה מבחינת תרבות, כל דבר, לא משנה מה שלא יהיה.

אברהם נגוסה: שרי, בואי נעשה כך.

אברהם נגוסה: נדמה לי שיש עוד אנשים שרוצים לשאול.

<שרי פייר: אני חייבת להגיב, אלה כספי ציבור.

<שרי פייר: הכספים שמשרדי הממשלה בכלל ומשרד הקליטה בפרט מעבירים לרשויות, אלה כספים ציבוריים, זה לא סיוע לפרט, מאוד חשוב להסביר את המונח הזה.

<שרי פייר: אלה כספים לפעילות.

אברהם נגוסה: זה ברור.

<משה מישלי: איך זה מתחלק, לאן זה הולך?

אברהם נגוסה: רגע, אני חושב שזה מובן, אף אחד לא מצפה שיחלקו כסף בצורה פרטנית, זה לא העניין.

אברהם נגוסה: אבל אני מבקש שתרשמי את זה, יהיו שאלות, ובסוף אתן לך להתייחס לכל השאלות.

<משה מישלי: אני לא סיימתי.

<משה מישלי: מעניין אותי כמה דברים.

<משה מישלי: יש אנשים שמגדירים את עצמם, לא יודע מה, יושב ראש העדה.

<משה מישלי: לא שמעתי את זה שהיו בחירות אצלנו כדי שמישהו ייבחר.

<מרי אמשיקשוילי: אבל אנחנו פה לא - - -

<משה מישלי: זה בלי קשר, זה בשבילנו אמרתי.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נשמע את אברהם יוסף בבקשה.

<אברהם יוסף: אני לא ארחיב את הדיבור, גם לא התכוונתי להירשם.

<אברהם יוסף: מספיק דיברו פה על מורשת יהדות גיאורגיה, מורשת מפוארת היסטורית, שורשית, מאות שנים.

<אברהם יוסף: גם מבחינה הלכתית, מבחינה דתית, ששמרה על יהדות, שמרה על מורשת ישראל, על תורת ישראל ועל מנהגי ישראל ועוד בגלות במאות השנים, וגם רשום בהיסטוריה, גם הגיאורגים בעצמם מאוד מעריכים את זה.

<אברהם יוסף: אני מדבר עכשיו על התקופה האחרונה.

<אברהם יוסף: בתקופה האחרונה אנחנו מושרשים בגיאורגיה, אוהבים את גיאורגיה וקוראים לה, ואחד אחד יסכימו איתי, המולדת השניה שלנו.

<אברהם יוסף: למה?

<אברהם יוסף: כי לא הייתה שם אנטישמיות.

<אברהם יוסף: אני רוצה לשים דגש, ממש בקצרה, כמה שאנחנו אוהבים את גיאורגיה שלא הייתה אנטישמיות ואהבו אותנו ושמרו עלינו, ושמרנו עליה, והשתתפנו בהכל, אם זה במצבים קשים ואם במצבים קלים, היינו גיאורגים.

<אברהם יוסף: במצבים קשים הגיאורגים היו יהודים, עזרו לנו.

<אברהם יוסף: אני רוצה לשים דגש על זה.

<אברהם יוסף: אני מסתובב הרבה שם, בקהילות וקרוב למי שצריך להיות, הם מכבדים אותנו.

<אברהם יוסף: אני שם דגש.

<אברהם יוסף: הגיאורגים מכבדים אותנו, אוהבים את ישראל, עושים בשבילנו, 2,600 שנה, כנסים קונגרסים שם, ומכבדים אותנו, אפילו הילד הקטן יודע מה זה ישראל ומי זה יהודים.

<אברהם יוסף: ישראל לא מחזירה את זה לגיאורגיה, בשום אופן.

<אברהם יוסף: תחשבו על זה.

<אברהם יוסף: ישראל בשום פנים לא מחזירה.

<אברהם יוסף: אולי פה ושם מזמינים איש מכובד, יצטלמו על יד הנשיא שלנו או על יד שר הקליטה שלנו, ובזה זה נגמר.

<אברהם יוסף: אני רוצה לומר לך אדוני היושב ראש, אנחנו כבר נפגשנו.

<אברהם יוסף: אני רוצה שהתקציבים שמכוונים למשרד הקליטה, לקליטת עליה, אנחנו כבר מזמן גמרנו את קליטת העלייה, אבל יש דור חדש, והתקציבים שמגיעים לחינוך ותרבות במיוחד, כשאת שולחת 10 מליון שקלים, זה לא מגיע.

<אברהם יוסף: אני מחיפה, בשביל לעשות פורום או כנס או ישיבה, אין לנו תקציב לכיבוד, אף אחד, עירית חיפה לא נותנת.

<אברהם יוסף: אני יודע מאיזה מוצא את, את בטח מרוסיה, נכון?

אברהם נגוסה: חצי.

אברהם נגוסה: דור תשיעי בארץ, אבל צד שני.

<אברהם יוסף: לא משנה השורשים, אני אומר לכם, 90% הולך לארגוני רוסים.

<אברהם יוסף: אם זה בקריות, אם זה בחיפה, אם זה בנהריה, בצפון ויכול להגיע עד נתניה.

<אברהם יוסף: ליהדות גיאורגיה לא מגיע.

<אברהם יוסף: יש אנשים מאוד מכובדים, מאוד כשרוניים.

<אברהם יוסף: יושבת פה ידידה מכובדת, מה הם מקבלים, מה תקציבי התרבות שלנו?

<אברהם יוסף: אם זה רקדנים, זמרים, משוררים, איזה תקציב?

<אברהם יוסף: האישה הזאת משוררת.

<אברהם יוסף: להוציא ספר אין לה תקציב להוציא, על השירים שלה.

<אברהם יוסף: את הולכת למחלקה לחינוך או לקליטת עליה בחיפה, למזלי אני מושרש שם, הייתי אדריכל ראשי של עירית חיפה.

<אברהם יוסף: אני אומר לכם, התקציבים לא מגיעים.

<אברהם יוסף: מישהו אמר כרגע פה שיהדות גיאורגיה הגיעה להישגים טובים.

<אברהם יוסף: הגיעה, כי אנחנו עם מוכשר.

<אברהם יוסף: זה הישגים אישיים, לא בעזרת המדינה.

<אברהם יוסף: הישגים אישיים שכל אחד ואחד הגיע למשהו, אחרי ארבעים שנה של סבל, של עבודה קשה, של מלחמה.

