הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 113, 2016-10-27 11:00

עאידה תומא סלימאן: ביר הדאג' שייכת לכם?

<מגיד אלעטאונה: כן, בהחלט.

<מגיד אלעטאונה: תיכף אני אגיד.

<מגיד אלעטאונה: בסדר היום נעשה קצת סקירה על המועצה, כדי להכניס אתכם לתמונה, אחר כך ניכנס לנושא של האגף שלנו, מה הוא עושה, ואחר כך נצא לשני מקומות, לשירות הסוציאלי ליד משאית, איך הגענו למחשבה הזו ואחר כך נבקר במועדוניות ונדבר על - - -

<טובה רון: רגע, ראש המועצה מגיע גם.

<טובה רון: מגיד, אולי נחכה דקה?

<מגיד אלעטאונה: כן, אין בעיה.

<מגיד אלעטאונה: אם ככה, הוא ידבר על החלק של המועצה והיישובים ואני אמשיך לדבר על האגף, על החזון שלו, על המדיניות, מה הוא עושה בכלל.

<מגיד אלעטאונה: אז בוא נמתין לראש הרשות.

<דלית אזולאי: אולי נעשה היכרות?

<דלית אזולאי: תדעו שמבחינת הכנסת - - -

עאידה תומא סלימאן: ברשותך, הייתי רוצה להגיד כמה מילים בהתחלה.

<טובה רון: רגע, אפשר לחכות לראש המועצה?

עאידה תומא סלימאן: זה לא ממש פתיחה, אני רק רוצה שיידעו שזה מתנהל כישיבת ועדה בכנסת, כי זה סיור רשמי של הוועדה ויהיה לנו פרוטוקול והכול יהיה רשום והכול יהיה מסודר לפי הנהלים של ניהול ישיבה בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: היה חשוב לי להזכיר את זה בהתחלה ואנחנו נחכה ליושב ראש שיגיע.

<טובה רון: אולי נעשה היכרות.

<טובה רון: בכל זאת הוועדה זה לא אירוע שגרתי פה.

<מגיד אלעטאונה: טוב, שמי ד"ר מגיד, אני מנהל האגף כאן.

<מגיד אלעטאונה: אם אפשר להשוויץ בעדינות, אני אגיד הראשון שלמד עבודה סוציאלית, שלושת התארים, בוגר בר אילן וגם כותב על מעמד האישה הרבה, זו ההתמחות.

<מגיד אלעטאונה: לא נעים להגיד, עכשיו אני שוקד על ספר 'נשים פורצות דרך' לקראת אולי פרופסורה.

<מגיד אלעטאונה: אז זה אני.

עאידה תומא סלימאן: נעים מאוד.

<טובה רון: שמי טובה רון, אני מנהלת לשכת ראש המועצה.

<טובה רון: אני מהיום הראשון שהוקמה המועצה, משנת 2004 אני פה.

<טובה רון: בשלוש השנים האחרונות אני גם יועצת לקידום מעמד האישה ברשות.

עאידה תומא סלימאן: נפגשנו, לא?

<טובה רון: לא.

<טובה רון: אני לא הייתי, כשהבנות היו בירושלים אצלך לא הייתי.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הייתי גם באירוע באוניברסיטה פה, כשאת היית.

<טובה רון: יכול להיות.

<טובה רון: גם על העשייה שלנו אני אגזול איזה חמש דקות אחר כך מזמנכם ונספר על הדברים שאנחנו עושים עם הנשים, באיזה קשיים אנחנו נתקלים ומה שהצלחנו לעשות פה.

<אורנה אפרים-אגם: אני מדריכה, ראש צוות פה באגף הרווחה, ויש עוד כמה תפקידים כי העובדים הסוציאליים תמיד מתפרשים על המון תפקידים אבל זה בעיקר.

<מרוה חג'אב חליחל: מרוה חג'אב חליחל, אני מנהלת היחידה להתפתחות הילד ורכזת מעגלי נשים.

<מרים בן עטר: אני מרכזת את השירות לפרט ומשפחה במחוז הדרום.

<מרים בן עטר: אני ותיקה במחוז, אני בוגרת חוק נוער הרבה שנים, עסקתי בנושא של טיפול בילדים בסיכון הרבה מאוד בחברה הבדואית, פיתוח המודעות, איך מדברים עם נשים - - -

<רחמים יונה: שלום.

<מרים בן עטר: הרבה שנים הייתי פקידת סעד יחידה למרות שהייתי - - - בחברה הבדואית ודרך זה הכרתי מאוד מקרוב ומבפנים את הנושא של החברה עצמה וההתנהלות שלה והצרכים שלה והפערים בהם עמדנו.

<מרים בן עטר: אני מוכרחה להגיד שיש לנו כברת דרך לעשות, אבל נעשתה כבר, חלק משמעותי, לפחות בתודעה של האנשים ושאנחנו מחויבים וחייבים לדאוג בצורה רגישת תרבות, אבל גם שווה לשאר האזרחים, בכל מה שקורה בחברה, לא רק בנושא של נשים, בוודאי של ילדים, אבל יש הרבה נושאים אחרים שמצריכים איזה שהיא התייחסות.

<מרים בן עטר: אנחנו עובדים קשה בנושא - - -

<ח'אלד אזברגה: אני מפקח מחוזי בשירות פרט ומשפחה.

<ח'אלד אזברגה: אני אגיד ככה בקצרה, התחלתי את דרכי ב-99' במחלקה אז במועצה האזורית שגב שלום והייתי עובד סוציאלי בתוך המחלקה, אחר כך עבדתי בשירות מבחן והיום אני נמצא כמעט שלוש שנים בפיקוח.

<ח'אלד אזברגה: חלק מהאחריות שלי זה לפקח על היישובים הבדואיים שנמצאים באחריות שלי.

<ח'אלד אזברגה: אני גם מרכז את הנושא של התכנית 'נושמים לרווחה', כל היישובים הבדואיים נמצאים בתכנית הזאת ומלווים דברים נוספים בתוך השירות.

<תמר אזולאי: אני גם מפקחת בשירות לפרט ולמשפחה ועתידה בהמשך להיקלט לפיקוח על - - -

<יעקוב אבו בטאט: אני יעקוב, קיבלתי מינוי חדש, מדריך וראש צוות ואני ממלא מקום של ד"ר מגיד בתחום החירום.

<יעקוב אבו בטאט: עברתי שורה של תפקידים מעו"ס משפחה ורכז כל מיני תחומים ואני גם עו"ס חוק נוער.

<מהא אחמידי: אני מהא אחמידי, בוגרת תואר ראשון במדע המדינה ואני עובדת במחלקת רווחה - - -

<לילה אלהוזייל: אני אלהוזייל לילה מעמותת סדרה, אני עובדת בתור רכזת תכנית של זכויות האישה וגם מנהלת את החינוך למבוגרים בכפרים הלא מוכרים.

<קריאה: ורד, בין השאר מרכזת נושא טיפול ומניעת אלימות במשפחה.

<קריאה: היא זו שיוצאת בחירום למשטרה ומטפלת ב - - -

<אמל אלנסאסרה: אני מנהלת - - - עמותת סדרה, אני עבדתי כשנתיים מנהלת פרויקט פיתוח כלכלי והיום אני מסיימת בערך שנה וחצי מנהלת של - - - בעמותת סדרה.

<אמל אלנסאסרה: עמותת סדרה עוסקת בטיפול, בתמיכה, בכל ענייני הנשים, בעיקר העניין התרבותי, חינוכי, כלכלי ובשנה האחרונה אנחנו לומדים ביחד איך לנהל את הפרויקטים שלנו במקום של להכניס את הנשים למרחב הפוליטי ובמקומות של קבלת החלטות.

<חגי מויאל: חגי, משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: ואני משערת שכבר יודעים מי אני, לא?

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת תומא סלימאן, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.

<רחמים יונה: אני רחמים יונה, ראש המועצה.

<מגיד אלעטאונה: טוב, ברוכים הבאים לכולנו, תיכף אני אאפשר לראש הרשות שייתן לנו סקירה ויברך אותנו על - - - בסדר היום אחר כך אני אתן סקירה על האגף שלנו, יהיו נתונים על האגף, בפרק השני אני אספר לכם קצת על השירות הנייד הסוציאלי איך זה צמח, ואחרון, כמובן לא נוותר על התחום שלך גם, מעמד האישה, מה אנחנו חושבים, איפה זה עומד היום, ואחר כך יוצאים לשטח למשאית בוואדי אנ-נעם, נראה שם את העובדת הסוציאלית שמקבלת קהל שם ולאחר מכן ניסע משם לאבו קרינאת, נראה את המודל של מועדוניות משולבות, שזה קשור גם למעמד האישה וקצת גם עובדים עם אימהות, כעבודה משלימה לנושא של ילדים בסיכון.

<מגיד אלעטאונה: בבקשה, ידידי.

<רחמים יונה: קודם כל ברוכים הבאים.

<רחמים יונה: באמת מבחינה זאת אני חושב שהנושא של מעמד האישה דווקא במגזר שלנו הוא דבר חשוב וחיוני, אני חושב שצריך לעשות הכול לחזק ולראות איך אנחנו מקדמים את הנושא.

<רחמים יונה: מועצה מקומית נווה מדבר היא מועצה שהוקמה לפני ארבע שנים, ב-5.11.2012 בעקבות ביטול מועצה אזורית אבו בסמה והוקמו שתי מועצות אזוריות, אל קסום ונווה מדבר.

<רחמים יונה: המועצה למעשה חולשת ויושבת על כביש מבאר שבע לכיוון דימונה, כביש 25, יש לנו שם שלושה יישובים, וכביש 40, באר שבע, רביבים, משאבי שדה בואכה אפילו ירוחם ומצפה.

<רחמים יונה: יש לנו שם עוד יישוב, ביר הדאג', והפזורה הבדואית כולה, אל עזאזמה, אבו גווידר, ביר אל משאש.

<רחמים יונה: סך הכול אנחנו מטפלים באוכלוסייה של כ-35,000 עד 40,000 תושבים.

<רחמים יונה: יש לנו 22 בתי ספר, מתוכם אחד לחינוך מיוחד, 4 בתי ספר תיכוניים ו-85 גני ילדים.

<רחמים יונה: אנחנו במועצה למעשה מסיעים כל יום כ-17,000 תלמידים למוסדות החינוך.

<רחמים יונה: איך אומרים?

<רחמים יונה: אנחנו מתחרים באגד.

<רחמים יונה: המועצה השנייה גם אותו דבר.

<רחמים יונה: רוב ההסעות הן בדרכים לא דרכים, 350 קילומטרים דרכי עפר, הרריות, מדבריות, וכשתלכי לראות את תראי באיזה מצבים אנחנו מתמודדים, מצבים יומיומיים קשים, שאם היה במקום אחר במדינת ישראל אני בטוח שהדברים האלה היו מקבלים אוזן קשבת.

<רחמים יונה: למרות שניסינו להעלות את זה במשרד החינוך ובמשרד התחבורה, פתרון אין.

<רחמים יונה: כל עוד יש פזורה ויושבים איפה שיושבים אז הבעיה הזאת לא תיפתר.

<רחמים יונה: גם עכשיו גמרתי ישיבה, ביקשתי לפחות להחזיק קצת את הדרכים, ואדיות, בימים גשומים מוסדות החינוך שלנו סגורים, לא לומדים בכלל, אין הסעות, אי אפשר לנסוע.

<רחמים יונה: זו בעיה קשה מאוד.

<רחמים יונה: המועצה מחלקת 12,000 מנות חמות כל יום לילדים ואנחנו גובים כמעט אפס מהתלמידים.

<רחמים יונה: ניסינו לגבות בעידוד ולחזק את מנהלי בתי הספר לגבות חצי שקל לתלמיד, הצלחנו בשנה שעברה אולי לגבות כ-20% מהסכום שביקשנו, חצי שקל, לא הצלחנו.

<רחמים יונה: חלקם, לצערי, של הילדים, אולי זו המנה היחידה שהם מקבלים בכלל.

<רחמים יונה: עד לפני אנחנו היינו מודעים שלחלק מהילדים אפילו המורים היו צריכים להכין סנדוויצ'ים בבוקר.

<רחמים יונה: יש מצב קשה מאוד של ילדים באמת מבחינת מצב סוציו אקונומי.

<רחמים יונה: אנחנו מדברים על דירוג 1 ואבטלה של נשים, אני חושב שאנחנו מדברים על לפחות 70%-80%, דבר שהוא לא נמדד כי אנחנו בפיזור של בין שירות התעסוקה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה יותר מ-70%.

עאידה תומא סלימאן: ארצית זה 70%.

<רחמים יונה: כן, אני אומר, 70%-80%, אני אומר - - -

עאידה תומא סלימאן: בטוח משהו כמו 85-90.

<רחמים יונה: יש פה בעיה קשה מאוד.

<רחמים יונה: כל עוד הנושא של ההתיישבות לא הוסדר יהיה לנו קשה מאוד להתמודד עם הדברים האלה.

<רחמים יונה: מעבר לזה, אני מתרעם גם על המדינה, אפילו ביישובים שהכירו במדינה עדיין אין תשתיות.

<רחמים יונה: אין כבישים, אין חשמל, אין מים.

<רחמים יונה: את הזעקה שלנו הבאנו בפני כל הגורמים, בינתיים עדיין ללא תשובות משמעותיות.

<רחמים יונה: היום קיבלנו תשובות - - -

עאידה תומא סלימאן: איך מסבירים את זה?

<רחמים יונה: איך מסבירים את זה?

<רחמים יונה: שאלה קשה.

<רחמים יונה: אני חושב ש - - - אני גם בזמנו כתבתי לראש הממשלה, לפני חמש שנים, שלהקים יישוב במדינת ישראל זה לא רק הכרה ביישוב, אלא לתקצב אותו, ותוך חמש שנים בתכנית חומש להעמיד אותו על הרגליים.

<רחמים יונה: לא יכול להיות יישוב שהוא 12 שנה שהמדינה הכירה בו ואין תשתיות מינימליות.

<רחמים יונה: האנרגיה הירוקה בכל העולם, אנחנו היחידים שמשתמשים בזה, כל הבדואים מתרגלים היום לאנרגיה סולרית, לפחות זה אנחנו בקדמה של מדינת ישראל.

<רחמים יונה: לפחות בזה, שיש אנרגיה ירוקה, אבל חשמל אין.

<רחמים יונה: גם משפחות ברוכות ילדים, מקררים, עניינים וזה, קשה מאוד לשמר דברים.

<רחמים יונה: יכול להיות שחלק מהתחלואה, חלק מהמחלות, זה בגלל הנושא של המזון.

עאידה תומא סלימאן: בטוח.

<רחמים יונה: יש פה הרבה בעיות, אנחנו מתמודדים עם העניינים האלה וחיזוק מעמד האישה, אני חושב שמבחינה זו אני חושב שזה דבר שיביא לשיפור.

<רחמים יונה: הדוקטור הוא דוקטור למעמד האישה, הוא יסביר לכם.

<רחמים יונה: גם הנושא של ריבוי נשים לא תורם לנושא הזה ואם אנחנו מדברים במשפחות של 30 ו-40 ילדים, לגדל בבית, גם הבית הכי עשיר במדינת ישראל, יהיה לו קשה מאוד להחזיק את הילדים האלה ואז הם נופלים לנו בשולחנות של הרווחה וכל זה והנושא הזה של מעמד האישה צריך לקבל מקום.

<רחמים יונה: פה מבחינת המועצה, היא מטפלת בנושא הזה, אבל תקציבים אין.

<רחמים יונה: איך אנחנו מתמודדים עם הבעיות, איך מוציאים מהבית, איך מוציאים להשתלמויות, איך מוציאים לטיול.

<רחמים יונה: איזה 40 בנות הלכו ליפו, נהנו, קודם כל הוצאנו אותן מהבית, עשינו פעולה וכבר להוציא בחורה כזאת מהבית, מאחורי ה - - - אולי היא חולבת, להוציא אותה לשם ולהביא אותה - - -

<קריאה: זה טיפה בים.

<רחמים יונה: בשבילם זה משהו.

<רחמים יונה: הנושא הזה, החשיפה הזאת הציבורית גם חשובה.