<אברהם יוסף: כי אנחנו כאלה חרוצים, לא מבקשים כלום מאף אחד.

<אברהם יוסף: אבל המדינה לא דאגה לנו, שלא תגיד, אדוני היושב ראש, שלא תגיד מדינת ישראל שהיא דואגת ליהדות גרוזיה.

<אברהם יוסף: רק לרוסים, פולנים, רומנים, הודים, מרוקאים, רק אלה מקבלים את כל התקציבים.

<בני פרץ: המרוקאים - - -

<אברהם יוסף: אני אומר בדיוק כמוך.

<אברהם יוסף: תחקרו את הנושא הזה ותדעו כמה הרשויות נותנות לעדה הגיאורגית, לא מגיע אפילו.

<בני פרץ: לא מגיע אלינו תאמין לי, וגם לא לאתיופיים.

<אברהם יוסף: לנו זה לא מגיע.

<אברהם יוסף: זה הישגים אישיים שלנו, של כל אחד ואחד.

<אברהם יוסף: תוציא כל גרוזיני תראה אם אתה מקבל 1,000 שקל בשנה, עיתונים, ז'ורנלים, עיתונים אחרים של הרוסים של 20 סוגים הם מקבלים תקציב על חשבון ההקצבות, יש להם - - -

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: יש לנו עוד רשימת דוברים.

אברהם נגוסה: הזמן שלנו רץ אז תציגו בתמצית.

אברהם נגוסה: סימה תבדי בבקשה.

<סימה תבדי: אני מברכת את הטקס הזה ומברכת את האנשים שתרמו ועשו את הטקס, אני מודה למרי אמשיקשוילי שאנחנו התכנסנו היו לדבר על העדה שלנו, לדבר על ההישגים ולדבר על הבעיות גם.

<סימה תבדי: אני אישית נציגה של משרד הקליטה של ירושלים, עבדתי 30 שנה במשרד הראשי בירושלים, בקליטת עולים חדשים מכל העולם, ומצפון עד הדרום.

<סימה תבדי: עשיתי לדעתי תרומה גדולה לעם שלנו, לאנשים שלנו, לעדה שלנו, ואנחנו ידענו שהעם שלנו השיג באמת הישגים גדולים.

<סימה תבדי: אצלנו היה דבר אחד שכתוב באנגלית: "WE DON’T PROMISE ROSE GARDEN1515".

<סימה תבדי: באמת אז, בשנות השלושים, אף אחד לא עשה את זה ככה בלי בעיות, אנחנו הגענו למצב מאוד מאוד קשה, בגלל שמדינה הייתה צעירה, המדינה הייתה ממש בשלב הבנייה ואנחנו בנינו את המדינה.

<סימה תבדי: העלייה מגרוזיה שהגיע בשנות השלושים והייתה עליה ציונית ועליה שתרמה מאוד מאוד הרבה לבניית המדינה.

<סימה תבדי: אני מדברת על ההישגים, באמת יש, ואני לא אעבור על זה, כבר דיברו הרבה אנשים על זה.

<סימה תבדי: אני רוצה להגיד כמה דברים על הבעיות.

<סימה תבדי: יש לנו עדיין את הבעיות.

<סימה תבדי: למרות שעברו 40 שנים, כמעט מגיעים ל-50 שנים לעליה, יש לנו בעיות.

<סימה תבדי: אנחנו האנשים המבוגרים, יש לנו אפשרות לעשות משהו למען המדינה ואנחנו רוצים את העזרה מהמדינה.

<סימה תבדי: מה העזרה?

<סימה תבדי: למשל אני אגיד לדוגמה, אני אישית הוצאתי הרבה פרויקטים שאת הפרויקטים אפשרי היה לבצע למען המדינה, למען העם היהודי, למען האנשים מהעדה שלנו.

<סימה תבדי: רציתי מאוד לעשות אנדרטה בחולון, היכן שקיימת אנדרטה מכל הארצות, והגענו לזה כמעט, אבל אז נשיא הקונגרס ז"ל מישקו מירלשוילי, שהוא מאוד מאוד רצה לעשות את הפרויקט, אבל לצערנו הוא נפטר והפרויקט הזה נשאר רק על הנייר.

<סימה תבדי: היינו בבית הקברות, מצאנו את המקום, המקום היה שלנו היה צריך רק להוציא קצת כסף ואין לנו את הכסף הזה.

<סימה תבדי: מתוך השאלה לגברת הזאת, יש גם את השאלה, איפה לפנות, למי לפנות כדי לעשות לעם הגרוזיני שאנחנו השארנו את האבות והאמהות, את הסבים, את השורשים שלנו שם בגרוזיה והם נלחמו במלחמת העולם השניה, 300,000 אנשים נהרגו במלחמת העולם השניה, והם נשארו שם, באדמת רוסיה.

<סימה תבדי: יש אפשרות, הם זכאים שתהיה להם אנדרטה בחולון, האנדרטה הזאת בזמנו אמרו שזה עולה 50,000 שקל.

<סימה תבדי: אנחנו לא רוצים את ה-50,000 שקל, אפשר לעשות אנדרטה יותר מצומצמת, העיקר שיעזרו לנו.

<סימה תבדי: אנחנו רוצים לדעת למי לפנות בשביל זה.

<סימה תבדי: יש עוד דבר, הנשים שהגיעו מגרוזיה בהתחלה, הם עבדו כל כך קשה וזכו לשם של עובדות מצטיינות.

<סימה תבדי: אני עשיתי את הפרויקט לסימפוזיון הגרוזיני ומצאתי 43 גרוזיניות, נשים שעבדו במשרד או בתעשייה, בכל התחומים, וזכו ממדינת ישראל לשם ואות כבוד של עובדות מצטיינות.

<סימה תבדי: צריך לפרסם את זה או לא?

<סימה תבדי: אני פרסמתי את זה בעיתון הגרוזיני בטביליסי.

<סימה תבדי: העיתון הזה, חלק הגיע לישראל וחלק לא, והרבה אנשים לא יודעים על זה.

<סימה תבדי: אני רוצה עזרה אישית, למי לפנות לגבי זה?

<סימה תבדי: אני הוצאתי ספר, אנשים שהשתתפו במלחמת העולם השניה.