עאידה תומא סלימאן: מה מספר התושבים שאתם אחראים עליהם במועצה?

<רחמים יונה: אני, כ-40,000 תושבים.

עאידה תומא סלימאן: זה במקומות המוכרים?

<רחמים יונה: לא, במוכרים אנחנו מדברים באוכלוסייה בערך 23,000, השאר זה פזורה.

<מגיד אלעטאונה: כמעט 50%.

<רחמים יונה: אנחנו לא עושים הפרדה מבחינתנו.

<רחמים יונה: גם מבחינת החינוך והרווחה אין הבדל בין אלה שביישובי קבע לאלה שבפזורה, אין הבדל, השירות ניתן לכל השטחים שאנחנו אחראים עליהם.

<רחמים יונה: אפילו בשעת חירום, שמבחינת החוק שטחים גליליים, זה לא בתפקיד שלנו, אבל אנחנו לא מפרידים.

<מרים בן עטר: - - - כשאת בזמן חירום - - -

<רחמים יונה: הבחור שנהרג לנו ליד דימונה הוא בשטח שהוא בכלל גלילי, לא בשטח של - - - ואנחנו טיפלנו במשפחה ומלווים אותה.

<רחמים יונה: זאת אומרת מבחינה זאת אין הבדל, אבל הבעיה שתקציבים אין.

<רחמים יונה: לחזק את המעמד הזה ולראות איך אנחנו מקדמים.

<רחמים יונה: אחד הדברים שלי באמת - - - הייתי בסיור לפני כמה שנים באבו גווידר, הנושא של תרבות והשכלה למבוגרים, אז פתאום בחורה בת 45 התחילה לקרוא ולכתוב.

<רחמים יונה: אני חושב שעשינו צעד שם והפסקנו מחוסר תקציבים, אז 'איך הגעת לזה?' היא אומרת, 'תשמע, נתנו לי תרופה בבית מרקחת', בטעות לקחה תרופה אחרת, נתנה לילד, כמעט הרעילה אותו, הלכו לבית חולים וזה, היא אמרה 'מאז החלטתי ללמוד לקרוא ולכתוב'.

<רחמים יונה: צריך הרבה מאוד תשומת לב, תקציבים ולראות איך מתמודדים עם הנושא הזה של מעמד האישה.

<רחמים יונה: לעשות את הנושא של הביקורים ולראות ולעשות, אני מצפה מהסיור הזה לפחות שייצא משהו.

<רחמים יונה: אנחנו מתחייבים כמועצה ללוות את הנושא, יחד עם הרווחה, הנושא של השכלת מבוגרים הוא מרכיב חשוב ובעיקר לנשים.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם תכניות להשכלת מבוגרים.

<מרים בן עטר: אני מבקשת לציין משהו, כשאנחנו מדברים על המועצה, גם המועצה הזאת וגם האחות התאומה שלה, אל קסום, הן שתי מועצות ללא הכנסות, הן חיות מ-100% תקציב מדינה, אין להם ארנונה, מסים, מפעלים שאפשר לגבות מהם.

<מרים בן עטר: זאת אומרת מה שהם מקבלים מהמדינה זה מה שיש.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל ברגע שאת אומרת, למשל, שיש לכם אוכלוסייה שהיא בלי מעמד, כלומר אלה גם לא נחשבים בקפיטה שהמשרד נותן.

<רחמים יונה: לא, יש פה בעיה מול משרד הפנים.

<רחמים יונה: אנחנו לא מתוקצבים גם לפי המספרים שלנו, אפילו בתוך היישוב שלנו.

<רחמים יונה: יש לי אישור מהמשרד של הממונה, 23,000 תושבים מטופלים אצלנו, אנחנו מתוקצבים לפי 4,000 תושבים שרשומים במשרד הפנים ששינו כתובת.

<רחמים יונה: מי שלא שינה כתובת במשרד הפנים לא מופיע.

עאידה תומא סלימאן: שינה כתובת ממה למה?

<רחמים יונה: כל מרשם התושבים שלנו הוא שבטי.

<רחמים יונה: מוחמד אבו קרינאת, כתוב יישוב, ברובריקה של היישוב בספח שלך כתוב יישוב, כתוב שם שבט אבו קרינאת.

<רחמים יונה: כל עוד הוא בשבט אבו קרינאת ולא ביישוב אבו קרינאת, הוא לא נספר אצלנו.

<רחמים יונה: בקסר א-סיר.

<רחמים יונה: יש יישוב, יישוב קסר א-סיר, אם הוא מופיע שם, כתוב מוחמד הוואשלה, מקום יישוב כתוב: שבט הוואשלה.

<רחמים יונה: שבט הוואשלה לא מופיע אצלנו במרשם בכלל, רק אם ישנה לקסר א-סיר.

<רחמים יונה: אם אנחנו מדברים היום על בחירות, הכריז שר הפנים שאנחנו הולכים לבחירות ב-29 בחודש, מתוך אוכלוסייה של 23,000 תושבים שגרים בתחומי הקו הכחול, שיש להם 2,112 בעלי זכות בחירה בלבד, בלבד, והם צריכים להחליט מחר בחירות והם צריכים ללכת לבחירות, להכריע גורלם של 40,000 תושבים.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא מה מונע את העברת הרישום?

עאידה תומא סלימאן: כלומר התושבים עצמם לא רוצים?

עאידה תומא סלימאן: האם זה כרוך באיזה שהוא מעבר אמיתי מבחינת מגורים?

<רחמים יונה: זה כרוך בנושא של ההסדרה, זה נושא של תביעות בעלות, זה נושא של איפה ייקחו אותם, אלף ואחד דברים אחרים, זה נושא של הארנונה.

<רחמים יונה: לצערי, חלק שלא סיפרו להם, בשביל שהדואר לא יגיע אליהם בכלל.

<מגיד אלעטאונה: יש עוד משהו מרכזי, ברשותך, יש חוסר אמון בין המדינה לבין האזרח.

<מגיד אלעטאונה: חלק מהמתנגדים להיכנס ליישוב הוא על הגבולות במיוחד.

<מגיד אלעטאונה: לדוגמה, הם צופים מה שהולך ביישובים אחרים, כמו חורה, אם אני רוצה להגדיל את בית הקברות אני לא יכול, אז אומרים מראש, במקום 5,000 אני רוצה 20,000 או 15, לכן זה עוד דבר שמקשה על הכניסה לדברים האלה.

<מגיד אלעטאונה: אבל זה מורכב, לא כדאי להיכנס לזה.

עאידה תומא סלימאן: למה לא כדאי?

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להבין איך התושבים חיים אם אני לא מבינה את הקרקע שעליה צומחות כל הבעיות.

<מגיד אלעטאונה: לא, לא התכוונתי - - -

<רחמים יונה: יש יישוב, אבו טלול, אתם תראו אותו בהמשך בדרך, היישוב הוא היישוב הכי גדול שלנו, 11,500 דונם, גדול.

<רחמים יונה: 6,000 תושבים אמורים להיות בפנים, שינו כתובת בערך 250, הולכים להצביע 124 מתוך 6,000.

<רחמים יונה: הם צריכים לבחור נציג ליישוב, את ראש המועצה וועד היישוב, וזה ייצוג שלא מייצג.

עאידה תומא סלימאן: זה לא ייצוג, אבל כשהם יודעים שזה עלול לעלות להם גם בהקשרים שקשורים לאדמה וקשורים למקום המחיה, אז זה לא יפתור את הבעיה, בשבילם זה לא מעניין, הם לא רוצים לאבד את האדמה, הם לא רוצים לאבד את הבית.

<רחמים יונה: אז זה בדיוק הנקודה, את נותנת את התשובה לבד.

<מרים בן עטר: זה ברור, אבל יחד עם זאת זה ייצור בעיות חדשות, של עימותים אחר כך בין השבטים, כי המיעוט הזה הולך לקבוע את גורל המועצה.

עאידה תומא סלימאן: ברור, מי אחראי על כל זה?

<מגיד אלעטאונה: ההערה שלך היא במקום, אני לא התכוונתי, רציתי למקד אתכם - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע, אני רק רוצה להגיד לפני שאתה עוזב.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאתה מסיים את התפקיד לפי המצופה.

<רחמים יונה: כן, ב-29 בחודש.

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה נצטרך עוד פעם לחכות לראות מי יהיה ראש המועצה החדש כדי להגיד שאני בעצם מוכנה לעזור בכל דבר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רק עוסקת בעניין של נשים, אני חברת כנסת.

<רחמים יונה: קודם כל את הסיור שלך, תוציאי דוח, אחרי שישבנו ותשמעי את הכול, כי אני חושב שמחלקת הרווחה עושה עבודה יפה.

<רחמים יונה: הנושא של המשאית בכלל ושני ג'יפים שמסתובבים בשטח, המטרה שלנו, יש הרבה אנשים שלא מודעים לזכויות שלהם ואליהם אני רוצה להגיע.

<רחמים יונה: מה שקרה בשני המקרים, דווקא באל פורעה ובחורה, שני האנשים שסגרו אותם עם שלשלאות ברזל, כמו אסירים שם, אני חושב שהרבה אנשים לא מודעים לשירותים שנותנת הרווחה ודווקא כלי הרכב הניידים האלה באים לתת מענה, אפילו חלקי, להגיע לפתחם.

<רחמים יונה: אני ביקשתי מד"ר מגיד, ישבתי גם עם מנהל המחוז ויש לנו תמיכה מלאה גם מהמחוז באמת מהבחינה הזאת, להגיע לכל אוהל ואוהל, להגיד להם מה עושים, אם זה בהסברה וזה וזה, להיחשף.

<רחמים יונה: אנחנו היום מדברים כמעט על 10,000 תושבים שמקבלים שירות מהרווחה, זה לא דבר של מה בכך.

<רחמים יונה: ועם כל חוסר ההכנסה של המועצה באמת מהבחינה הזאת מנהל המחוז וצוות העובדים שלו עושים עבודה יפה, אנחנו מתוקצבים נאות בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: כדאי שתדע, וגם שהמחלקה תדע, חגי מלווה את העשייה שלנו, אני לקחתי על עצמי את כל הנושא הזה של גם שירותי הרווחה וגם הנושאים האחרים שקשורים בנשים בדואיות, את המשאית ואת הרכבים, אני שומעת עליהם מאז שנכנסתי לכנסת ואני ביקשתי את הסיור הזה כבר לפני כמה חודשים ועד שקיבלתי את התשובה, אבל עוד המשאית לא התחילה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה קודם כל שהמשאית התחילה, אני שמחה על זה, אני מוכנה לסייע בכל דרך אחרת כדי שהתושבים, האזרחים יקבלו את השירותים שמגיעים להם.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהיום באמת נלמד יותר על איך מנגישים את שירותי הרווחה לאזרחים, כי אחד הדברים שהדאיגו אותי מאוד, שאין תשתיות, אני יודעת, כבר ביקרתי ואני מכירה את זה, אבל איך מנגישים את השירותים, אני יודעת שצריך מאמץ מיוחד.

עאידה תומא סלימאן: אבל כל עוד שהמדינה יוצרת את הקונפליקט הזה בין זה שאני יושב בביתי ויש לי זכות לקבל את השירותים לבין אם אני רוצה לקבל את השירות אז אני צריך להירשם אחרת או צריך לוותר על דברים כדי לקבל, זה לא.

<רחמים יונה: לא, לא קשור.

<רחמים יונה: ממש לא קשור, אין קשר בין הדברים.

עאידה תומא סלימאן: זו תפיסת העולם שלי.

<רחמים יונה: לא, אין קשר.

<קריאה: לי לא משנה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על מה שאתם עושים, כשאמרתי, למה אנשים לא מעתיקים את הכתובת שלהם, חלק מהדברים זה הפחד שהם יאבדו את המקום שלהם.

עאידה תומא סלימאן: בעיניי זה המדינה בצורה עקיפה עושה משא ומתן פה, רוצים?

עאידה תומא סלימאן: תוותרו, תקבלו.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני תופסת.

<טובה רון: נכון, אבל ברווחה זה לא עובד.

עאידה תומא סלימאן: אני לא דיברתי על ה - - -

<מגיד אלעטאונה: בסדר, ברור.

<מגיד אלעטאונה: מובן.

<מגיד אלעטאונה: בואו נתקדם.

עאידה תומא סלימאן: שתדעו, אני אף פעם לא נגד השירותים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<טובה רון: אני רוצה שהיא תשמע את מעמד האישה.

<מגיד אלעטאונה: היא תחליט, את רוצה על כל הרווחה לדעת או על מעמד האישה בלבד?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו - - -

<טובה רון: על הרווחה תשמעו אחר כך, אחרי שאנחנו חמש דקות על העשייה עם הנשים - - -

<מגיד אלעטאונה: לא, לא.

<מגיד אלעטאונה: לדעתי אנחנו בקיצור של זמן, אנחנו צריכים להוביל את הנושא של הרווחה, מעמד האישה משתלב בתוכו כי זה - - -

<טובה רון: לא, על הרווחה היא תשמע אחר כך בזמן הסיור.

<מגיד אלעטאונה: לא, זה יהיה פגום, לא.

<מגיד אלעטאונה: זה לא ככה.

<מגיד אלעטאונה: חבר'ה, בואו נתקדם.

<מגיד אלעטאונה: הערתך היא במקום, שאמרת, אני לא התכוונתי, הנושא חשוב, זה חלק מהנוף, אבל אני מתכוון שהדברים האלה צריכים למצוא ממקבלי ההחלטות נוסחה שמקובלת על שני הצדדים.

<מגיד אלעטאונה: אבל לא להיכנס, הכוונה לדעתי שזה תהליך מתיש וכל עוד אין אמון בין האזרח למדינה זה לא יתקיים גם.

<מגיד אלעטאונה: לעניין שלנו, האגף של שירותים חברתיים חולש על שטח - - - מה קרה פה?

<מגיד אלעטאונה: אני לא יודע.

<מגיד אלעטאונה: מעמד האישה הוא חלק קטן מהדבר הזה.

<טובה רון: אין בעיה, אבל אתם יוצאים לסיור ותוך כדי סיור אתה יכול גם להסביר על הנושא של הרווחה.

<מגיד אלעטאונה: לא, יש לי הרצאה מובנית, אני מצטער מאוד.

<טובה רון: סליחה, ד"ר מגיד.

<מרים בן עטר: סליחה, יש מקום לכולם, כולם ידברו ולכולם יש חשיבות לדבר.

<מרים בן עטר: בבקשה, תתחיל, וטובה - - -

<מגיד אלעטאונה: כן, תשתלבי, מה הבעיה?

<טובה רון: לא, אתם פשוט צריכים גם לצאת.

<מגיד אלעטאונה: תצאי ותחזרי, מה הבעיה?

<טובה רון: לא אני.

עאידה תומא סלימאן: לא, אנחנו לא נצא עכשיו.

<מרים בן עטר: לא יוצאים מפה מבלי - - -

<מגיד אלעטאונה: דקה.

<מגיד אלעטאונה: לא מקובל עליי שיש הזכרה של האגף, שמעמד האישה חלק ממנו.

עאידה תומא סלימאן: טוב, תנו לי לנהל את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אני עד עכשיו הייתי אורחת, בכל זאת זו ישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו באנו כדי לעשות את הסיור וכדי ללמוד על העשייה בתחום של שירותים לנשים בדואיות שהן תחת האזור.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שגם העשייה בתחום מעמד האישה היא חלק מהעשייה הכללית שנעשית גם עם הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה ככה, התחלנו באיחור, ב-12 וחצי נצא מפה.

עאידה תומא סלימאן: היינו אמורים לצאת.

עאידה תומא סלימאן: מבחינתי זה בסדר, האיחור, שזה יתווסף לסוף היום.

עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו נשמע על הפעילות, בסוף את גם תיתני סקירה על העשייה שלכם לפני שאנחנו יוצאות.

עאידה תומא סלימאן: בסדר?

עאידה תומא סלימאן: יופי.