<סימה תבדי: חלק אחד, הקונגרס היהודי הוציא לאור, אבל עכשיו יש לנו עוד שאספתי את האנשים, כמעט 560 אנשים שנהרגו, נעלמו ואין אפשרות להוציא את הספר הזה.

<סימה תבדי: למי לפנות לגבי זה?

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: יש לנו עוד שני דוברים ונסכם את הדיון.

<ראובן אנוך: אדוני היושב ראש, אני מצטער אבל אני צריך לצאת.

<ראובן אנוך: תודה רבה שוב.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את ללי מנשירוב.

<ללי מנשירוב: תודה אדוני היושב ראש.

<ללי מנשירוב: ללי בגיאורגית זה אבן יקרה, רובי.

<ללי מנשירוב: זה השם שלי.

<ללי מנשירוב: אתם מכירים אותי גם מהטלוויזיה, מהערוץ השני, השתתפתי במאסטר שף, ואני גאה להודיע לכם שבעקבות זה יצא ספר "רבע עוף" של נעמי אבליוביץ ועופר ורדי, מנהל לאנצ' בוקס.

<ללי מנשירוב: הספר הזה, מתכונים מוצלחים של כל העדות, של חתונות.

<ללי מנשירוב: מתוך 20 מדינות אני גאה שאישה גיאורגית מציגה פה את ההיסטוריה של החתונות ויש פה תמונה של ההורים שלי בשנת 1955.

<ללי מנשירוב: מוכרים את זה בסטימצקי.

<ללי מנשירוב: אחר כך יש מתכונים שלי, שזה מה שמקובל אצלנו הגיאורגים בחתונות.

<ללי מנשירוב: איך נפגשים עם ה- - - שאומרים לנו אם הלחם מוכן לכלה אחרי המקווה, או לחתן והכלה.

<ללי מנשירוב: יש את הפחרבה - - - קוראים לזה, הספר הזה זכה באוסקר בפרנקפורט גרמניה השנה.

<ללי מנשירוב: אני לא מתעסקת רק בתחום הקולינריה וייעוץ קולינרי למסעדות גיאורגיות, אלא אני גם מורה למוסיקה לשעבר ממשפחת אמנים.

<ללי מנשירוב: אבא היה זמר מפורסם, חננאל ג'נאשוילי מי שמכיר, ואח שלי בדרי ג'נאשוילי, ואני לא רוצה לדבר על המוצא שלי.

<ללי מנשירוב: אני רוצה לדבר על הצעירים של היום, מה אנחנו נותנים בארץ ישראל, הדור השני, הבא, שלנו.

<ללי מנשירוב: יש לי שלוש בנות ונכדה שמינית בדרך.

<ללי מנשירוב: שלושת הבנות עובדות כרגע בתור עובדות מדינה, הבת הגדולה חוקרת במשטרת ישראל, הבת השניה סגנית מנהלת מיילדות בבית חולים ברזילי והבת השלישית סטודנטית להוראה.

<ללי מנשירוב: אתם רואים בפייסבוק מי זו סוויטלי נטלי, זו הבת שלי, בר מתוקים שמקשט לכם את האירועים.

<ללי מנשירוב: כל הבנות שלי היו בצבא, הגברת הדתייה שדיברה על הדת - - -

<קריאה: סליחה גם אצלנו כולם היו בצבא.

<ללי מנשירוב: כששלחתי בנות לצבא, בעדה שלנו לא כל כך היה מקובל.

<ללי מנשירוב: אמרו לי "מה, את שולחת בנות לצבא", וכולן היו בתפקידים טובים, מ"כית בנים, מש"קית וכל מיני תפקידים שגם בעתיד המשיכו לבנות קריירה דרך הצבא.

<ללי מנשירוב: אבל יש לי שני חתנים מרוקאים.

<ללי מנשירוב: עכשיו המשפחה שלי מציגה - - - זה לא אומר שהם לא שומרים דת, שני החתנים שלי ממש דתיים.

<ללי מנשירוב: הם שומרים דת, יש לי ארבעה נכדים מהבת הגדולה החוקרת.

<ללי מנשירוב: אני כרגע עובדת על הפרויקט מעמד האישה באשקלון.

<ללי מנשירוב: בשילוב עם שבתאי צור, הנציג שלנו, השגריר שלנו בגיאורגיה.

<ללי מנשירוב: אתמול הייתה לו יום הולדת וכולנו מהכנסת מאחלים לו מזל טוב.

<ללי מנשירוב: בעזרתו אני עובדת על הפרויקט הזה וגם בגלל התקציב זה מתעכב.

<ללי מנשירוב: רק גאווה, מעמד אישה גיאורגית מאשקלון.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תמסרו לו מזל טוב ודרישת שלום ממני.

אברהם נגוסה: נשמע את רונית חן בבקשה.

<קריאה: היא יצאה.

<מאיה ורדזיאולי: אני יכולה להגיד כמה מילים?

<מאיה ורדזיאולי: בקצרה.

<מאיה ורדזיאולי: אני שחקנית תיאטרון וזמרת של הקהילה.

<מאיה ורדזיאולי: ממש דיברו על העזרה ואני רוצה לציין את זה.

<מאיה ורדזיאולי: דיברו הרבה אבל אני בכל זאת רוצה להגיד.

<מאיה ורדזיאולי: ממש אין לנו תקציב.

<מאיה ורדזיאולי: אני אישית עובדת 12 שעות ולפעמים 14 שעות ובאופן אישי אני עושה את האירועים שלי.

<מאיה ורדזיאולי: בשנה שעברה עשיתי ערב סולנית שלי, 50% אני השקעתי.

<מאיה ורדזיאולי: כן, עזרו לי מהעירייה, ממש עזרו, אבל זה עזרה ממש קטנה.

<מאיה ורדזיאולי: אנחנו עובדים מאוד קשה, אנחנו מבזבזים מהכסף שלנו כדי לקדם את האמנות שלנו שלא ישכחו את השירים הגרוזיניים.

<מאיה ורדזיאולי: הרי אנחנו גרים בישראל, הכל טוב ויפה, אבל אנחנו רוצים את השירים, את השפה שלנו, את התיאטרון שלנו, לעשות לזה דגש.

<מאיה ורדזיאולי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה רונית חן.

<רונית חן: אני רוצה לתת רקע, בקצרה.

<רונית חן: אני ילידת הארץ בת 43 עוד מעט.