<מגיד אלעטאונה: אוקיי, אני אעשה את זה בקצרה, גם בהתחשבות בזמן.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<מגיד אלעטאונה: השירות שלנו חולש על אזור רחב, מחבל לכיש עד מעטפת אילת ואני לא סתם אמרתי חבל לכיש כי בתקופת אפריל עד הקיץ נודדים בדואים ליד עוטף עזה, חבל לכיש, ולא מזמן במלחמה האחרונה טיפלנו באישה שנפגעה ליד אשקלון, יד מרדכי יותר נכון, נפל עליה טיל, היא נפגעה ישירות.

<מגיד אלעטאונה: לגבי מעטפת אילת, יש 20 משפחות בדואיות שמטפלים בהם, שבשנות ה-50 חדרו מירדן עקב נקמת דם, גם מגיעים אליהם שם, לכן השטח הוא מאוד, חוץ מהמורדות של מצפה רמון, ירוחם וכל אלה, לכן האזור הוא כל כך רחב.

<מגיד אלעטאונה: כמובן המדיניות שלנו, מטרת העל, החזון של האגף הוא להנגיש את השירות, לתת אותו לאזרח ואז המדיניות של ראש המועצה ואז קודמו הייתה ראייה נכונה, איך להנגיש קודם כל בארבעת היישובים שיש לנו, יש לנו תחנה בכל אזור, מקבלים קהל פעם בשבוע.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת בכל אזור?

<מגיד אלעטאונה: בארבעת היישובים יש שלוחת רווחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם ארבעה יישובים.

<מגיד אלעטאונה: שלושה, יותר נכון, בשלושה מתוך ארבעה, איפה שיש שם בניין רב תכליתי, העובד הסוציאלי מגיע יום בשבוע, מקבל קהל ויום אחר ביקורי בית.

<קריאה: ברביעי אין עדיין מבנה רב תכליתי, אז הוא מקבל ב - - -

<מגיד אלעטאונה: כן, והשאר באים ללשכת האם כאן, כי יש כל המוסדות הממשלתיים, משרד הרווחה, ביטוח לאומי, בית דין שרעי, מס הכנסה, כל זה נמצא כאן.

<מגיד אלעטאונה: לגבי שאר השבטים, בהחלטת ממשלה מעבר לזה ליישובים, החלטנו גם לטפל בחינוך ורווחה כקבלן משנה של המדינה ואז באמת כדי להיטיב עם האוכלוסייה הזו חשבתי על רעיון איך להנגיש את השירות, ואז בעת שהגיתי את הרעיון נזכרתי במורה בשם רבי עקיבא, שנכנס יום אחד לכיתה, הוא הרגיש בתלמיד מצטיין, כמו חגי חבר שלי, אז הוא אמר 'למה הוא חסר, הילד הזה?', אמרו 'הוא חולה', עזב את הכיתה, הלך לבקר אותו ואז השקה אותו, על הפנים וכו', והוא אמר לו 'רבי עקיבא, החייתני', אז הוא אמר לו 'כל מי שמבקר חולים כאילו עושה חסד מרים'.

<מגיד אלעטאונה: אז אני אמרתי, כל מה שמגיע לנכים האלה, למעמד האישה וכל זה, הוא עושה חסד גדול, אז כאן בא הרעיון של המשאית שתבוא שחשבתי עליו.

<מגיד אלעטאונה: נכון להיום, מטופלים באגף הרווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: רק אפשר, כדי שאני אבין קצת, הנקודה הכי רחוקה שנמצאים בה אזרחים או תושבים, שאתם אחראים עליה זה אילת?

עאידה תומא סלימאן: כמה זה קילומטרים?

<מגיד אלעטאונה: בערך 200 קילומטר מכאן, קו ישר.

עאידה תומא סלימאן: אז כל מי שרוצה לקבל איזה שהוא שירות ממשלתי צריך לנסוע 200 קילומטרים?

עאידה תומא סלימאן: זה נסיעה יותר מעכו לירושלים.

<מגיד אלעטאונה: אני מאוד מודה לך ששאלת את זה, דקה.

<מגיד אלעטאונה: מצפה, למשל, 100 קילומטר, ירוחם אותו דבר.

<מגיד אלעטאונה: וזה הוויכוח שלי באמת עם מקבלי ההחלטות, כי תיק אצלי להגיע למצפה רמון הוא כמו עשרים ברהט או בנצרת או בבאר שבע, כי יום שלם לוקח לבקר את אותו אדם ולחזור.

<מגיד אלעטאונה: ואז ביחידות של זמן שאני נותן לאקס תיק, תמיד הוויכוח שלי, כי מי שעושה את הנוסחאות, לצערי איננו מתחשב בדבר הזה, הפיזור הגיאוגרפי.

עאידה תומא סלימאן: אין לכם שום אקסטרה לפיזור הגיאוגרפי מבחינת תקצוב?

<חגי מויאל: אין מימון דיפרנציאלי - - -

עאידה תומא סלימאן: כלומר אין דבר כזה דיפרנציאלי שנכנס לתקצוב.

<מרים בן עטר: לא רק זה, אנחנו גם אומרים שמבחינת הרכבים, יש להם שני ג'יפים ומשאית, על הפיזור הגדול הזה, כשהג'יפ הזה גם משמש, או יעקוב, שהוא פקיד סעד לחוק נוער, כל הנושא של החירום, וורד פה, כשיש מקרה חירום - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה חירום?

עאידה תומא סלימאן: מתקשרים מ-150 קילומטר, עד שמגיעים איזה חירום קיים?

<אורנה אפרים-אגם: המשטרה, סורוקה - - -

<מגיד אלעטאונה: לוקח שעות לפעמים, זה נכון.

<אורנה אפרים-אגם: השאלה היא כזאת, יוצא עובד סוציאלי כרגע עם הג'יפ, הוא מוחזר כי יש מקרה חירום שצריך לטפל בו כרגע.

<מגיד אלעטאונה: אבל היא צודקת, היא אומרת ש - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על סורוקה, זה הקפצת חירום, אבל אם יש מקרה חירום בתוך היישוב - - -

<קריאה: אבל אם זה באזור מצפה לא יבואו מ - - -

<מגיד אלעטאונה: הוא צריך להגיע למצפה.

עאידה תומא סלימאן: עד שמגיעים אליו זה כבר לא חירום, זה כבר - - -

<מגיד אלעטאונה: נכון.

<מגיד אלעטאונה: משטרת דימונה בלילה, זה נכון, זה מרחק של זמן, אין פה - - -

עאידה תומא סלימאן: רק שתבינו, אני שואלת את השאלות כדי להבין, לא כדי להאשים חס וחלילה, כדי להבין עם איזה קשיים אתם מתמודדים.

<מגיד אלעטאונה: את צודקת, בהחלט.

<חגי מויאל: רק נוסיף לזה שה-250 קילומטר זה כשאנחנו נוסעים על כביש הערבה.

<חגי מויאל: כשאנחנו יורדים לשטח, למקומות שהם נהיים צרים, כשאין נתיבי תחבורה ישירים ליישוב זה גם מכפיל את הזמן וגם את ה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לוקח פי שניים.

<אורנה אפרים-אגם: אני רוצה גם להוסיף עוד משפט.

<אורנה אפרים-אגם: יש תקנון של כמה עובדים סוציאליים צריכים להיות פר אוכלוסייה, התקנון שאנחנו נמצאים בו הוא אפילו לא קרוב למשהו שהוא צריך להיות קיים במציאות.

<אורנה אפרים-אגם: שוב, בגלל המספרים השונים - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אתם, לא סתם אני בחרתי את הנושא הזה, ביקשתי ל - - -

<מגיד אלעטאונה: למרות כל הקשיים - - -

<יעקוב אבו בטאט: זה לא מסודר להגיע לבן אדם שלא יודעים את הכתובת שלו, זה לוקח לנו זמן עד ש - - -

עאידה תומא סלימאן: ברור, הווייז לא מכיר אותם.

<מגיד אלעטאונה: נכון ואין איתורן לזה.

<מגיד אלעטאונה: מספר התיקים נכון להיום באגף זה 2,573, מספר הנפשות המטופלים הוא 10,760, לפי מאגר המידע של משרד הרווחה.

<מגיד אלעטאונה: מספר התקנים שיש לנו הוא 16 בערך ושלושה נהגים, אחד נהג משאית ושני ג'יפים.

עאידה תומא סלימאן: 16 תקנים או עובדים?

<מגיד אלעטאונה: תקנים, שכמובן אצלי אין חלקיות, כל תקן הוא עובד אצלי.

<מגיד אלעטאונה: אני לא מאמין בחצאים, שזה לא נותן עבודה, תקן זה תקן.

<מגיד אלעטאונה: מבין הדברים שהצלחנו לפתח מעבר לתחום הפרטני, זה קשור גם למעמד האישה, הצלחנו לפתח 37 משפחתונים, שמקבלים שירות 190 ילדים.

<מגיד אלעטאונה: כל משפחתון, מגיל אפס עד שלוש, ילדים בסיכון - - -

עאידה תומא סלימאן: חמישה ילדים.

<מגיד אלעטאונה: חמישה ילדים.

<מגיד אלעטאונה: אם אני אגיד לך, כבוד חברת הכנסת, זה לא במובן נעלב, אלא הנשים האלה, איתרנו אותן, בחרנו ביניהן בסינון, את הטובות, ועברו הכשרה כמו כל עיר וכדומה, לא עשו - - - זאת אומרת זו לא הייתה עבודה קלה.

<מגיד אלעטאונה: יש לנו 13 מועדוניות ביתיות גם, בתוך הבית, ויש לנו שש מועדוניות משולבות, באחת מהן תבקרו, בעצם שלוש תראו בבת אחת, בתוך בניין רב תכליתי, כל אחת 15 ילדים, זה כולל מנה עיקרית, טיפול אינטנסיבי וכדומה בילדים.

<מגיד אלעטאונה: יש לנו תשעה מוקדים של אופנים.

<מגיד אלעטאונה: מה זה אופנים?

<מגיד אלעטאונה: אופן ביהדות זה מלאך, מאיפה זה צמח?

<מגיד אלעטאונה: יש את האוטובוסים הצהובים האלה, פעם אחת היה - - - קצת היסטוריה, שתי מילים.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני צוחקת, כי נראה לי שמושפעים מההיסטוריה והדת היהודית בכל דבר.

<מגיד אלעטאונה: כן, זה חלק מהנוף וזה בסדר, לגיטימי.

<מגיד אלעטאונה: היה אחד עם בן גוריון בהסתדרות, אשכנזי, הוא חנך תלמיד מרוקאי והשקיע בו.

<מגיד אלעטאונה: הבחור הזה הגיע להיות דוקטור במחשבים, הוא הגיע לארצות הברית והוא אמר 'אני רוצה לחזור לעזור למולדת ולאנשים, מאיפה שצמחתי' ואז הוא העלה את הרעיון של אוטובוס צהוב, מגלחים אותו, שמים אותו שם כל מיני כלים, מחשבים, מתמטיקה וזה, ואני בין הבודדים בדרום, היישוב היחידי שניצלתי את השירות הזה, הוא מגיע לתשעה מוקדים, שם את זה בחשמל והילדים לומדים בחוגים השונים.

עאידה תומא סלימאן: זה מין ניידת כזו.

<מגיד אלעטאונה: כן, ניידת כזו.

<מגיד אלעטאונה: אבל זה שירות ייחודי שאנחנו מאוד - - -

<חגי מויאל: מגיד, רק נתון אחד שלי חסר פה, זה החלוקה באחוזים של האוכלוסייה, כמה מתחת לגיל 18 וכמה מעל גיל 18.

<מגיד אלעטאונה: 60% כמעט מכל הבדואים הם מתחת לגיל 18 והשאר, 40% בקירוב, הם בוגרים.

<מגיד אלעטאונה: מבין הבעיות שיש לנו, שהן בולטות, כמובן בעיית התעסוקה, כולכם יודעים.

<מגיד אלעטאונה: לפי החוקר - - - הקיצור שלו, מעל 50% האוכלוסייה הזו סובלת מאבטלה, בתחום הנשים לדעתי מעל 90% וזה משפיע המון על התא המשפחתי.

<מגיד אלעטאונה: יש לנו תופעה שאין לאף אחד, זה תושבים חסרי מעמד שהם במקור שלהם מעזה, אין תעודת זהות, ואם אין תעודת זהות, מי כמוך יודעת, אתה לא יכול לתת לו לא ביטוח לאומי, לא קופת חולים.

<מגיד אלעטאונה: מיצוי זכויות במובן של כל אזרח, הוא לא יכול ליהנות אפילו מטיפול רפואי.

<מרים בן עטר: בעניין הזה אני מוכרחה להגיד שהדבר הקשה ביותר בעיניי זה שאבות שהם ישראלים, בעת לידת הילדים שלהם, לא ממהרים לרשום את הילדים שלהם ואז כשהם מתעוררים צריך לעשות תהליך של הכרת אבהות ובדיקות, זה מסובך וזה ארוך - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהבעיה היא הרבה יותר מסובכת, אני גם עקבתי אחרי הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: יש בעיה נוספת, שעכשיו משנים את הסטטוס של חלק מהתושבים.

עאידה תומא סלימאן: אני מגיעה לעוד סיור בעוד שבועיים בנושא הזה, אני גיליתי שמשנים את הסטטוס.

עאידה תומא סלימאן: כאשר הולך הצעיר כדי להוציא את תעודת זהות, משנים לו את הסטטוס שלו, כלומר שוללים לו את האזרחות שלו.

עאידה תומא סלימאן: זה סיפור שעוד תשמעו עליו, אבל בעניין האבהות, יש מקרים שכאשר האבא מגיע ורוצה לרשום את הילד והאבא הוא אזרח, לא מובן לי לפי החוק איך יכול להיות שמבקשים ממנו בדיקת אבהות.

עאידה תומא סלימאן: לפי החוק אסור להם.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שאבא מגיע והוא אזרח והוא אומר 'זה הילד שלי', צריך לרשום אותו, לפי החוק.

<ח'אלד אזברגה: הטענה שהוא לא היה במעמד הלידה, זו הטענה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא רק במעמד הלידה.

<מגיד אלעטאונה: בואו נתקדם.

<מגיד אלעטאונה: ריבוי ילדים בסיכון, כתוצאה מנישואי ביגמיה וחלק בגלל הנושא הכספי.

<קריאה: פוליגמיה, לא ביגמיה.

<מגיד אלעטאונה: פוליגמיה.

<מגיד אלעטאונה: אני פשוט טענתי פעם, אם היה כמו אצל היהודים, הרב גרשום, הם עשו היתר, יכול להיות שהיינו חוסכים היום.

<מגיד אלעטאונה: הרי ביהדות על פי דת משה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה מדבר איתי כאילו אני בוגרת תלמוד ותורה, מאיפה אני מבינה מה אתה אומר?

<מגיד אלעטאונה: הכוונה היא חיובית, דקה.

<מגיד אלעטאונה: אני לא אעמיס עלייך, זה בסדר.

<מגיד אלעטאונה: אני מתכוון שעל פי דת משה גם ליהודים מותר שתיים, מה הם עשו בהבדל מהמוסלמים?

<מגיד אלעטאונה: הם עשו היתר, רבנים חתמו, אמרו אסור ועשו.

<מגיד אלעטאונה: עכשיו אני אומר, הביגמיה אצלנו והפוליגמיה, אם היו בשנות ה-50 מוציאים פתווה, אומרים שאסור להתחתן עם האישה, למרות שהדת כן מאפשרת, יכול להיות שהמצב שלנו היה אחרת.

<מגיד אלעטאונה: לזו הכוונה שהשתמשתי בהשוואה הזו.

עאידה תומא סלימאן: מה עם הניידת?

<מגיד אלעטאונה: עכשיו ניכנס לעניין של שני נושאים - - -

<מרים בן עטר: אני אהיה רעה, סליחה, יש לך חמש דקות, כדי לתת קצת זמן לטובה.

<מגיד אלעטאונה: מאה אחוז, אוקיי.

<מגיד אלעטאונה: מעמד האישה.

<מגיד אלעטאונה: אני אתן לך להתחיל ואני אשלים.

עאידה תומא סלימאן: כל מה שאמרת עד עכשיו זה גם מעמד האישה.

<טובה רון: אני אפתח, אבל אחריי אני רוצה את מרוה - - -

<מגיד אלעטאונה: אם ככה תני לי לגמור חמש דקות.