<רונית חן: צברית לכל דבר, אף פעם לא הייתי יודעת איזו תרבות יש לנו וכמה אנחנו עם מדהים, אני מגלה את זה בשנים האחרונות, כי אבי ז"ל נפטר לפני 4 שנים והוא אמר - - -, הוא אמר לי "את היחידה מהילדים שאני סומך עליה שתשמרי את המורשת, תעשי משהו שזה יישמר".

<רונית חן: חשוב לי בכל דרך, אני לא מעורה כל כך בפוליטיקה, חשוב לי לשמוע באיזו דרך אנחנו יכולים להעצים את העדה שלנו, שניה על המפה.

<רונית חן: אנחנו בקטנה במפה, באמת אנחנו צריכים להיות שם בגדול ומגיע לנו.

<רונית חן: אנחנו רוצים לדעת איך אפשר לדאוג לזה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: עכשיו רשות הדיבור ליוזמת הדיון, יחד עם אינה, מרי.

אברהם נגוסה: אני רוצה התייחסותך לפני שמשרד הקליטה יגיב.

<מרי אמשיקשוילי: תודה רבה דוקטור אברהם נגוסה, תודה רבה גברת אינה, תודה רבה על היוזמה.

<מרי אמשיקשוילי: היום הגענו לחגוג 25 שנה שחבר כנסת יחיד שהתחיל והיה הראשון, אפרים גור, יוזמה של העדה הגיאורגית.

<מרי אמשיקשוילי: אבל את החגיגה בתוך הלב יש לי כאב.

<מרי אמשיקשוילי: היום נפטר בחור מדהים, שחקן, בדרן, מיוחד, אדם מיוחד, היום נפטר בגיל 68, זורי בוטראשוילי, אני מצטערת מאוד וכואבת מאוד, ואני לא יכולה לציין את זה.

<מרי אמשיקשוילי: קודם כל תודה רבה, דוקטור נגוסה, העדה שלנו היא עדה מיוחדת.

<מרי אמשיקשוילי: היום אף אחד מהפוליטיקאים לא יושב פה.

<מרי אמשיקשוילי: זו עדה שמייצגת לעצמה, בתוך העדה, מכל האהבה, יושבת פה פרופסור סימון סימונלשוילי כלכלנית, יושבת קולחידה, דוקטור של כל מיני פסלים וכל התרבות והאמנות, ומשה גגולה, בחור צעיר שיש לו בגיאורגיה מלון ומסעדה כשרים, וזה דור צעיר.

<מרי אמשיקשוילי: גיאורגי בא מחיפה, הוא עולה חדש, מלמד - - - אמנות גיאורגית, מה שהכי הכי חשוב לנו שאנחנו נשארים יהודים עם אהבה לגיאורגיה.

<מרי אמשיקשוילי: בגלל זה זו הייתה המדינה היחידה שלא הייתה בה אנטישמיות.

<מרי אמשיקשוילי: בגלל זה אף אחד לא אמר לנו "מאיפה אתם, אתם חייבים ללכת מפה".

<מרי אמשיקשוילי: זה לא היה.

<מרי אמשיקשוילי: תודה רבה לגיאורגיה, לכל - - - שאנחנו הגענו ואנחנו מפה שולחים תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: נשמע את ההתייחסות של נציגת משרד העלייה והקליטה, גם לשאלות שעלו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לחדד את מה שנאמר פה.

אברהם נגוסה: יש כאן עדה מפוארת שעשתה מאמצים ויש לה הרבה הישגים, והשתלבה בתוך החברה הישראלית.

אברהם נגוסה: צריך להוציא את ההישגים האלה לאור, וצריך שיהיו בתכנית הלימודים במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: התרבות שלנו, המורשת שלנו, צריכות לצאת לאור ואנחנו רוצים להעביר את זה לדור הבא, ולכן מה שיש פה, תעזרו לנו לקיים פעילות חברתית, תרבותית.

אברהם נגוסה: וגם המוזיקה והתיאטרון, השפה, הריקודים.

אברהם נגוסה: זו תרבות מפוארת שהביאו את זה מגיאורגיה וזה נעלם.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שזה ימשיך במדינת ישראל עם הדור הצעיר.

אברהם נגוסה: לכן אני רק מחדד כדי שתתייחסי, כשאת אומרת שמעבירים תקציבים לרשויות המקומיות, אולי תסבירי איך הם יכולים לגשת לרשות המקומית כדי לקבל תקציבים, סיוע מהעירייה, לקיים ריקוד גיאורגי, או תיאטרון גיאורגי, תרבות, כל הדברים האלה.

אברהם נגוסה: אני ישבתי עם דוקטור יאקוב אופיר, ראיתי מסמכים ממש מדהימים של התרבות, ההיסטוריה המפוארת של יהדות גיאורגיה.

אברהם נגוסה: אלה דברים שאם מוציאים אותם לאור בספר, אני יכול לקרוא, את יכולה לקרוא, כל אחד יכול לקרוא ולדעת, גם הדור הצעיר מגיאורגיה יכול ללמוד את ההיסטוריה המפוארת.

אברהם נגוסה: כאן את נציגת מדינת ישראל ומשרד הקליטה, לכן אני שואל אותך איך אתם עוזרים לדברים האלה.

<מרי אמשיקשוילי: אולי להציע לכבוד היושב ראש להקים גם צוות מעקב, לא רק להטיל עליה - - -

אברהם נגוסה: אני לא הטלתי, אני רק רוצה לשמוע.

<שרי פייר: תיכף אתייחס לכל השאלות שרשמתי לי.

<שרי פייר: אני איתכם בכל הנוגע, לצורך להכניס את המורשת הכל כך מפוארת והכל כך ייחודית ומיוחדת לתכנית הלימודים, אבל זו לא הטריטוריה שלנו.

<שרי פייר: הטריטוריה הזו שייכת למשרד החינוך.

<שרי פייר: כמובן שאני יכולה להיות שליח של רצון טוב ולהעביר את זה לקולגות שלי במשרד החינוך, אבל אני סבורה שיהיה יותר נכון שהוועדה תקרא למשרד החינוך להכניס את זה לתכנית הלימודים, אני חושבת שזה מאוד ראוי ומאוד נכון.

<שרי פייר: זה דבר אחד.

<שרי פייר: אני מקווה שאענה על הכל ושלא שכחתי כלום.