<מגיד אלעטאונה: מעמד האישה, אני צריך להגיד דבר אחד, שהאישה היא מרכז החברה ואני לא אומר את זה באמירה, אלא גם במחקרים שלי, אם את עוקבת אחריהם וגם במציאות היומיומית.

<מגיד אלעטאונה: מצאתי לכבד אותך בערבית בשני פתגמים ואת תתרגמי, אני חלש בזה.

<מגיד אלעטאונה: (ערבית).

עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת): אם האישה לא הייתה נולדת היו כל הגברים חיים כפליטים.

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: ׁ(ערבית).

עאידה תומא סלימאן: (מתרגמת): האישה היא חצי חברה, היא שיולדת ומגדלת, ואני מוסיפה, גם היא מהנדסת, היא רופאה, היא עורכת דין והיא גם חברת כנסת.

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: מה שרציתי להגיד, כל מי שחשקה נפשו לדבר על מעמד האישה עליו להיזכר תמיד בתרגיל המפורסם, בפסיכולוגיה חברתית אומרים, כיצד הקיפודים מקיימים יחסי מין?

<מגיד אלעטאונה: בזהירות ובאיטיות.

<מגיד אלעטאונה: כל מי שלא רגיש תרבות וידבר על מעמד האישה הוא מחטיא את המטרה, ומה הכוונה כאן?

<מגיד אלעטאונה: אני חושב שהאישה חשובה מאוד לנו ואחד הדברים שאני אמרתי, על מנת לקדם את מעמד האישה, צריך לתפוס את החסם שהוא הגבר, ואז אני במחקר שלי אמרתי שהופכים אותם לסוכני שינוי.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת צריך לגייס את הגבר כסוכן שינוי ולערב אותו בתהליך ההסברתי ולהגיד לו כמה אתה מפסיד שאתה לא מתייעץ עם האישה.

<מרים בן עטר: הוא אומר שהבעיה היא לא האישה, הבעיה היא הגבר.

<מגיד אלעטאונה: אני בא ואומר, אני שמח שיש כאן גם נשים, כל עמותה שתקום למען נשים בלי לשלב גברים היא מחטיאה את המטרה, כי אנחנו יודעים מה החסם שם, צריך לגייס אותו ולעבוד עליו ולרסן אותו.

<מגיד אלעטאונה: אני חושב ש - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, איך מתרגמים את החזון הזה?

<מגיד אלעטאונה: צריכה להיות רשת רחבה מאוד ובזה אני מסיים.

<מגיד אלעטאונה: קודם כל בטיפות חלב, צריך לעשות שם הרבה הרצאות בנושא של ילודה, צמצום.

<מגיד אלעטאונה: אפילו אני חשבתי פעם אולי לתקציב, אני אשמח מאוד אם תעזרי לי, בטיפת חלב לעשות חדר כושר לאישה אחרי לידה, שתבוא לשם לתת הדרכה כשהיא ממתינה.

<מגיד אלעטאונה: הדבר השני, כל אנשי הדת והאנשים המתונים, לדבר על נושא צמצום הביגמיה.

<מגיד אלעטאונה: מצד שלישי, האישה לומדת, ובצדק, היא שואפת להגשים את החלומות וכדומה, והקונפליקט בינה לבין הגבר על רקע המסורת מול מודרניזציה.

<מגיד אלעטאונה: אחד הדברים שאני מצאתי בהפוך מכל העולם בסקירה, איפה שאומרים שהמסורת והדת מגבילה, דווקא הפוך מצאתי.

<מגיד אלעטאונה: עצם זה שהיא לובשת גילבאב, שזה דומה באופיו ללבוש המודרני ומתנהגת דתית, אפילו אם היא לא דתית, כי היא הצליחה להגיע לאוניברסיטה, לקמפוס של הסמינר וכדומה והוא נותן בה אמון.

<מגיד אלעטאונה: אני קורא לזה מכשיר התאמה, שזה בעצם שכנע את ראשי הציבור המקומי הערבי לתת בה אמון ולצאת.

<מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר, הרשת לטפל צריכה להיות מאוד רחבה, להכיר, היום במיוחד בעניין כלכלה, במיוחד ברהט, עוד הכנסה זה מאוד חשוב, ללמוד זה מאוד חשוב, אבל שוב, מה שרציתי להגיד, לא רק להסתכל במשקפת של מישהו מהמערב, אלא גם להסתכל על המסורת, איך התהליך.

<מגיד אלעטאונה: לדוגמה, אמא שלי היום בת 90, תבוא אחת כמוך ותגיד לה 'תשמעי, גברת, המודרניזציה מתבטאת בשורט וללכת לים', היא תיתן לך סכין, לא כמו הצעירה.

<מגיד אלעטאונה: לכן אני אומר, יש - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא תופסת למה השיח הזה מתקיים, אני אף פעם לא אגיע, לא אמא שלך ולא לאף אחד, להגיד לה שהשורט הוא התוצאה.

<מגיד אלעטאונה: לא, אני אומר כדוגמה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני רוצה לכוון את זה יותר לדברים שמעניינים אותי ושהם מדידים.

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: הדבר האחרון הוא העניין של אלימות במשפחה.

<מגיד אלעטאונה: לצערי הרב בשנים האחרונות התופעה הולכת, ומרים תעיד על זה, היא פרטנר לכל דבר, הולכת וגדלה.

<מגיד אלעטאונה: הבעיה שיש לנו, כשאתה לוקח אישה למקלט בצפון, תסכימי איתי שאתה לא יכול לדבר בשפה טיפולית בערוץ של הידברות - - - אתה מאבד הרבה דברים.

<מגיד אלעטאונה: יש נתונים, תיכף היא תגיד, האישה הזאת, חלק מהם מצליחים להחזיר אותן, חלק מסדרים אותן אצל שייח', בהתחלה, לא מגיעות למקלט, וחלק מסתובבות בארץ מבלי לדעת איפה היא.

<מגיד אלעטאונה: לכן אני בא ואומר, צריך לחשוב על שני דברים, ובזה אני מסיים.

<מגיד אלעטאונה: קמפוס שיעסוק בכל מה שקשור לאישה, כולל צד מחקרי, ומצד שני להקים איזה מסגרת בדרום, מיועדת לבדואים בנגב, כשיש מקרה חירום, לאפשר גם טיפול מקרוב, גם לאפשר למשפחה תיווך וגישור וכל הדברים האלה.

<מגיד אלעטאונה: המקרים הקשים ביותר, מצדי תיקח המדינה לאן שהיא רוצה.

<מגיד אלעטאונה: אנחנו חושבים על הדבר הזה, כי לא יכול להיות כמעט היום 300,000 בדואים, כולל רהט, ואין מסגרת אחת.

<מגיד אלעטאונה: ואני בלילה, כשאני שולח אותה בג'יפ - - -

עאידה תומא סלימאן: בכל הארץ יש רק שתי מסגרות לנשים ערביות.

<קריאה: כן, אבל כשקורה פה מקרה באמצע הלילה ואנחנו צריכים להסיע אישה צפונה - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר להשאיר אותה בלילה ואחר כך להסיע.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הוויכוח שלי - - -

<קריאה: זה לא נקרא לטפל בה כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: זה לא האחריות של הלשכה כשהיא נמצאת במשרד שהלשכה תטפל.

<מרים בן עטר: סליחה, יש תכנית מיוחדת במקלט פה בבאר שבע, שאפשר להשאיר פה אישה, יש היערכות - - -

עאידה תומא סלימאן: בטח, לקליטת חירום.

<מרים בן עטר: לקליטת חירום ומעבר לקליטת חירום, לכמה ימים, כדי לאפשר על פי בקשת כל המנהלים פה, או רוב המנהלים, כדי לאפשר להם להתחיל לעשות את העבודה של הערכת סיכון והערכת סיכוי להשאיר אותה בחברה שלה בצורה כזו או אחרת.

<מרים בן עטר: הסיכוי של פישור, של מאסר של הבעל, לא חשוב, כל מיני דברים.

<מרים בן עטר: זה הסיכום שקיים והמקום פה מוכן, רק אם יש סכנה מובהקת וגבוהה, האישה לא נשארת פה וצריך להסיע אותה.

<מגיד אלעטאונה: מילה אחרונה.

<מגיד אלעטאונה: אני מסיים, ברשותכם.

<מגיד אלעטאונה: בעיית הנשים מאוד כאובה, אני לא יודע לאן ממדיה יילכו, אבל היא קיימת ואף אחד לא מתעלם ממנה.

<מגיד אלעטאונה: גם התא המשפחתי משתנה, לטוב ולרע.

<מגיד אלעטאונה: פעם אם בא לשייח', הוא נותן מילה, אף אחד לא מתקרב, היום זה לא ככה, הכול מתפורר.

<מגיד אלעטאונה: וגם עניין החוק שיאפשר לאדם שיעשה מה שהוא רוצה מול מערכת חוקים נוקשה של מסורת, אלה הדברים שאנחנו נתקלים בהם.

<מגיד אלעטאונה: הבעיה האחרונה שאנחנו נתקלים בה, גם בתור פקידי סעד, זה עניין הריסת בתים.

<מגיד אלעטאונה: אין לנו יד בזה.

<מגיד אלעטאונה: פשוט מאוד באים אנשים לפעמים, אנחנו חסרי אונים, לא יודעים לאן יילך, לבית מלון, כמה ייקח.

<מגיד אלעטאונה: אם אני רוצה לתת לו פחונים, המצב לא מאפשר כי המדינה תגיד 'תשמע, אנחנו הורסים מצד אחד ואתה בונה?

<מגיד אלעטאונה: ' זאת אומרת יש דילמה שאף עובד סוציאלי בארץ - - -

עאידה תומא סלימאן: המועצה המקומית חותמת על צו ההריסה.

<מגיד אלעטאונה: גרוע מאוד.

<מגיד אלעטאונה: פה סיימתי ותודה.

עאידה תומא סלימאן: צו הריסה, חותמת עליו מועצה מקומית, אז בטוח שהמועצה המקומית לא תפתור את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: צריך לא ליצור את הבעיה כדי לא לנסות לפתור אותה.

<מגיד אלעטאונה: אני סיימתי בקצרה.

<מגיד אלעטאונה: יש הרבה מה להגיד, אבל לאפשר לאחרים.

<יעקוב אבו בטאט: רק להגיד מילה, בהקשר למה שאמר מגיד.

<יעקוב אבו בטאט: אנחנו פתחנו שתי קבוצות של נשים, בתחום החירום.

<יעקוב אבו בטאט: שילבנו אותן בתחום החירום, הן הולכות לעבור הכשרה, ביישוב אסר א-סיר 30 נשים וביישוב אבו - - - עוד 30 נשים.

<יעקוב אבו בטאט: אנחנו גם נתחזק אותם בהמשך.

עאידה תומא סלימאן: מה הכוונה, מה הקבוצה - - -

<יעקוב אבו בטאט: הקבוצה הזאת תעבור הכשרה, הם יידעו להתמודד עם כל אירוע, למשל נפילת טיל, אז הן יכולות ל - - -

<קריאה: מה, דרך נט"ל?

<מגיד אלעטאונה: לא, צח"י, צוותי חירום.

<מרים בן עטר: למעשה לוקחים כל נושא שאפשר לקחת אותו כדי להשתמש בו, כדי לתת חינוך, הדרכה והכשרה לנשים.

<מרים בן עטר: בעצם אלה תכניות העצמה, לא בצורה מוצהרת, אבל שמכשירות את הנשים להיות עצמאיות, מתפקדות ומסוגלות לסייע ולהתערב בזמן הצורך ובכלל להתנהג בצורה קצת אחרת בחיים.

עאידה תומא סלימאן: אהה, למרות שתאמיני לי, מהניסיון שלי, במקרה חירום מי שיודע לתפקד זה רק הנשים, לא צריך אפילו להכשיר אותן.

<מרים בן עטר: אבל זאת הזדמנות לא רק להכיר וזה, להשתמש ב - - -

עאידה תומא סלימאן: לבנות על זה כדי למקם אותה בתוך החברה.

<מרים בן עטר: ולעשות את כל הנושא - - - זה המשותף בינינו לבין טובה, לוקחים כל נושא אפשרי ולוקחים אותו כהזדמנות לעשות העצמת נשים, בלי לקרוא לזה העצמת נשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע, אבל יש לי עוד כמה שאלות.

<טובה רון: כן, אני ממש אקח שתי דקות ואני אתן למרוה שלוש-ארבע דקות כי היא יותר תרחיב באמת על העשייה שלנו.

<טובה רון: אז כמו שאמרתי, אנחנו מטפלים ב - - - לדעתי זה משהו כמו - - - קשה לי המספרים, כי זה הרי משהו שהוא לא נתון מדויק, אבל בין 15,000 ל-20,000, נראה לי, נשים יש באזור שלנו.

<טובה רון: אני, האמת, מאוד חששתי להיכנס לתפקיד, כי זה היה נראה לי כאילו מה אני הולכת לעשות עם כל הנשים האלה, זה היה נראה לי מטורף, גם אין לי תקציבים.

<טובה רון: בשנה הראשונה הגזבר נתן לי 10,000 שקל, תחשבי, 10,000 שקל, אם אני אעשה שתי פעילות ל-40 נשים, נגמר לי התקציב.

<טובה רון: הנה עכשיו ביום שלישי אני לוקחת אותם לסרט 'סופה במדבר' שבטח שמעת עליו.

<טובה רון: העניין הוא לא רק הסרט, כמו בכלל היציאה שלהן, את יודעת, יש בעיה של יציאה מהיישובים, גם הנגישות, אם אנחנו עושים להן, מרוה עוד תדבר על זה, אבל אם אנחנו עושים להן כל מיני קבוצות ומעגלי נשים וחוגים וללמוד עברית או חוגי תפירה, הכול נעשה, הן נוסעות ביחד עם ההסעה של הילדים שלהן בבוקר, כי אין אוטובוסים, אין תחבורה, אז הן נוסעות עם ההסעה של הילדים, שלוקחת את הילדים לגן ולבית ספר, נשארות שם שש-שמונה שעות וחוזרות בהסעה הזאת.

<טובה רון: אז גם כן, אין לצאת מהיישוב בשעות הערב, יש הרבה מגבלות שאנחנו באמת מנסים ב - - - אבל עושים, כל פעם עושים משהו.

<טובה רון: לקחנו אותן לטיול ביפו, אבל זה הכול מאוד מאוד קשה.

<טובה רון: מסתמכים, מנסים לאגם תקציבים גם עם משרד הרווחה, שעשינו כמה דברים ביחד, קבוצות נשים, תפירה.

<טובה רון: אבל, שוב, מאוד מאוד קשה וזה גם טיפה בים.

<טובה רון: אבל עדיין אנחנו לא מרימים ידיים ואנחנו מנסים כמה שיותר לגעת בכמה שיותר נשים והן צמאות לזה, הן פשוט צמאות לזה.

<טובה רון: אם אנחנו לומדות עברית, צריך לראות את האור בעיניים שלהן.

<טובה רון: זה לא רק הקטע של העברית, זה גם העניין הזה שהנשים הבדואיות בסביבה שלהן זה האמא, האחות, עוד אחות והדודה, אין להן את העניין של חברותא, כמו שאני חברה שלך, יש לנו חברות, אנחנו נפגשות, מתכתבות בווטסאפ, זה פשוטו המשפחה המצומצמת שלהן, אז המפגשים האלה גורמים להן גם להיפתח, גם להעצים את עצמן, גם לשאוב דברים של מנהיגות וכל מיני דברים כאלה.

<טובה רון: זה מאוד מאוד חשוב.

<טובה רון: העניין הוא, המפגש הראשוני, בוא נגיד שקיבלנו מהרווחה קורס עברית.

<טובה רון: סתם דוגמה.

<טובה רון: אז יפה, קיבלנו ל-20 נשים קורס עברית, מה הלאה?

<טובה רון: הן רוצות להמשיך, הן רוצות ללמוד עוד טיפה יותר ופה אנחנו נתקעים.

עאידה תומא סלימאן: אמל, מי העמותה שעשתה - - - זה אתם שעשיתם, היו לכם כיתות למידה שסגרו לכם?

<אמל אלנסאסרה: נכון, חינוך מבוגרות.

עאידה תומא סלימאן: זה הפך ללהיט בשלב מסוים.