<שרי פייר: נאמר פה על ההשתתפות במלחמות, גם במלחמת העולם השניה נגד הצורר הנאצי של בני הקהילה, משרד העלייה והקליטה הקים ומקים לפי תבחינים אחידים ושקופים חדרי הנצחה, חדרי גבורה, הנצחה ומורשת של כל הטוראניים בני כל הארצות.

<קריאה: רק לדוברי רוסית.

<שרי פייר: לא לדוברי רוסית.

<קריאה: אנדרטה בנתניה לדוברי רוסית.

אברהם נגוסה: האם את יכולה להתייחס גם בנוגע למה שהוצג על חולון?

<שרי פייר: אני אתייחס.

<שרי פייר: חדרי ההנצחה מיועדים, ואני חוזרת שוב, מיועדים, זה גם חשוף לכולם, אתם יכולים להיכנס לאתר שלנו ולראות את הנוהל שלנו, הם מיועדים לכל הטוראניים שהשתתפו במלחמות.

<שרי פייר: יכול להיות גבירתי, שברשות מסוימת הדברים לא מתנהלים כמו שצריך.

<שרי פייר: יכול להיות.

<שרי פייר: אנחנו נבדוק את העניין הזה, בהחלט.

<שרי פייר: לגבי אנדרטאות, הוצאת ספרים, מתן כספים לאנשים בודדים או פרטיים שרוצים וכולי, אין לנו יכולת, לא לנו ולא לאף משרד ממשלתי אחר, לעשות את הדברים האלה.

<שרי פייר: אנחנו מנועים מזה.

<שרי פייר: אבל מה?

<שרי פייר: הכספים שאנחנו מעבירים לרשויות, שתיכף אני אדבר עליהם ביתר פירוט, הם לא כספי התמיכה היחידים שלנו.

<שרי פייר: יש לנו גם כספי תמיכה בעמותות.

<שרי פייר: במידה שיש פה עמותות, שהן באמת מובילות את המורשת של הקהילה, והן עומדות בתבחינים שלנו,

<קריאה: אולי תפרטי מהם התבחינים שלכם.

<שרי פייר: אני לא יכולה לפרט.

<קריאה: גבירתי יש עמותות - - -

<שרי פייר: הקשבתי לכם כל כך בתשומת לב, אם אתם רוצים שאני אענה, כדאי שתקשיבו.

אברהם נגוסה: חשוב לנו, אמרתי לה קודם שתרשום את הדברים.

<שרי פייר: רשמתי הכל אדוני.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה להגיד לנו ולהסביר לנו בדיוק את הדברים.

אברהם נגוסה: כמו שהיא אומרת, ההיבט החינוכי זה לא במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו נחליט מה לעשות בעניין.

אברהם נגוסה: בואו נשמע קודם כל ובסוף נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<שרי פייר: יש לנו גם נוהל תמיכות בעמותות.

<שרי פייר: הנוהל הזה נמצא היום בתיק הפרסומים של משרד המשפטים כי הוא נוהל חדש.

<שרי פייר: הוא נוהל שבעצם פתח הרבה יותר תחומים שמאפשרים לקבל תמיכה.

<שרי פייר: אני מציעה, כשהוא יתפרסם, והוא מתפרסם ברבים, אנחנו גם מפרסמים אותו לכל העמותות שאנחנו מכירים או ששמענו עליהן, או שרשומות, וזה כאמור גם מתפרסם בכלי התקשורת, אני מאוד מציעה שתעיינו בו ותראו האם חלק מהנושאים מתאימים לחלק מהדברים שלכם.

<שרי פייר: לגבי מהות הכספים, הכספים עוברים לפי נוהל שקוף ואחיד שנמצא כאן בנוהל רשויות והוא נמצא גם שקוף לכולכם באתר של המשרד, לפי קריטריונים שחלק מהם מדברים על אחוז, למשל, אני לא אמנה את כולם כי זה ספר עבה כמו שאתם רואים, על אחוז עולים חדשים שעלו ב-15 השנים האחרונות, ולא משנה מאיפה, וחלק שהגיעו מה-1.9.89, ולא משנה מאיפה.

<שרי פייר: כשאנחנו מעבירים כספי תמיכה לרשויות כאחראיות על הציבור של העולים בהן, חדשים וותיקים, אנחנו לא נותנים את זה לעדה מסוימת, אנחנו לא נותנים את זה לקהילה מסוימת, אנחנו נותנים את זה לפעילות לכלל העולים.

<שרי פייר: יחד עם זאת, אנחנו מדגישים בנוהל שלנו – ושוב - הוא פתוח לקהל, שאנחנו מאוד נשמח לראות ברשויות פעילויות שהן באמת מוקירות מורשות מגוונות של עולים, מכירות פעילויות תרבותיות שונות של עולים, ופה היוזמה היא של הרשות, שהיא אמורה להכיר את תושביה.

<שרי פייר: לכן יש גם ועדות היגוי.

<שרי פייר: אני מציעה לכל אחד ואחד מכם, לפנות ברשויות שאתם נמצאים בהן לגורמי הקליטה, ולבדוק את כל הנושאים האלה.

<שרי פייר: אתה מחייך כי אתה לא מאמין לי.

<קריאה: כי הדלתות סגורות.

<שרי פייר: אוקיי, אז אני אעשה משהו מעבר לכך.

<שרי פייר: כל מי שיהיה מעוניין בכך בסוף הישיבה יוכל לבוא אליי, אני אשמח להפגש, אני אשמח לשמוע לפחות ולהעביר לגורמים שמטפלים.

<שרי פייר: דיברתם באנקדוטה על שילוב של הקהילה המפוארת שלכם.

<שרי פייר: יש לנו רק שלושה מחוזות: מחוז צפון וחיפה, מחוז תל אביב והמרכז, ומחוז הדרום וירושלים.

<שרי פייר: מי שמנהלת ברמה את מחוז חיפה והצפון שעליו דיברתם, היא בת הקהילה שלכם.

<שרי פייר: גברת מקסימה.

<שרי פייר: אני בטוחה שזה יושב בראשה, כמו בראשם של כל אנשי המשרד שלנו וראשי כל המחוזות.

<שרי פייר: את דיברת גבירתי על תיאטרון ועל יצירה.

<שרי פייר: יש לנו מדי שנה פרס השרה ליוצרים עולים במגוון תחומים.