<אמל אלנסאסרה: בדיוק, נכון.

<אמל אלנסאסרה: אנחנו מתקשרים מול עלי הוואשלה, שאתם בטח מכירים.

<טובה רון: כן, עלי הוואשלה עובד כאן, אנחנו מנסים לאגם יחד תקציבים, אבל - - -

<אמל אלנסאסרה: אבל העניין הוא לא המשך.

<אמל אלנסאסרה: אני חייבת להבהיר משהו, אין לי נגד אף אחד שיושב פה, זה פשוט מאוד, אני רוצה להגיע לעשייה ביחד, שנביא את המקצועיות שלנו, המקצועיות של שירותי הרווחה וגם המועצה, להנגיש את השירותים לקהילה הבדואית, בעיקר הנשים והילדים.

<אמל אלנסאסרה: איך שאנחנו רוצים להתחיל את העשייה הזאת זה צריך פרוצדורה אינטנסיבית שהיא מאוד מאוד קשה לתקשר מול המועצה האזורית, במיוחד נווה מדבר.

<אמל אלנסאסרה: אגב אל קסום בכלל לא ירצו לתקשר מולי.

<אמל אלנסאסרה: בכלל.

<טובה רון: למה?

<טובה רון: אנחנו נשמח, אנחנו לא ידענו - - -

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מההתעקשות שלי להזמין אתכם לישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח ערוצי תקשורת.

<טובה רון: אין בעיה.

<טובה רון: אנחנו נקבע ישיבה, נשב ביחד, נראה איפה כן אפשר.

<אמל אלנסאסרה: לא, אבל העניין - - -

עאידה תומא סלימאן: תנו לה רק להגיד.

<אמל אלנסאסרה: אני צריכה להגיד משהו.

<אמל אלנסאסרה: איך שרצינו לתקשר מולכם, אנחנו בדרך כלל מגיעים, אנחנו לא רוצים את התקציבים, פשוט מאוד להנגיש את השירותים.

<אמל אלנסאסרה: ברגע שאנחנו רוצים, אנחנו אומרים לכם, אנחנו יכולים לאתר לכם את המקום המתאים, אנחנו גם יכולים לגייס את האנשים ממקום ואת העשייה שלנו וההתנסות שלנו, שאנחנו מתקשרים מול הקהילה ישירות, אנחנו נמצאים בכפרים הבלתי מוכרים.

<טובה רון: אז איפה הבעיה?

<אמל אלנסאסרה: בדיוק.

<אמל אלנסאסרה: ברגע שאנחנו רוצים לעשות את זה בדרך כלל נתקעים על העניין התקציבי.

<אמל אלנסאסרה: אנחנו פנינו, עשינו עבודה כזו וטוב מאוד, ותודה לעאידה תומא, שהיא לוקחת את זה בסדר העדיפויות שלה, אנחנו כשהתחלנו רצינו לבדוק את זה מול משרד החינוך, אמרו לנו 'אמל, אנחנו הפסקנו להעביר את התקציבים לחברת המתנ"סים, אנחנו מעבירים ישירות לרשויות המקומיות'.

<אמל אלנסאסרה: כשאנחנו ניגשנו לעלי הוואשלה, הוא אמר, 'אמל, אנחנו כבר ניצלנו חלק מהתקציב ולא לענייני חינוך, אנחנו הוצאנו את זה עבור משהו אחר', וחבל שהוא לא נמצא פה, 'התקציב שנשאר לי הוא תקציב מאוד מאוד מצומצם, אני לא יכול להתנהל מולכם'.

<טובה רון: טוב, יש לנו תקציב של שנה הבאה, אנחנו נשב ונדבר על זה.

<אמל אלנסאסרה: שאלתי אותו, 'כמה תקציב יש לך?

<אמל אלנסאסרה: שאני אעזור לך'.

עאידה תומא סלימאן: קיבלתם תקציב?

<טובה רון: עכשיו כאילו - - -

<אמל אלנסאסרה: כי אני מקבלת מימון מקרן ספדי.

<אמל אלנסאסרה: אמרתי לו, בוא נקדם את זה, גייסנו את הקבוצה, ארגנו את הקבוצה, ארגנו את המקום.

<אמל אלנסאסרה: אגב, גם המקום צריך לענות על קריטריונים של משרד חינוך, את יודעת מה המצב בכפרים הבלתי מוכרים, אני רוצה להנגיש את השירות, תעזרו לי להנגיש את השירות, למה צריכים קריטריונים שלא מתאימים בכלל ל - - -

<טובה רון: אמל, בואי נעשה ישיבה - - -

עאידה תומא סלימאן: אמל, אני שמחה קודם כל שדיברת, כי זה אומר שאנחנו צריכים, אני ואת, אולי, ואם אתם רוצים - - -

<אמל אלנסאסרה: אני לא רוצה להשליך את הכעס עליהם, זה פשוט - - -

<טובה רון: לא, זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, זה לא עניין של כעס, אנחנו פה כדי לנסות ולבדוק איך לקדם את הדברים ולהיעזר בי ולהיעזר במועצה כדי לקדם את הדברים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, העלית את הנושא של קריטריונים לכיתות הלימוד, שבעצם זה כמו לתקוע את הסוס לפני העגלה.

<טובה רון: גם בעניין הזה מרוה תגיד את הבעייתיות בזה, כי זה לא כל כך פשוט.

<טובה רון: להביא, אוקיי, שאתם תבואו, אבל יש לנו גם בעיה של מיקום, של מיקום פיזי.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אנחנו מדברים על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני ניסיתי להגיד משפט פה ושתיכן לא הקשבתן.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת, אתם העליתם את הבעייתיות הקיימת בקריטריונים למבנים או למקומות שאפשר לקיים בהם את הלימוד.

עאידה תומא סלימאן: הרי הם צריכים לענות על קריטריונים של משרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: צריך לבדוק אם יש אפשרות להגמשת הקריטריונים בגלל המציאות העקומה, כלומר אם הכפרים הבלתי מוכרים, קודם כל אין בהם כמובן מבנים ציבוריים, אין בהם אפשרות, אין חשמל, אין זה, אז או שמגמישים את הקריטריונים, או שיוצרים פקטור מסוים דיפרנציאלי בתקצוב ללימוד כדי להוציא להם הצעה, להנגיש את המקום.

עאידה תומא סלימאן: אז צריך לחשוב פה על פתרון, זה אחד הנושאים שאפשר להעלות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם קיבלתם כבר, כי אני יודעת שחילקו את התקציבים לחינוך מבוגרים רק לפני חודש או חודשיים.

עאידה תומא סלימאן: האם קיבלתם תקציב, לא קיבלתם תקציב?

עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה.

<טובה רון: אנחנו נבדוק.

<טובה רון: אני רוצה לסיים כי אני ממש רוצה שמרוה תיתן כמה מילים על העשייה שלנו.

<טובה רון: מרוה.

<מרוה חג'אב חליחל: דבר ראשון, היא כמעט אמרה הכול, אבל אני אגיד דווקא את הצד החיובי, שאנחנו השנה, יחסית לשנים קודמות אנחנו מתקדמים בצד של מעמד האישה, כשהתחלתי, אני קלינאית תקשורת, אני בכלל לא בקטע של הנשים וכשנכנסתי אני נכנסתי עם אימהות ולא עם נשים, בתור אמא, כאילו אני מדריכה גם ומנחת קבוצות ונכנסנו לגנים וגייסנו את רוב האימהות, שזה לא קל לגייס קבוצת נשים, תגידי להם 'תגיעו, יש לנו קבוצת מנהיגות והעצמה, או ללמוד, ותגיעו', לא משנה לאיפה, לכל מבנה, 'בשעה תשע, זה בחינם', זה לא קל.

<מרוה חג'אב חליחל: הגיוס היה ארוך, דרך הגנים, שהם יגיעו לנושא של התפתחות הילד, ואחר כך אנחנו גייסנו קבוצות למנהיגות והעצמה נשית.

<מרוה חג'אב חליחל: והצלחנו, נראה לי שזו שנה ראשונה שאנחנו עושים שלוש קבוצות של מנהיגות, שזה היה גם בתקציב של מעמד האישה קבוצה ושתי קבוצות דרך הרווחה.

<מרוה חג'אב חליחל: עשינו את זה, אני כצפונית ואני כעובדת גם במגזר היהודי וגם במגזר הבדואי, אני רואה את זה ממש ברמה הבסיסית, אבל כל כך משמח שאנחנו רואים את הנשים שהן יוצאות.

<מרוה חג'אב חליחל: גם כל הקטע של הנשים הבודדות, שהיא התחתנה מירדן, ואני רואה שהיא יוצאת, היא רק רוצה לדבר.

<מרוה חג'אב חליחל: מספיק שאנחנו יושבים ומקשיבים להם, כל הפעילות שעשינו להם, אני כל כך הייתי שמחה, כל פעם מתרגשת.

<מרוה חג'אב חליחל: יש לנו גם את קורסי העברית, כל כך בסיסית, אנחנו התחלנו בהם.

<מרוה חג'אב חליחל: נכון, אני מבינה כל מה שאמרה אמל, גם אני ישבתי עם עלי ואני מקווה שהשנה יהיה שינוי בזה, גם אפילו שיש בעיית מקומות.

<מרוה חג'אב חליחל: אני אראה לך סרטון שהם למדו בגנים, אני יודעת שמשרד החינוך עושה - - - ואני ביקשתי גם ממנהל מחלקת החינוך שיביא קרוואן רק לעבודה עם נשים.

<מרוה חג'אב חליחל: יש מקומות שכן אפשר, יישובים שכן אפשר, למשל בביר הדאג' יש לנו כבר כיתות ריקות שאפשר להשתמש בהן לפחות השנה.

<מרוה חג'אב חליחל: באל עזאזמה, אפילו להביא קרוואן אין מקום, הם ישבו בכיסאות של הגנים והם לומדים עברית.

<מרוה חג'אב חליחל: וזה משמח אותי.

<מרוה חג'אב חליחל: הם בסדר ומרוצים, למרות שלצערי זה לא קל ללמוד שלוש-ארבע שעות, אבל יש התקדמות.

<מרוה חג'אב חליחל: אנחנו בצעד קדימה, מתקדמים בכל העניינים של הלימודים, בכל העניינים של הקבוצות.

<מרוה חג'אב חליחל: השנה חגגנו ביחד גם איתן את יום האישה, הוצאנו אותן לטיול והן היו גם בהרצאות.

<מרוה חג'אב חליחל: היום את שומעת את הנשים מדברות אחרת, הן רוצות לצאת, לראות את העולם אחרת.

<מרוה חג'אב חליחל: אנחנו מתכננים פורום נשים מהמגזר, מהפזורה ומהכפרים של המועצה, שזה קל מאוד לשבת מסביב לשולחן ולדבר ולשבת פה במועצה, כמו שאנחנו יושבים פה, אני אשת שטח, אני גם לא יושבת במועצה, אני יושבת גם באחד היישובים - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל צריך גם לעצור לרגע ולחשוב ואני מדברת גם כמי שעסקה בנושא זכויות נשים, לעצור רגע ולחשוב מה הלאה.

עאידה תומא סלימאן: עושים קבוצות העצמה לנשים, מרחיקים אותן מהמציאות ולא משנים את המציאות.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד המציאות תישאר ככה הנשים האלה ימשיכו לחיות בתוך זה, זה להרחיב את הדיסוננס.

עאידה תומא סלימאן: זה לא אומר שאני לא רוצה שיעצימו את הנשים, אני רוצה שיעצימו את הנשים, שיידעו איך לשנות את המקום שלהן ולהפוך לחלק מהמאבק על לשנות את הדרך.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד על מה שאתן עושות, אני אומרת רק - - -

<מרוה חג'אב חליחל: אני מבינה, אבל אישה, אבל אישה היא אמא, היא מגדלת ילדים - - -

עאידה תומא סלימאן: אישה היא אישה.

עאידה תומא סלימאן: לא כולנו אימהות ולא כולנו יולדות, בעיקר אנחנו נשים ומגיע לנו כי אנחנו נשים, מגיע לנו כבני אדם, כבנות חוה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני לא אמא, אז לא משקיעים בי?

עאידה תומא סלימאן: כי אני לא אחנך דור חדש?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה חלק מהשיח.

עאידה תומא סלימאן: אבל, תעזבי אני לא באתי עכשיו כדי לשנות את ה - - - אני חושבת שמאוד טוב שעושים, אבל לפעמים אחרי תקופה מסוימת, אם לנשים האלה לא יהיה מה לעשות אחרי שפתחו את העיניים, זה יהיה תסכול גדול, זה מה שמפחיד אותי.

עאידה תומא סלימאן: זה מעצים את הבעיה, אבל זה אומר שצריך להשקיע בשינוי התשתית.

<חגי מויאל: עאידה, אני חושבת שמה שעלה כאן זה באמת כשיש תקציב קצת, כשיש אפשרות עושים פעולה כזאת ופעולה אחרת, אין פה תכנון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, זה בגלל החוסר.

<חגי מויאל: זה לא באשמתנו, לא מחלקת רווחה כמובן ולא מועצה מקומית, אני חושב שצריכה להיות תפיסה לאומית שיש צורך לבנות כאן תכנית שעושה רצף, את אמרת את זה יפה, שכשאתה עושה העצמה אתה חייב לעשות איזה שהוא רצף של תהליך.

<חגי מויאל: אנחנו רואים את זה גם באלימות, כי באלימות, כשאישה נחשפת לעבודה עם מטפל יש העצמה בסיפור הזה, אבל היא חוזרת בסופו של דבר לקהילה שלא יודעת לקבל את ההעצמה הזאת ואז רמת הסיכון או המסוכנות שהאישה הזו עוברת היא הרבה יותר גבוהה.

<חגי מויאל: כאן אני חושב שיש צורך לעשות איזה שהיא חשיבה לחברה הבדואית באופן מאוד ספציפי, חשיבה יותר רחבה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חשבתי שאני אלמד היום יותר על - - -

<מגיד אלעטאונה: אני מציע שנצא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצא תיכף.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הבנתי עד עכשיו מה התשומות שמושקעות בנושא של אלימות נגד נשים, למשל, מבחינת הלשכה, האם יש עבודה מעבר לטיפול האקוטי בנשים, האם יש קבוצות, האם יש העלאת מודעות, האם יש מניעה.

עאידה תומא סלימאן: מה המדיניות בעניין הגנה על נשים שעוברות אלימות.

<מגיד אלעטאונה: אלה שעברו מקרים ויש להם תיקים בלשכה, העו"ס של המשפחה עושה פעולת ריצ'ינג, הוא מטפל ועוקב וכדומה.

<מגיד אלעטאונה: אני למשל, פשוט לא יצא, בגלל מה שהיא אמרה, המרחקים וזה וזה, פה יזמתי ואושר 300,000 שקל לתחנת טיפול וייעוץ משפחתי, פשוט אחרי שמונה חודשים לא יכולנו לפתוח את העסק הזה, למה?

<מגיד אלעטאונה: כי קשה לנו להביא את הנשים לכאן.

<מגיד אלעטאונה: כמו שהיא אמרה, אחרי הצהריים, כשהילדים חוזרים מבית הספר, לדבר, להזמין את הזוג, פשוט בגלל הפזורה, הפיזור, לא יכולתי ליישם, סגרתי את התקציב.

<מגיד אלעטאונה: 300,000 עמדו ומשרד העבודה בא לקראתי, תחנת ייעוץ, אמרתי, אני אהיה המודל הראשון, היישוב הראשון, וחשבתי בתפיסתי.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת יש עכבות וחסמים שקיימים, אם נתעלם מהם פשוט - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה מהעובדים של הלשכה, למשל, עוברים את ההכשרה שאתם מתכננים או התחלתם לאחר שסגרתם את האלוואחה?

<חגי מויאל: אני אמשיך את הקו של מה שמג'יד אמר.

<חגי מויאל: גם התקציב של אלימות במשפחה שהוקצה למגזר הבדואי בשנת 2016, חלק לא מבוטל ממנו יצטרך לחזור למדינה, יצטרך לחזור אלינו, בגלל שלא הצליחו לאייש את כוח האדם הנדרש לצורך הטיפול באלימות.

<חגי מויאל: בחודשים הקרובים תהיה הכשרה לכל מחלקות הרווחה, לכלל העובדים, הכשרה בנושא של אלמ"ב, שמתוקצבת כבר על ידינו, אנחנו רק ממתינים לקליטת כוח האדם, שגם כוח האדם שעוסק באלימות במשפחה יוכל להיחשף לזה.

<חגי מויאל: אנחנו כבר, כמו שאת יודעת סגרנו את אלוואחה לפני משהו כמו שבעה חודשים או משהו כזה, נכון?

<מגיד אלעטאונה: שנה.

<חגי מויאל: והקצינו תקציבים והכפלנו את התקציבים בנושא של אלמ"ב בתוך הרשויות המקומיות ויש - - -

עאידה תומא סלימאן: כאשר אין כוח אדם וכאשר אין כוח אדם מוכשר.

עאידה תומא סלימאן: הזהרתי מזה.

<חגי מויאל: לא, נכון שזה עלה, אבל הסגירה של אלוואחה הייתה בגלל הנזקים שקרו בתוך התהליכים שקרו שם היו הרבה יותר גדולים מהתועלת.

<חגי מויאל: המחלקות בכל מקרה היו מעורבות והן מעורבות גם היום בטיפול הזה.

<חגי מויאל: אני חושב שכדאי שהמחלקה - - -

<מרים בן עטר: אני יכולה להגיד שלפי הנתונים, רואים את זה על הנייר.

<מרים בן עטר: המחלקות לוקחות אחריות ומטפלות בכל מה שאקוטי ופחות מאקוטי.

<מרים בן עטר: הן לוקחות אחריות מלאה וזה מטופל, אני יכולה להגיד לך, הרבה יותר טוב ממה שטופל בזמנו על ידי אלוואחה.

<מרים בן עטר: באמת קורה פה איזה שהוא תהליך אחר.

<מרים בן עטר: הבעיה של גיוס כוח אדם היא בעיה קשה של הדרום בכלל ושל החברה הבדואית בפרט, ושל האלימות במשפחה עוד יותר.

<מרים בן עטר: זאת אומרת כל הנושאים שעוסקים בתחומים כמו אלימות במשפחה, ילדים בסיכון, בתחום השיקום, מפגרים, או כדי לשנות עמדות של אנשים, עוד יותר קשה.

<קריאה: אף אחד לא רוצה לגעת בזה.

<מרים בן עטר: אנשים מפחדים לגעת בתחומים האלה.

<מרים בן עטר: גם פה אולי צריך איזה שהיא הגמשה של המשרד שלנו, חשבנו לקחת עובדים ותיקים של המחלקה ולהעביר אותם לתפקידים האלה, אבל אז מתברר שהם מאבדים מהזכויות שלהם, כי הם עוברים לתקציבי פעולה, שזה מה שיש לנו לעובדים החדשים להיכנס כרגע.

<מגיד אלעטאונה: יתרה מזו, מרים, יש בעיה אובייקטיבית, זה לא מתוקנן, למה?

<מגיד אלעטאונה: הם נותנים לי 60,000, למשל, אומרים לי 'מה אני אעסיק אותו?

<מגיד אלעטאונה: עובד סוציאלי מגיע ל-170,000-180,000 בממוצע, בחישוב כלכלי.

<מרים בן עטר: לא, זה חצי משרה.

<מגיד אלעטאונה: אז זה כאילו תקציב פעולה, לכן אני אומר, כדי שהעסק ירוץ צריך לתקנן את זה.

<חגי מויאל: יש תהליך עכשיו עם משרד האוצר לתקנן את תקציבי הפעולה כשבסדרי עדיפויות זה החברה הבדואית.

<חגי מויאל: זה אומר שברגע שהאוצר יאשר להפוך את כל תקציבי הפעולה של משרד הרווחה לתקנים, מה ששנים שר הרווחה נלחם ולא הצליח, זה יהפוך ואז יהיו להם תקנים בתוך המחלקה.

<חגי מויאל: זה יקל - - -

<מרים בן עטר: ואז נוכל לקחת את העובדים המנוסים יותר בתוך המחלקה והעבודה תהיה יותר טובה.

<חגי מויאל: זה עכשיו - - - מקומי ברגע זה.

<מרים בן עטר: אבל כל הזמן אנחנו בתהליך של להתמודד עם המציאות.

עאידה תומא סלימאן: מתוך 16 התקנים למשל, פה, כמה תקנים יש לנושא אלמ"ב?

<מרים בן עטר: באופן רשמי אין תקן, באופן מעשי הבחורה הזאת, ורד - - -

<מגיד אלעטאונה: אני הקדשתי תקן למטרה, זה לא מתוקנן.

<מרים בן עטר: היא עושה את כל העבודה, היא כוננית ללא כוננויות, היא עושה שעות נוספות על שעות נוספות.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל את יודעת מה זה אומר, זה אומר רק להגיב למקרי חירום, זה לא לתכנן, לא ליזום, לא לפעול.

<טובה רון: נכון.

<טובה רון: היא עושה את זה על חשבון זמנה הפנוי.

<מרים בן עטר: זה באמת לקחת את הנתונים הקשים של המציאות ולעשות כל הזמן - - -

עאידה תומא סלימאן: כמו שהיא יועצת בלי תקן.

<מרים בן עטר: גם לשפר וגם להתמודד במיידי.

<מרים בן עטר: (בסיור)

<מרינט וקנין: צהריים טובים, חיכיתי לכם, ברוכים הבאים.

<מרינט וקנין: אני מתכבדת לקבל בברכה את חברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה למעמד האישה, עאידה תומא.

<מרינט וקנין: אני מאוד שמחה שאת כאן, שמעתי עלייך הרבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<מרינט וקנין: אני מנהלת שש מועדוניות של ילדים בסיכון, יש לנו שלוש מועדוניות שאתם תיכף תעברו ותסתכלו, יש לנו 12 עובדות, יש לנו 2 עובדים סוציאליים, יש לי מורה לאמנות, יש לי מורה להוראה מתקנת, יש לי מורה לטיפול בתרפיה על ידי בעלי חיים, יש לנו מורה למחזור, יש מורה להכנת שיעורי בית.

<מרינט וקנין: אנחנו מוציאים אותם כמובן טיולים, ימית 2000, עד כה עשיתי להם ביקור בכנסת, מיני ישראל, שיט ביפו, אנחנו חוגגים להם את החגים שלהם.

<מרינט וקנין: כעיקרון הם מגיעים אחרי שעות בית הספר, יש הסעה שמביאה אותם ומחזירים אותם בשש בערב על ידי הסעה.

<מרינט וקנין: הם מכינים כאן שיעורים, יש מורה לספורט גם, שהוא מאמן אותם.

<מרינט וקנין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם המועצה, כמובן בראשותו של ד"ר מגיד והעובדים הסוציאליים שלו.

<מרינט וקנין: באמת יש שיתוף פעולה מאוד פורה ובגלל זה ברגע שיש שיתוף פעולה אני מאמינה שההצלחה מאוד גדולה ואנחנו מצליחים.

<מרינט וקנין: זו שנה שלישית.

<מרינט וקנין: אנחנו לוקחים את הילדים לספרייה פעם בשבוע, הם מקבלים טיפולי שיניים כאן במרפאה.

<מרינט וקנין: בסך הכול הילדים מאוד מרוצים, זו השנה השנייה שאנחנו משתפים פעולה עם הקהילה, עם הנשים, עם האימהות של הילדים.

<מרינט וקנין: פתחתי 12 חוגי תפירה עם אימהות, התחלנו בשתיים וזה התפתח, גם בקסר א-סיר וגם כאן, בביר הדאג' עדיין לא, כי זה יישוב מאוד מרוחק.

<מרינט וקנין: חגגנו להם יום האם, הוצאנו 130 אימהות לתל אביב, משמונה בבוקר עד שבע בערב.

<מרינט וקנין: זו פעם ראשונה שהן יצאו מהבית כי, אתם יודעים, בכל זאת הנשים במגזר, זו לא המנטליות שלהן לצאת, עשינו להן שיט, קיבלו הרצאה, סיירנו בתל אביב, אכלו במסעדת 'הדייג והים', כל אמא קיבלה שי וחזרנו.

<מרינט וקנין: ביום שלישי הקרוב, ב-1 בחודש, אני לוקחת קרוב ל-80 אימהות לסרט החדש 'סופת חול', שהוא סרט ערבי, יש עליו ביקורות מאוד מאוד טובות.

<קריאה: מדהים.

<מרינט וקנין: נכון, אני ראיתי רק את הפרומו, הן מקבלות אירוח וי.

<מרינט וקנין: איי.

<מרינט וקנין: פי, אנחנו אוספים אותן בתשע באוטובוסים מקסר א-סיר ומכאן, מקבלים מאפה וכוס קפה בתשע וחצי, נכנסים לסרט - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה לך לשנות לתה.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל הן אוהבות תה יותר מקפה.

<מרינט וקנין: הם שואלים, שמה הן מקבלות מה שהן רוצות, או תה או קפה, אין בעיה.

<מרינט וקנין: אחרי הסרט הן נכנסות לארוחת צהריים, ביס פלנט בבאר שבע ואנחנו מחזירים אותן.

<מרינט וקנין: היום יש דרישה מהאימהות.

<מרינט וקנין: עשיתי פחות או יותר סקר לקראת הביקור שלך והן רוצות קורס של אפייה ותכשיטנות ואיפור.

<מרינט וקנין: שאלנו פחות או יותר - - -

עאידה תומא סלימאן: מה יעשו עם זה אחר כך?

<מרינט וקנין: הם עובדים עם זה.

<מרינט וקנין: אני רוצה להגיד לך, בשלוש השנים האלה אני הייתי בלא מעט אירועים שלהן, את העובדות שלי, שהן עובדות איתי שלוש שנים, אני לא הצלחתי לזהות כשהן היו מאופרות ולבושות כל כך יפה.

<מגיד אלעטאונה: אני חייב להפסיק אותך, אחד הדברים, אני - - - מתעסקת באיפור, הנשים - - - בשיחות כשאנחנו מדברים על זה - - - לכן אם תהיה בכפר מישהי זמינה, כולם יגיעו אליה, זה בדוק, במיוחד בחתונות וזה.

<מגיד אלעטאונה: הן אוהבות להתגנדר.

עאידה תומא סלימאן: אוהבות להתגנדר, כי מלמדים אותנו מאז שאנחנו קטנות שכדאי להתגנדר, אחרת את לא אישה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא בגלל שזה בגנים שלנו.

<מגיד אלעטאונה: אין זכות לגבר בלי אישה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא בגנים שלנו כנשים שאנחנו חייבות להתגנדר.

<מרינט וקנין: אני חייבת לציין את שיתוף הפעולה של האימהות, בגלל של ההורים, במועדונית, כי זה לא פשוט בכלל.

<מרינט וקנין: זה לא קורה בכל מקום, וגם במגזר, הייתי פעם סגנית ראש עיריית דימונה, של מאיר כהן, ניהלתי גם שם 12 מועדוניות ואני יודעת, כשהיינו מזמינים לאסיפת הורים, מתוך 20 ילדים היו מגיעים 5, וכשאני עושה כאן אסיפת הורים ומגיעים יותר מ-50%, אז אני אומרת להם שאפו.

<מגיד אלעטאונה: כשרשמנו את הילדים, הבאתי את כל העובדים הסוציאליים עם שולחנות בשטח ורשמנו באותו יום, מבצע, הביאו אותם במכוניות.

<מרינט וקנין: המועצה, בראשותו של ד"ר מגיד, חילקנו 100 תיקי קל גב, כשכל תיק עולה 200 שקלים, עם ציוד, לכל הילדים.

<מרינט וקנין: אמת?

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מרינט וקנין: בזכותו, באמת.

<מרינט וקנין: אני לא יודעת מאיפה הוא השיג את התקציב - - -

<מגיד אלעטאונה: משרד הרווחה.

<מרים בן עטר: כספי ממשלה.

<מרינט וקנין: הילדים קיבלו את התיקים בשמחה רבה.

<מרינט וקנין: תשמעו, לקבל פידבק ומשוב מהורים, שאמא מרימה טלפון ואומרת לי 'מרינט, את אישה טובה, הילדים שלי - - -

<מגיד אלעטאונה: כולם ילדים בסיכון.

<מרינט וקנין: אנחנו מתקשרים לשאול, לקבל משוב והם כל כך מבסוטים שהם כאן.

<מרינט וקנין: וכשיש לנו פעילות הם מגיעים.

<מרינט וקנין: עשינו מסיבת סיום, ב-10 באוגוסט, היו קרוב ל-80 הורים כאן.

<מרינט וקנין: זה לא מובן מאליו במגזר, שיהיה ברור, חד וחלק.

<מרינט וקנין: אני מאוד גאה לעבוד כאן.

<מרינט וקנין: אני הייתי בעבר שלי יושבת ראש מעמד מחוז נגב חמש קדנציות והייתי אחר כך קדנציה סגנית ראש עיר, אני חמש קדנציות חברת מועצת עיר, אישה מאוד פעילה, וראש העיר מאוד מחזר אחריי לחזור, להיות סגנית ממלאת מקום.

<מרינט וקנין: טוב לי כאן, זו עבודה מאתגרת.

<מרינט וקנין: תאמינו לי, החגים האלה כל כך ארוכים ועבדתי בחול המועד כי הם חסרים לי, אני כל כך נהנית.

<מרינט וקנין: תיכף תראו על מה אני מדברת, תיכנסו למועדוניות, עם כל הצניעות, אין בכל הארץ מועדוניות כמו שלנו.

<מרינט וקנין: הילדים כל כך פעילים, את לא שומעת צרחות, אין קללות, אין אלימות.

<מרינט וקנין: כמובן שאני נעזרת בהרבה אנשים מבחוץ, אם יש את יום הניקיון הבינלאומי, שותפים, ואם יש את שבוע הבטיחות בדרכים.

<מרינט וקנין: יש לי מצגת שהיא מאוד ארוכה ואני אשמח מאוד אם יהיה לכם כמה דקות להביט בה.

<מגיד אלעטאונה: צמרת המשרד היו פה.

<מרינט וקנין: היו 34 מפקחים של כל משרד הרווחה לפני שנה וועדת ההיגוי, מאוד התלהבו.

<מגיד אלעטאונה: כן, והם אמרו מפורשות, גם בכתב, שהמועדוניות הכי טובות.

<מרינט וקנין: הם נתקלים בנו בכל הארץ.

<מגיד אלעטאונה: לא מובן מאליו.

<מגיד אלעטאונה: ייאמר לזכותם שאמרו את זה.

<קריאה: אבל זה בזכות זה שיש מבנה - - -

<מגיד אלעטאונה: דרך אגב המבנה הזה היה שומם ובתקופת בוז'י, שהיה שר הרווחה, הכרזתי באופן עצמאי על שלוחת רווחה.

<מגיד אלעטאונה: נטעתי עץ, תראי אותו, נטעתי אותו קטן - - -

<מרינט וקנין: הוא ענק היום.

<מגיד אלעטאונה: ואחר כך פיתחנו את המועדוניות.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת השתלטנו בעקיף, לא השתלטות, זה לא שלי אישית.

עאידה תומא סלימאן: מה היה הבניין אמור להיות?

<מגיד אלעטאונה: היה מיועד לכל מיני דברים, אבל אנשים לא - - - אפשר להגיד פעילות לוועד - - -

<קריאה: - - - של מתנ"סים.

<מגיד אלעטאונה: ועד וזה, אבל אנשים לא ישבו ואני - - -

<מרינט וקנין: כשבאתי מצאתי מבנה נטוש, העשבים בחוץ הגיעו אליי, ובאמת שאני קצת גבוהה, הגיעו אליי עד לגובה כזה.

<מרינט וקנין: התחלנו פשוט מאפס.

<מגיד אלעטאונה: וניצלנו אותו למטרה הזו.

<מרינט וקנין: יש לי עובדות מאוד טובות ובשבילי הן כמו אחיות.

<מגיד אלעטאונה: כל כוח האדם הן בדואיות מהאזור.

<מרינט וקנין: כולן.