<שרי פייר: גם הפרס הזה שהוא פרס גם לאנשים פרטיים וגם לארגונים מתפרסם בכל כלי התקשורת.

<שרי פייר: אני מזמינה אתכם לבוא ולהצטרף לחלק שכבר קיבלו בתחום השירה, בתחום האמנות הפלסטית, בתחומים רבים ומגוונים.

<שרי פייר: דיברתם על עיתונות, אין תקציב למשרד הקליטה והוא לא נותן, ואני מוכנה לחתום על כך – הוא לא נותן לכל תקשורת לא של עדה כזאת ולא של עדה אחרת.

<שרי פייר: זה פשוט אסור, אנחנו מנועים, אנחנו פועלים בשקיפות.

<שרי פייר: דיברתם על עוד קצת על סיוע לפרט.

<שרי פייר: יש לנו הוראת שעה שהיא הוראה שמגדירה, למשל את יוצאי קווקז ויהודים הרריים, בתוכה נכללת גם גרוזיה וטביליסי, כשאנחנו מדברים על כל מיני זכויות שניתנות לעולים וגם לסטודנטים וגם מלגות לסטודנטים.

<שרי פייר: שוב, לא הכל אנחנו יכולים לעשות, אבל אנחנו מנסים, קודם כל אנחנו פועלים בשקיפות, באחידות בשוויון, יכול להיות שיש דברים שאפשר לשפר אותם.

<שרי פייר: אני מזמינה אתכם כאמור, אם משהו לא ברור, לפנות לנציגים שלנו גם במחוזות, גם במרחבים, אני פותחת את דלתי ואני בטוחה שכל הדלתות במשרד העלייה והקליטה פתוחות בפניכם.

<שרי פייר: אני חושבת שעניתי על כל השאלות.

<בני פרץ: יש לי הצעה.

<בני פרץ: כמו למשל שיש את המימונה, יש את כורדיסטן, יש את התימניאדה, אני מציע לכם לקיים יום אחד שיהיה חג של גיאורגיה.

<בני פרץ: גם תהיה מודעות יותר לתרבות, לאוכל להכל.

<קריאה: היה פעם.

<קריאה: היה - - - זה הפך להיות כסף, זה עולה לנו כסף.

<בני פרץ: אבל כמו שנותנים למימונה למזרחים למרוקאים ונותנים לתימניאדה, למה לא יתנו לכם?

<בני פרץ: בפארקים לעשות את זה.

<בני פרץ: זו הצעה שכדאי לחשוב עליה.

<קריאה: --- לעבוד עם משרדים ממשלתיים, משרד הקליטה, ואם יש גם גורמים - - - דרך העמותות.

<קריאה: איפה עמותות?

<שרי פייר: אני לא מדברת על כספים שמקבלים מרשויות מקומיות.

<שרי פייר: יש כספים שמיועדים לעמותות.

<שרי פייר: יש נוהל תמיכות בעמותות.

<בני פרץ: כבודו, באמת צריך לצאת מהישיבה הזאת בסמכותך, בפיקוח שלך, להביא את זה שיהיה להם תקציב לנושא הזה, גם כן נקבע יום אחד.

<מאיה ורדזיאולי: דרך אגב, גם הטלוויזיה לא מכירה בנו.

<מאיה ורדזיאולי: אותי הכירו בזכות הטלוויזיה הרוסית, ערוץ 9.

<מאיה ורדזיאולי: הקהילה שלי הכירה אותי דרך ערוץ 9 וזה כואב.

<מאיה ורדזיאולי: לפעמים אני רואה תכניות בעברית ממש לא מעניינות, ברגע שאפשר להציג את העדה שלנו, את האמנים שלנו, של הארץ.

<מאיה ורדזיאולי: לא של חו"ל שמביאים מגרוזיה ומשלמים להם ים כסף.

<מאיה ורדזיאולי: למה?

<מאיה ורדזיאולי: אנחנו גם מגיע לנו, אנחנו פה.

<מאיה ורדזיאולי: אנחנו מעלים את השם שלנו פה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מצטער.

אברהם נגוסה: היינו צריכים לסכם ב-11:30 והארכנו את זה עד 12:00.

אברהם נגוסה: יש אנשים שדיברו אפילו פעמיים ושלוש.

אברהם נגוסה: היא גם לא יכולה לענות על כל השאלות, היא נציגה של משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו הגדרנו את הדיון כדיון חגיגי והישגי, לכן משרדים אחרים לא הגיעו לפה.

אברהם נגוסה: אנחנו לא מתעלמים מהצרכים שעלו בדיון ונפנה למשרדים הרלבנטיים.

<קריאה: אדוני היושב ראש, יש פה נציגה של משרד ממשלתי שהיא רוצה לדבר ואתם לא מאפשרים לה, וזה משהו שרלבנטי לדיון.

<קריאה: ליד שרי יושבת עוד אחת, וחשוב לשמוע אותה לגבי התמיכות.

אברהם נגוסה: מיכל ביאז?

אברהם נגוסה: את רוצה לדבר?

אברהם נגוסה: אם את רוצה להתייחס בנושאים שעלו פה, אנחנו נשמח מאוד.

<מיכל ביאז: אני מרכזת תמיכות ארצית במשרד העלייה והקליטה.

<מיכל ביאז: מה זה אומר?

<מיכל ביאז: זה אומר שיש לנו אפיק, כמו ששרי הסבירה, יש אפיק דרך רשויות.

<מיכל ביאז: כשהיא דיברה על רשויות היא התכוונה לרשויות מקומיות.

<מיכל ביאז: במקרה שאני אחראית עליו, זה עמותות.

<מיכל ביאז: אנחנו תומכים בעמותות שפועלים למען עולים.

<מיכל ביאז: העולים באפיק הזה הוא 15 שנה בארץ, מכל הארצות.

<מיכל ביאז: יש לנו מבחן חדש, הוא עוד לא ממש סופי, הוא נמצא כרגע במשרד המשפטים ואני מאמינה שתוך חודש נצא בפרסום וכל העמותות שפועלות למען עולים, יכולות להגיש בקשה.

<מיכל ביאז: כמובן שיש תנאי סף.

<מיכל ביאז: כל המסמכים אמורים להיבדק על ידי משרד רואה חשבון, ואנחנו פועלים בשבעה תחומים השנה.