<מרינט וקנין: בקסר א-סיר זה מהיישוב קסר א-סיר, מביר הדאג', הן מהיישוב, מאבו קרינאת, הן מהיישוב.

<מגיד אלעטאונה: והייתה תחרות, בחרנו את הטובות.

<מרינט וקנין: באמת עובדות קבועות - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה ילדים סך הכול?

<מרינט וקנין: 45, יש לנו 15 בכל מועדונית.

<מרינט וקנין: בקסר א-סיר יש 32, בביר הדאג' יש 15, ובעוד שבועיים אנחנו פותחים עוד מועדונית חדשה ויש לנו כבר רישום, 15 ילדים.

עאידה תומא סלימאן: והרישום הוא באופן וולונטרי או ממשפחות שמאותרות - - -

<מגיד אלעטאונה: אנחנו שולטים בנתונים, לכל עובד יש מאגר, במאגר המידע שיש לנו בוחרים, כל עובד סוציאלי 5-6 מקרים, הקשים ביותר, שהם עונים לקריטריונים של ילדים בסיכון ואז עוברים ועדת רישום והכול.

<מרינט וקנין: לא אני קובעת את הרישום, אני מקבלת את הרשימה.

<חגי מויאל: יש המתנה?

<חגי מויאל: יש יותר ילדים מ - - -

<מרינט וקנין: כן, יש.

<מרינט וקנין: יש המון.

<מרינט וקנין: השנה יכולנו לפתוח עוד 4 מועדוניות.

עאידה תומא סלימאן: 60% מהילדים בחברה יכולים לענות על ילדים בסיכון.

<מגיד אלעטאונה: כן, 60% מהם מגיל אפס עד 18.

<מרינט וקנין: הגילאים כאן זה מכיתה א' עד כיתה ו'.

<מרים בן עטר: אבל זה כבר נותן חשק.

<מרים בן עטר: כשהיא באה, כשילד לא מוגדר בסיכון או בסיכון קטן יחסית, היא רואה שילד נכנס לפה מסודר, מקבל חוגים, מקבל ציוד, מקבל ארוחה, מעקבים, טיפולי שיניים - - -

<מרינט וקנין: ספרייה - - -

<מרים בן עטר: '

<מרים בן עטר: למה לילד שלי לא מגיע אותו דבר?' וצריך.

<מרים בן עטר: זאת אומרת שיש פה משפחות אולי קצת יותר אמידות מאחרות, אבל יש פה הרבה עוני.

<חגי מויאל: אבל מה שאתם אומרים, שיש כאן ילדים בסיכון שלא מקבלים את השירות, שידועים לנו - - -

<מגיד אלעטאונה: כן, עושים סינון, מי יותר קשה.

<מרים בן עטר: יש תור המתנה, גם כאן וגם בביר הדאג'.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא כמה תקציב, זה תקציב שמוקצה מ - - -

<מרינט וקנין: ממשרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: וכמובן זה לא עונה על ה - - -

<מגיד אלעטאונה: תשמעי, איפה שאת מסתובבת בנגב, תזרקי אבן, תיתקלי בבעיה.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת הצרכים הם כאן, אבל בוא נגיד זה הרע במיעוטו, יחסית, זה הסנונית שמבשרת על בוא האביב ונקווה שבהמשך הדרך - - -

<מרים בן עטר: אבל גם זה, אני יכולה לספר, אני 16 שנה במחוז, כשהגעתי לא היה כלום.

<מרים בן עטר: זו מלחמה של כמה אנשים כדי לשנות איזה שהיא תפיסה במשרד על הצרכים של המגזר.

עאידה תומא סלימאן: אני אתמול דיברתי בכנס, דיברתי לקבוצת נשים שעוברות הכשרה להיות בדירקטוריונים, ואז כשדיברתי על מצב הנשים בארץ, מישהי אמרה לי, 'בכל זאת, זה לא כל כך כמו שאת אומרת, בכל זאת תסתכלי על חצי הכוס המלאה', אמרתי לה 'אני עשיתי קריירה מלהסתכל על חצי הכוס הריקה ולדרוש למלא אותה'.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מסוג האנשים שתמיד אני - - - אני שמחה על ה-45 וישר הראש שלי עובד על המאות שחייבים להיות פה.

<מרינט וקנין: אני רוצה להגיד לך שאני מוצפת בטלפונים, 'אני רוצה להביא את הילדים שלי', או שאבא אחד בא ואומר לי 'יש לי כאן שניים' ומביא אותם.

<מרינט וקנין: הרבה פעמים אני מכניסה אותם לאותו יום, כי באמת כואב לי הלב.

<מרינט וקנין: אנחנו מוצפים בטלפונים של הורים שרוצים להכניס ילדים, אבל קטונתי.

<מרים בן עטר: אבל זה קורה כי השירות הוא טוב.

<חגי מויאל: אין פשרה בשירות.

<מרים בן עטר: אין פשרה והשירות הזה עומד בכל סטנדרט מקצועי בכלל, לא רגיש תרבות.

<מרים בן עטר: לא קיים פה.

<אורנה אפרים-אגם: צריך להגיד שזה לא סתם שכל העובדים הסוציאליים באו לעשות רישום, כי בהתחלה ההורים לא רצו לרשום ילדים.

<אורנה אפרים-אגם: הם צריכים להגיע לבתים ולשכנע, כי הם לא הבינו את השירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו בדיוק דיברנו עכשיו על המשאית.

<אורנה אפרים-אגם: ברגע שהם ראו שזה טוב יש תור המתנה.

<מגיד אלעטאונה: לפעמים דרך הילד, אפשר כסוכן שינוי להגיע גם לעוד בעיות, להרבה.

<מרינט וקנין: אני רוצה גם להגיד שיש לנו לפחות שלוש-ארבע אימהות שכל יום, בשלוש וחצי, כשהם יודעים שיש ארוחת צהריים, הם באים ועומדים, אני מכניסה אותם והם יושבים ואוכלים איתם.

<מגיד אלעטאונה: קרן ידידות, למשל, לא עוזרים באוכל, רק בציוד.

<מגיד אלעטאונה: יום אחד אמרתי למנכ"ל שלהם, 'יש אנשים רעבים', הוא אומר לי 'תוכיח לי זאת'.

<מגיד אלעטאונה: באנו ליד מצפה רימון, במפתיע, נשבע לך, זה נקרא מקרר, אין חשמל, שום דבר, העכברים שם, אין אוכל, שום דבר.

<מגיד אלעטאונה: את יודעת מה הוא כתב לי מכתב?

<מגיד אלעטאונה: אתה היחידי בארץ, על יהודים וערבים וכולם ביחד, 90% - - - אין אוכל, יש אנשים - - -

<אורנה אפרים-אגם: עוד דבר שקרה פה.

<אורנה אפרים-אגם: ב'צוק איתן' האזור הזה היה במטווח.

<אורנה אפרים-אגם: מרינט, את זה את יכולה לספר, מה המקום הזה עשה עבור הילדים.

<אורנה אפרים-אגם: יש להם מקום מוגן פה.

<מרינט וקנין: אוהו, פתחנו כאן ואני רוצה להגיד לך שהאחים שלהם, שלא רשומים, היו באים יחד עם הילדים.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה.

עאידה תומא סלימאן: תשמעי, אני מסתכלת על המקום והסתכלתי החוצה וראיתי מה יש ובכפרים אחרים, וגם אני, אם הייתי חיה פה הייתי רוצה להגיע למקום הזה ולהיות במקום כזה, לפחות יש מזגן בחום הזה, ובטח בחורף זה גם מחומם.

<מרינט וקנין: בהחלט.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא - - -

<אורנה אפרים-אגם: אבל זה הרבה מעבר לכך.

עאידה תומא סלימאן: לא, ברור, אני לא מזלזלת.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת שאפילו אם זה היה רק עניין של המזגן הייתי רוצה להיכנס.

עאידה תומא סלימאן: תשמעי, אני חושבת ש - - - חס וחלילה, אני לא מזלזלת, אני לא מכירה את העבודה, אני רואה כמה זה מטופח וכמה זה נקי וכמה זה מזמין, אבל לא קשה כל כך לתת משהו פה, זה מה שמעצבן אותי.

עאידה תומא סלימאן: מעצבן אותי שהאנשים נמצאים כאילו בתחתית של סולם הצרכים, כל דבר קטן יכול לשנות מהותית, ואפילו לזה הרבה פעמים הם לא זוכים פה.

<מגיד אלעטאונה: עכשיו אני רוצה להגיד מילה, התפקיד שלך, תעזרי לי בעתיד.

עאידה תומא סלימאן: אני מחכה, מהבוקר אני רק שומעת כמה המצב טוב.

<מגיד אלעטאונה: לא, בגישה של איגוד העובדים הסוציאליים ברמה הארצית.

<מגיד אלעטאונה: אני אומר לך, כל עוד לא ייחקק חוק במדינת ישראל, יגדיר מה הוא סל שירותי רווחה יהודים וערבים כאחד, צריך להגדיר סל, כמו ברפואה, בחינוך, שיגיד סל מגיע לאיקס וואי זד, לא משנה מי הוא.

<מגיד אלעטאונה: כל עוד לא יהיה חוק, וזה הרבה כספים, אני יודע, האוצר לא יקבל את זה, לדעתי המלאכה לא תושלם.

<מגיד אלעטאונה: תמיד אמרתי את זה לאיגוד העובדים הסוציאליים.

<מגיד אלעטאונה: גם בעניין של הלאומית, אמרתי את זה כמה פעמים בזמנו, אני חבר, אני ופייסל עזאזמה היחידים במיעוטים, אמרתי, אם לא ייחקק חוק פשוט ימשיך העסק הזה וזה חבל.

עאידה תומא סלימאן: בסך הכול ביחד זה 15.45 ועוד 15 ועוד 32.

<מרינט וקנין: יש לנו כ-100 ילדים היום.

<מרינט וקנין: ואנחנו עומדים לפתוח בביר הדאג' עוד מועדונית אחת, של 15 ילדים, שכבר מחכים.

<מרינט וקנין: אני מחכה אפילו - - -

<חגי מויאל: ברמה הארצית כל המועדוניות הם בסטנדרט הזה?

<מרינט וקנין: כולם בסטנדרט הזה, כולם באותם מבנים, כולם מקבלים את אותה פעילות.

<מגיד אלעטאונה: אני חושב שאנחנו היחידים במגזר.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו מדברים על ארבעת הכפרים המוכרים.

<מגיד אלעטאונה: תגידי לה את זה, אנחנו היחידים במגזר שיש לנו את השש האלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה רק בארבעת הכפרים המוכרים, נכון?

<מגיד אלעטאונה: יש לנו בלא מוכרים ביתיות.

<אורנה אפרים-אגם: אין לנו באבו טלול מבנה.

<אורנה אפרים-אגם: יש ארבעה יישובים, רק בשלושה יש לנו מבנים.

<אורנה אפרים-אגם: באבו טלול אין לנו גם מבנה רב תכליתי.

<אורנה אפרים-אגם: אז אי אפשר לעשות - - -

<מגיד אלעטאונה: בפזורה יש לנו את הביתיות, 13, מפוזרות, לוקחים בית מ - - - ועושים - - -

עאידה תומא סלימאן: שוכרים בתים?

<מגיד אלעטאונה: לא שוכרים, באים לאישה, אומרים לה 'תקדישי חדר מהבית שלך' ואז היא מקימה את כל הפעילות, שם זה חמישה ילדים, לא 15.

עאידה תומא סלימאן: משפחתונים.

<מגיד אלעטאונה: לא, חוץ מהמשפחתונים, מועדוניות של חמישה.

עאידה תומא סלימאן: מועדוניות בסגנון משפחתון?

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: זה נקרא ביתיות.

עאידה תומא סלימאן: לאחר הצהריים?

<מגיד אלעטאונה: לאחר הצהריים.

<קריאה: פה זה לא עובד ככה, אין את האפשרות שאישה תיקח לבית שלה.

<אורנה אפרים-אגם: לא, אנחנו עושים ביתיות.

<אורנה אפרים-אגם: יש לנו 13 ביתיות.

<מגיד אלעטאונה: ביתיות, חמישה בכל אחד.

<מגיד אלעטאונה: זה אוכל, האמא מבשלת, הכול.

<קריאה: זה לא ברמה הזאת.

<מגיד אלעטאונה: לא, ודאי.

<מגיד אלעטאונה: זה יותר פיקוח ויותר טוב - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא ברמה וזה לא נשות מקצוע, ממה שאני מבינה.

<אורנה אפרים-אגם: לא, הן הוכשרו.

<מגיד אלעטאונה: הוכשרו, בוודאי, לא מתפשרים.

<מגיד אלעטאונה: אני גם עושה ביקורי פתע.

<מגיד אלעטאונה: סגרתי גם משפחתונים לפעמים, אני עושה במפתיע, כי למה?

<מרים בן עטר: גם למשרד הרווחה יש קריטריונים.

<מגיד אלעטאונה: אמרתי להם, ילד זה - - - צריכים לתת לילד מה שמגיע.

<מרינט וקנין: אני יכולה להוסיף ברשותך עוד משהו, ד"ר מגיד?

<מגיד אלעטאונה: חופשי, נשמה, הבית שלך.

<מרינט וקנין: אנחנו נתקלים בבעיה אחת ואני לא יודעת איך לפתור אותה, אבל אולי ממך נקבל איזה שהיא ישועה.

<מרינט וקנין: אנחנו משלמים, כהשתתפות למועצה, וזה גם אורנה וד"ר מגיד יודעים, 185 שקלים על כל ילד.

<אורנה אפרים-אגם: תסבירי למה.

<אורנה אפרים-אגם: אין גבייה מההורים.

עאידה תומא סלימאן: מי זה אנחנו?

<מרינט וקנין: העמותה שמפעילה את המועדוניות.

<מרינט וקנין: עמותת אס.

<מרינט וקנין: או.

<מרינט וקנין: אס מפעילה את המועדוניות.

<מגיד אלעטאונה: היא קבלן משנה כאילו של המועצה.

<מרינט וקנין: אנחנו משלמים הון עתק, ההורים לא מוכנים להשתתף.

<מרינט וקנין: יתרה מזאת, אמרתי אוקיי, 185, לא יעמדו בזה, 5 שקלים בשבוע, לכל ילד, 20 שקל בחודש, שזה באמת כלום, כי באמת על פניו לראות מה המועדוניות האלה נותנות וכמה משאבים אנחנו נותנים, רק ההסעות, מדובר במאות אלפי שקלים.

<מרינט וקנין: אנחנו משלמים את ההסעות, אנחנו משלמים את הכול, משכורות, לפני חודשיים הוספנו לעובדים 15% במשכורת, מורים, הכול.

<מרינט וקנין: אנחנו לא מצליחים, הם אומרים כן, העובדות מתקשרות לכל אמא, לכל מדריכה יש את מספרי הטלפון, מתקשרים, כן, כן, כן, כן ושום דבר.

<מרינט וקנין: את עושה טיול?

<מרינט וקנין: כולן מגיעות, שלא תביני.

<מרינט וקנין: 110% מגיעים.

<מרינט וקנין: כל אחת מביאה עוד איזה ילד קטן.

<מרינט וקנין: אין מה לעשות, אני מאוד מבינה, אבל אנחנו לא מצליחים.

<מרינט וקנין: זה המון כסף שאנחנו משקיעים ואין מאין.

עאידה תומא סלימאן: כמה אתם מקבלים עבור ילד מהרווחה?

<מגיד אלעטאונה: זה מעל 2,000 שקל בערך.

<מרינט וקנין: לא, 1,650 שקל אנחנו מקבלים על ילד.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שזה מגיע אליה, 1,650.

<מרינט וקנין: לא, יש תעריך של משרד הרווחה.

<מרינט וקנין: 1,650.

<אורנה אפרים-אגם: יש תעריף מסודר.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אבל לפעמים יש עמותות שמתנהלות בצורה כזו שהתעריף מגיע לעמותה והיא גוזרת מזה לפרויקט עצמו ושומרת הנהלה ודברים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה את אומרת 2,100 ו - - -

<מגיד אלעטאונה: לא, לא.

<מרינט וקנין: 2,100 זה למועדוניות באבו קרינאת, כי זה כלים שלובים, ו-1,350 - - -

<מגיד אלעטאונה: 1,700.