<מיכל ביאז: אני אמנה אותם, או שאחר כך מי שירצה יכול לקבל ממני את מספר הטלפון ואנחנו ניפגש.

<קריאה: אולי תתני בקצרה.

<מיכל ביאז: אז זהו, יש לנו ככה: יש לנו בשבעה תחומים שהם העצמת השפה העברית, מתנדבים, זהות יהודית ושייכות ישראלית, פעילות למען ילדים עולים בעלי צרכים מיוחדים, יש לנו מצוינות, מיצוי זכויות לעולים.

אברהם נגוסה: הפרסומים יוצאים באתר של משרד העלייה והקליטה?

<מיכל ביאז: בוודאי.

<מיכל ביאז: הפרסום על זה יפורסם בעיתון וגם באתר המשרד.

<מיכל ביאז: אני יכולה לתת את מספר הטלפון שלי, אפשר להתקשר אלי.

אברהם נגוסה: אני חייב לתת לאנשים נוספים.

אברהם נגוסה: אתה עדיין רוצה לשאול?

<משה מישלי: מאיה הזכירה לי, שאף טלוויזיה לא מקבלת אותנו.

<משה מישלי: יש לנו ערוץ טלוויזיה משלנו.

<משה מישלי: GTV.

<קריאה: אבל אני מקבלת אתכם, מה אתם רוצים?

<מאיה ורדזיאולי: רק את מקבלת אותנו.

<משה מישלי: לא נותנים לנו חדשות, לא מרשים לנו לשים פרסומות.

<משה מישלי: בגלל זה הטלוויזיה נהיה מאוד - - - יש שם צנזורה שלא נותנים לנו חדשות.

<משה מישלי: אנחנו רוצים טלוויזיה משלנו ואין לנו את זה.

<משה מישלי: עכשיו זה פרטי, אוקיי.

<משה מישלי: לא נותנים לנו?

<משה מישלי: לא נותנים לנו.

<משה מישלי: אבל שיתנו לנו - - - משלנו כמו שלכולם נתנו.

<משה מישלי: לכולם נותנים תקציב.

<מרי אמשיקשוילי: אפשר לדרוש, לעשות מכתב.

<משה מישלי: אנחנו שלחנו, קיבלנו תשובה שלילית.

<משה מישלי: בגלל זה עכשיו אני אומר, לפחות - - - אני מבין שזה פרטי, עכשיו את אומרת שזה פרטי.

<משה מישלי: אז שיתנו לנו לפחות איזה שהוא תדר.

<משה מישלי: לכולם יש.

<משה מישלי: לכל עדה יש.

<משה מישלי: לנו אין כלום.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נציג הצעירים בבקשה.

<בנימין קבסושיוילי: שלום לכולם.

<בנימין קבסושיוילי: קודם כל אני רוצה להגיד תודה להשם כי אנחנו נמצאים בירושלים.

<בנימין קבסושיוילי: בשבילנו זה היה חלום לפני כמה זמן.

<בנימין קבסושיוילי: שמעתי אתכם, אני פעם ראשונה אתכם, אני עשיתי עליה לפני 5-6 שנים, אשתי עשתה עליה לפני 4 חודשים.

<בנימין קבסושיוילי: אנחנו התחתנו לפני.

<בנימין קבסושיוילי: יש כמה בעיות שאני רוצה להגיד, כשאני למדתי באולפן ראיתי שבגיל 50-60 שבאים לארץ, לא כולם יודעים רוסית, אנגלית או כאלה.

<בנימין קבסושיוילי: אפילו שהם נמצאים בקליטה, אין לנו בכלל בגרוזינית את ה - - - את כל הדברים.

<בנימין קבסושיוילי: אז זה מאוד כואב.

<בנימין קבסושיוילי: היו הרבה אנשים שאני אישית עזרתי להם.

<בנימין קבסושיוילי: וזה מאוד כואב.

<בנימין קבסושיוילי: אפילו אולי אני כן יודע ואנשים כן יודעים אנגלית, אבל כשאתה רואה את - - - זה מאוד מאוד, נותן לך מוטיבציה.

<בנימין קבסושיוילי: מה שאני רואה שאנשים צעירים באים לפה וקשה לנו, למה?

<בנימין קבסושיוילי: כי המנטליות אחרת, ואנחנו נמצאים בעיר אחרת.

<בנימין קבסושיוילי: כמה שיכולים אנחנו עשינו במשך שנתיים, עיתונים, שיעורי תורה, את כל הדברים, חיבוקים אחד לשני, אחדות.

<בנימין קבסושיוילי: עכשיו אני ואשתי יש לנו בפייסבוק בערך 2,500 גרוזינים שאנחנו שמים שיעורי תורה, וחיזוקים גם, יש לנו חברה MBK, מייקו קוראים לאשתי ולי בנימין ואנחנו קבסושוילי, השם מאוד עזר לנו כי אנשים לא יודעים לפעמים עברית, קשה להם בגיל 60, 80 כשהם עולים, ואני מבקש דבר כזה פשוט, אני לא חושב שזה יעלה הרבה כסף.

<בנימין קבסושיוילי: כשבאים אנשים בגילאים יותר מבוגרים, שלא יודעים רוסית אנגלית או אפילו רק כדי שהם יראו משהו, שהם יעשו כמה דברים, יש לי הרבה תכניות שנעשה הרבה ביחד, גרוזינים, נשב ביחד, נעשה כמה דברים ביחד כי אנחנו יכולים.

<שרי פייר: ללמוד עברית אפשר באולפן תמיד.

<מאיה ורדזיאולי: אני רציתי ללמד את המבוגרים ברדיו אבל לא היה לי זמן.

<מאיה ורדזיאולי: 15 דקות זה אקטואליה וחדשות וקצת עדה.

<מאיה ורדזיאולי: אין לנו - - -

<בנימין קבסושיוילי: תודה לכולם, אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים.

<בנימין קבסושיוילי: אם אתם תעזרו לנו כולם ביחד, רק לחיות ביחד, אנחנו לא מבקשים שום דבר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה בשם הוועדה לגברת מרים וגם לאינה, שפנו אלינו כדי לקיים את הדיון הזה.

אברהם נגוסה: זה היה מאוד חשוב, זה בזכותם ומגיע להן.

אברהם נגוסה: דבר שני, אני מאוד מודה לכולם שהגעתם לפה, לוועדת העלייה הקליטה והתפוצות להשתתף בדיון הזה.

אברהם נגוסה: זה דיון חגיגי, אנחנו שמענו את ההישגים וגם את האתגרים הקיימים.

אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכל האנשים שדיברו ושיתפו אותנו בניסיון שלהם, וזה מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אני למדתי שזאת באמת עדה מפוארת, באמת מודל לחיקוי לקליטה ולשילוב של העולים החדשים בתוך החברה הישראלית.

אברהם נגוסה: כפי שאמרתם, את ההישג תמיד קובע האדם באופן אישי.

אברהם נגוסה: האדם שהוא עושה את המאמצים.

אברהם נגוסה: נכון, שוויון ההזדמנויות חשוב מאוד, אם אנשים מקבלים הזדמנויות, הם יכולים להוכיח את יכולתם, את כישוריהם, ולכן זה מאוד מאוד חשוב שאתם מודל לחיקוי עם ההישגים שלכם.

אברהם נגוסה: אני מקווה שכל העולים, גם מאתיופיה, מרוסיה ומארצות אחרות נלמד מההישגים שלכם לעשות את זה.

אברהם נגוסה: מה שהבנתי מדברי כולכם, סוד ההישגים שלכם הוא ההשכלה.

אברהם נגוסה: כמו שנאמר פה, גם אם מישהו רוצה להיות איש עסקים או איש תיאטרון, בבסיס שלו הוא הולך ללמוד, לקבל תואר.

אברהם נגוסה: אחר כך מכוונים את זה.

אברהם נגוסה: הסוד הוא השכלה ולכן זה מאוד חשוב לנו להדגיש את העניין של ההשכלה, שהיא המפתח לשילוב של העולים החדשים בחברה הישראלית, לא משנה מאיפה הם באו, ההשכלה היא הכלי כדי לשלב את העולים החדשים.

אברהם נגוסה: אנחנו פונים למשרדים הרלבנטיים כדי לעמוד ולענות לאתגרים שאתם ציינתם, ההישג הזה לא יצא לאור, התרבות שלנו והמורשת שלנו, ההיסטוריה שלנו, צריך להוציא את זה לאור במדינת ישראל, במערכת החינוך, בכל התחומים בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: אתם צודקים.

אברהם נגוסה: לכן הוועדה תפנה בכתב לשר החינוך, שיכללו במערכת החינוך את המורשת והתרבות של יוצאי גיאורגיה.

אברהם נגוסה: וגם את תרומתה הרבה של העדה הזאת וגם התרומה שלכם בפתיחת שערי העלייה מברית המועצות לשעבר, שהגיבורים, אתם הלכתם ופתחתם את כל השערים, גם זה צריך לבוא לידי ביטוי במערכת החינוך ובהיסטוריה.

אברהם נגוסה: דבר שני, אנחנו פונים גם למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: יש גם חלק למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אנחנו פונים בעניין של אנדרטה.

אברהם נגוסה: יש שם מחלקה שמטפלת בנושא הזה, אנחנו נכתוב מכתב לשרה.

אברהם נגוסה: נפנה לשרת הקליטה בנושא הזה.

אברהם נגוסה: דבר נוסף, נפנה למשרד הקליטה כדי לתרגם לשפה הגיאורגית את ההודעות, שכפי שנאמר פה, המבוגרים גם אם הם הרבה שנים, הם עדיין מתקשים בעברית, ולכן צריך לתרגם את ההודעות, את ההסברים בשפה הגיאורגית.

אברהם נגוסה: אני לוקח את הצעת הרבנית שאמרה כי הדור בורח מהמסורת הדתית, מהזהות היהודית, לכן אנחנו נכתב מכתב לשר הדתות בנושא הזה, כדי שהמשרד יטפל ויעזור לחיזוק הזהות היהודית גם לעדה הזאת.

אברהם נגוסה: אנחנו נעשה מאמץ, דוקטור יאקוב הביא לי קודם ספר שלו שפרסם את זה בגיאורגית, והוא עשה את זה ביוזמתו ובכספו.

אברהם נגוסה: אבל כדי שעם ישראל יידע על ההיסטוריה, יש צורך לתרגם אותו לעברית.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו נפנה למשרדים הרלבנטיים.

<יאקוב אופיר: תסלח לי בבקשה.

<יאקוב אופיר: יש גם מכון למחקר, יש גם עמותה, הייתי בעירייה ואף אחד לא עשה שום דבר.

<יאקוב אופיר: אנחנו באיזה שהוא מקום, הדברים לא נפגשים.

אברהם נגוסה: מה שאני יכול לעשות, קיימנו פה דיון, שמענו וחייבים להתייחס לאזרחים ולכן אנחנו נפנה בכתב בשם הוועדה, לגורמים הרלבנטיים כדי לתרגם את ההיסטוריה ואת המורשת.

<סימה תבדי: סליחה, שאלה מאוד מאוד חשובה.

<סימה תבדי: ברגע שאתה מתייחס לשלוח את המכתב, שכחתי להגיד שהעדה הגרוזינית סבלה כל כך הרבה, בטרוריזם הזה נפלו הבנים שלנו, האנשים שלנו, יש לנו זכות להדליק משואה בהר הרצל, ביום הזה שאחד מהגרוזינים ישתתף בדבר הזה, ושזה יהיה על השם שלנו.

<סימה תבדי: 50 שנה הרבה אנשים נפלו, אבל אף אחד לא הדליק את הנר שם.

אברהם נגוסה: קודם כל, טוב שהעלית את השאלה.

אברהם נגוסה: אני אפנה לשרת התרבות, שאחראית לענייני סמלים וחגים.

אברהם נגוסה: אנחנו נכתוב מכתב על העניין הזה.

אברהם נגוסה: אני מבקש להודות לכולכם, תודה רבה שבאתם.

<בני פרץ: למצוא יום חג גם לגיאורגים.

<בני פרץ: ולתת להם את התמיכה.

אברהם נגוסה: זה הם יחליטו, לא אני.

אברהם נגוסה: אנחנו כמובן משתתפים בצערה המשפחה של הנפטר.

<מרי אמשיקשוילי: פה יושבת גברת שבאה מאוניברסיטת טביליסי, היא שחקנית ובמאית גדולה.

<מרי אמשיקשוילי: אנחנו יכולים להשתמש בכישרון שלה.

אברהם נגוסה: תודה רבה לכולם.