<מרינט וקנין: לא, לא 1,700, אז 1,650 זה למועדוניות טיפוליות.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת מתוך השש יש לה חלק של 2,000 פלוס וחלק 1,650.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שכל מה שדיברת על הקבוצות של האימהות, שאת עובדת איתן, העברת להן תפירה וזה, זה היה בשיתוף פעולה עם היועצת לקידום מעמד האישה?

<מרינט וקנין: בהחלט.

עאידה תומא סלימאן: כי יש שם - - - פגשנו.

<מרינט וקנין: נכון.

<מרינט וקנין: אנחנו עושים עבודה נהדרת, בלי טובה אני לא הייתי מצליחה, אני אומרת לך את האמת.

<מרינט וקנין: היא עוזרת לי, היא קנתה לנו שתי מכונות תפירה, היא הביאה לכל אמא שנרשמה מתנה, יום האם, הם שילמו 50% מהתקציב, אנחנו 50%, זה עלה 220 שקל לכל אמא.

<מרינט וקנין: היא עוזרת לי, אמת.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי כי אני שמעתי על אותם קורסים אצלה, רציתי לדעת שזה אותו - - -

<מרינט וקנין: בשיתוף פעולה, הכול ביחד אנחנו עושים.

<מגיד אלעטאונה: דרך אגב, באותה הזדמנות להגיד לך, בתקופה שהייתי אחראי גם על אל קסום, על שתיהן, הצלחתי להשקיע דרך משרד הרווחה, יירשם לזכותם, סדנה ביישוב דריג'את, מיליון וחצי לשלוש שנים, הכשרתי 16 בנות, כולן יודעות תכשיטנות.

<מגיד אלעטאונה: איפה נתקענו?

<מגיד אלעטאונה: כשבאנו למכור את הסחורה נתקלנו ב - - - 16 מוכנות, מה זה אמנות, אפילו תכננתי שיהיה גם צורת שטיח בדואי בתוך הזכוכית של הטבעות, הרעיון שלי.

<מגיד אלעטאונה: חבל שבסוף, מכרו כמה פעמים פה ושם, אבל השוק מת כזה.

<מגיד אלעטאונה: סדנה של שלוש שנים.

עאידה תומא סלימאן: זאת הבעיה עם כל ההכשרות האלה.

עאידה תומא סלימאן: היו לנו דיונים על הכשרות מקצועיות, מתחילים להרביץ בנשים הכשרות הכשרות הכשרות, הן יוצאות עם שלוש הכשרות, היא גם יודעת לאפות, יודעת קונדיטוריה וגם יודעת אני לא יודעת מה ואין תעסוקה, כי בסופו של דבר כמה השוק יכול לקלוט?

עאידה תומא סלימאן: כמה חברה שהיא עשייה, שבשבילה זה הכול מותרות שאין צורך בסיסי בה, כמה היא יכולה לקנות?

עאידה תומא סלימאן: אם אתה לא בונה ליד זה מערך שיווק עסקי שהוא הולך ומשווק, כמו שעשו בסדרה ובנשות לקייה, יש להם את העניין של סריגה.

<מרים בן עטר: כל הנושא הזה אומר מה שאנחנו מדברים כל הזמן, כשאנחנו נכנסים ליישובים שלנו, עם נושמים ועוצמה, שצריך להיות תיאום בין כל הגורמים שעוסקים, כי יש היום הרבה גורמים בתחום של הכשרות ולימודים וכל זה.

<מרים בן עטר: אי אפשר לעשות - - -

<מגיד אלעטאונה: אמת, צריך איגום משאבים.

<מרים בן עטר: אי אפשר לעשות קורס תפירה ל-20 נשים ביישוב אחד קטן, אין תעסוקה, אין פרנסה.

<מרים בן עטר: יהיו שתיים, איכשהו - - -

<מרינט וקנין: אבל הן תופרות לילדים.

<מרים בן עטר: זה בסדר.

<מרינט וקנין: והן מתקנות והן יושבות ותופרות.

<מרינט וקנין: למדתי בקורס, הגעתי ל-12 - - - בעצמי נדהמתי.

<מרים בן עטר: מרינט, זה בסדר, אבל זה לא נותן פרנסה.

<חגי מויאל: צריך להגדיר את המטרות מדויקות.

<מרים בן עטר: נכון, צריך לשבת כולם ביחד ולעשות את ה - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לפעמים קורס תפירה, זו ההזדמנות היחידה לעשות העצמה, גם לטפל בבעיות של אלימות וכו', כי נשים לא יגיעו ולא יהיו אם לא תעשה את המסווה הזה של תפירה ואז אחר כך היא הולכת ועושה.

עאידה תומא סלימאן: זה בסדר, אני חושבת שתיאום בין הגורמים השונים הוא דבר מאוד חשוב ומאוד חיוני.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לראות איך למשל אפשר גם לתאם בין הפעילות של מקום כזה לבין הניידת שראינו שם.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שיש נשים שמגיעות והילדים שלה מגיעים, אם הילד - - -

<מגיד אלעטאונה: יש שלוחה.

עאידה תומא סלימאן: אז יש פה שלוחת רווחה, איפה?

עאידה תומא סלימאן: בבניין?

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: יש לנו כאן.

עאידה תומא סלימאן: זה דבר מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אמא כאילו מגיעה עם הילד שלה, אף אחד לא שואל והיא יכולה להיכנס.

<אורנה אפרים-אגם: יש לנו גם פה, יש לנו ביישוב הנוסף בקסר ויש לנו בביר הדאג'.

<אורנה אפרים-אגם: באבו טלול עוד אין שלוחה, אז משאית יושבת, כי אין מבנה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו כולם הראו לי כמה המצב טוב ומה עושים.

<מרינט וקנין: הוא טוב והוא קשה.

עאידה תומא סלימאן: טיפ קטן, כשמגיע חבר כנסת תגידו לו מה חסר, תגידו לו 'המצב זיפת אתה חייב לעשות משהו'.

עאידה תומא סלימאן: בשביל זה אנחנו מגיעים, בשביל להילחם למענכם.

<מגיד אלעטאונה: בשונה ממנה, אולי חאלד יסכים איתי, הבדואי אומר שלושה ימים אסור לך לבקש מהאורח שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: לא, מה, אני צריכה לשבת ארבעה ימים?

<מגיד אלעטאונה: תקשיבי לי.

<מגיד אלעטאונה: אבל אנחנו נשמח לשלוח לך את הבקשות שלנו בכתב, מפורטות, עם תכנית אופרטיבית, לא כשאת אורחת.

<מרינט וקנין: לא, אבל היא צודקת, לא כל יום היא מגיעה לכאן.

עאידה תומא סלימאן: תשמע, אני לא ארד לפרטי פרטים של תכנית שלמה, אבל לפחות נגיד שמישהו יגיד מה חסר לנו כדי לעבוד עם נשים, מה חסר כדי ל - - -

<מגיד אלעטאונה: אני אגיד לך מה חסר.

<מגיד אלעטאונה: למשל, נשים שמגיעות לתחנת אם וילד, כשהן במתנה צריך טלוויזיה ושמישהי תכוון אותם על היגיינה, סרט על איך לגדל ילד, על תזונה נכונה וכל הדברים האלה.

<מגיד אלעטאונה: זה אחת.

<מגיד אלעטאונה: שתיים, אם יש כושר של מתקני ספורט שהאמא אחרי לידה יכולה לעשות קצת לגוף שרירים, זה מאוד ברכה, לדעתי.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה באותה מידה היו יכולים לבקש ממעני במשרד הבריאות, בביקור במשרד הבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ב - - -

<מגיד אלעטאונה: אני אגיד לך, עבודה קבוצתית עם אימהות, למשל המשפחות הפוליגמיות, כשיש ילדים, אתה לא יודע מה מערכת היחסים, עבודה קבוצתית עם אימהות, על ידי מטפלות, מגשרות וכדומה.

<מגיד אלעטאונה: דבר נוסף שאני ביקשתי, אני מודה לך שהזכרת לי - - -

<מרים בן עטר: אני הייתי מבקשת מחברת הכנסת שתשפיע על המשרד שלנו כדי להכפיל את התקציבים למועדוניות.

<מגיד אלעטאונה: כן, זה אחת.

<מגיד אלעטאונה: דבר נוסף, כוח אדם.

<מגיד אלעטאונה: כוח אדם, לדעתי, צריך להגדיל אותי.

<מגיד אלעטאונה: יש משהו חשוב, ברשותך, שאף אחד לא חשב עליו, אני חשבתי, כשאתה מדבר על אוכלוסייה במעבר, הרי המעבר זה משבר שטומן בחובו משבר פסיכו סוציאלי.

<מגיד אלעטאונה: כשאת מסתכלת על המודל מבחינה תיאורטית זה כמו הגירה, פירוש הדבר שצריך תקציב מעבר לשוטף של האחרים לכל דבר, ואז אמרתי שצריך להכשיר 200-300 מגשרות, הכוונה לכל שלושה בתים לתת מישהי מגשרת.

<מגיד אלעטאונה: להגיד 'עברת ליישוב קבע', בית קטן, צריך ארנונה, כיצד לבשל נכון, כיצד להדריך וזה וזה וזה.

<מגיד אלעטאונה: זה לדעתי יכין הרבה אנשים בעת המשבר הפסיכו סוציאלי.

<מגיד אלעטאונה: בזמנו פניתי למנהלת הבדואים, יש להם הרבה תקציבים, אמרו כן כן, לא לא.

<מגיד אלעטאונה: למשרד הרווחה גם אין להם בתכנית את הדברים, גם מרים צודקת, גם חגי וחאלד וכולם.

<מגיד אלעטאונה: אם שם יעשו העדפה מתקנת - - -

עאידה תומא סלימאן: יש דוגמה כזו עם האתיופים, יש להם את המגשרות.

<מגיד אלעטאונה: אני אשמח ללמוד מהם.

<חגי מויאל: זה - - - שמגלוצ'.

עאידה תומא סלימאן: קוראים לזה מגשרות, שהעבודה שלהם זה להכין אותם ל - - -

<מרים בן עטר: שמגלוצ' זה משהו אחר, זה מגשר ברמה של שייח'.

<מרים בן עטר: כל מה שמדברים זה מדריכות שייכנסו - - -

<חגי מויאל: עאידה, אני חושב שמה שהוא אומר זה הנושא הזה של סומכות שייכנסו, ילוו את העובדים הסוציאליים בתוך הקהילה, ייתנו סיוע נוסף, גם ברמת השפה וגם ברמת ההיכרות שלהם עם הקהילה.

<חגי מויאל: נכון, מג'יד?

<מגיד אלעטאונה: כן.

<מגיד אלעטאונה: חשבתי על הרעיון.

<מרים בן עטר: ידריכו את המשפחות לאורח חיים מודרני.

עאידה תומא סלימאן: אני דיברתי על זה באוטו עכשיו, כשהלכנו וראינו את הניידת, המשאית.

עאידה תומא סלימאן: העובדת הסוציאלית, קודם כל בשבילי זה מחסום עיקרי, היותה יהודייה.

עאידה תומא סלימאן: זה מחסום ראשוני, לא בגלל שאני שונאת יהודים, מבחינה מקצועית אני מדברת.

עאידה תומא סלימאן: אני כאישה אפילו יכולה להתבטא בעברית וזה, אם הייתי במשבר, אם הייתי רוצה לבטא את הרגשות הכי קשים שלי, צריך לעשות את זה בשפה שלי.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אני כמי שעבדה עם נשים שעברו כל מיני טראומות, אם זה אלימות פיזית או מינית, לפעמים במילה אחת בסלנג שלנו אתה מבין ישר מה עבר על האישה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אם היא לא יודעת את זה, העובדת הסוציאלית, היא תפספס, ייקח לה הרבה זמן עד שהיא תבין במה מדובר.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד שהנשים הערביות חונכו לא לדבר על הדברים האלה בגלוי.

<מרינט וקנין: נכון, אבל יש מחסור גדול מאוד בעובדים סוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אני שמעתי, בגלל זה אני הצעתי ל - - -

<מרינט וקנין: אני שמונה חודשים מחפשת, הוא יודע את זה.

<מרינט וקנין: פרסמו בעיתונות - - -

<מגיד אלעטאונה: אני רוצה להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: חבר'ה, אני רוצה להמשיך.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא הצעתם לי שום הצעה, אני רוצה להציע לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק אמרתי באוטו, אני לא יודעת מה תקראו לזה, מגשרות, חונכות, סומכות, מה שיהיה.

עאידה תומא סלימאן: פעם אמרתי, כשפירקו את המקובצות בצפון הכשירו במכה אחת, לקחו, אפילו לא אקדמיות, בתכנית מזורזת של שנה וחצי שהם עברו, הפכו לעובדות סוציאליות והתחילו לעבוד ותוך כדי העשירו אותם כל הדרך.

עאידה תומא סלימאן: יש מחסור בעובדים סוציאליים ויש אבטלה גבוהה של נשים.

עאידה תומא סלימאן: יש תקציב של הרשות לפיתוח כלכלי של האוכלוסייה הערבית, יש תקציב מיוחד לתעסוקת נשים ערביות, אני מוכנה להיות המתווכת בעניין הזה, בואו נבנה תכנית כזו.

<מגיד אלעטאונה: יש לי בשורה בשבילך, נחסוך לך.

<מגיד אלעטאונה: סיימו עכשיו בבית לחם, דרך מכללת הנגב, 30 בנות, ועכשיו מנסים לפזר אותן בלשכות להכשרה מקצועית, ביקשו ממני לתת להם איזה קורס של מושגים בעבודה סוציאלית.

<מגיד אלעטאונה: יכול להיות להכשיר אותם בעניין הזה.

<מגיד אלעטאונה: הם סיימו, 30 בנות, אפשר לאמץ אותם.

עאידה תומא סלימאן: כן, אפשר לעשות להם - - -

<חגי מויאל: העניין הוא לא רק ההכשרה, העניין הוא גם להעסיק אותם וזה מה שעאידה מציעה, היא מציעה מסלול של הכשרה ומסלול של העסקה.

<מגיד אלעטאונה: צריך תקנים במקביל.

<מגיד אלעטאונה: תקנים זה כסף באוצר.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אפשר לבוא ולבקש, יש תכניות של שוברים, שהמדינה מפעילה למקומות תעסוקה ולהכשרות, אפשר, כמו שעושים, לא יודעת, שיבואו דרך עמותות, לא יודעת איך, אפשר לשלב אותם.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפשר להתחיל להעלות את הדרישה ואז לשבת ולחשוב על פתרונות ואז לשלב את משרד העבודה והרווחה, זה תחת אותה מטרייה, ואת איימן סייף - - -

<מגיד אלעטאונה: עוד לא הוציאו הודעה לשנות את השם.

עאידה תומא סלימאן: עבודה ורווחה?

עאידה תומא סלימאן: שינו.

עאידה תומא סלימאן: השר כבר הכריז על זה, אפילו לפני ש - - -

<מגיד אלעטאונה: פעם היה עבודה ורווחה.

עאידה תומא סלימאן: החזירו את זה.

עאידה תומא סלימאן: לקחו מהכלכלה את כל הצד של תעסוקה והכשרות והחזירו את זה.

<מגיד אלעטאונה: והמשפחתונים והמעונות?

עאידה תומא סלימאן: משפחתונים גם כן עבר, מעונות יום גם עבר.

<מגיד אלעטאונה: מצוין.

<מגיד אלעטאונה: עכשיו?

עאידה תומא סלימאן: כן, עבר לפני שלושה חודשים, לפני שיצאנו ל - - -

<מגיד אלעטאונה: - - - זה הכול חדש.

עאידה תומא סלימאן: לא, לקחו את כל המחלקות והעתיקו, אותם אנשים שאנחנו עבדנו מולם על עניין מעונות היום, על העניין של המשפחתונים, עכשיו רק יהיו תחת משרד העבודה.

<מגיד אלעטאונה: זה חוסך בעיות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת, זה קצת בהתחלה - - -

<מגיד אלעטאונה: לא, תמיד הם מכתיבים לנו מה לעשות, לרווחה, הרי העבודה הם אחראים - - - ותמיד הם מכתיבים את הסמל ויש הרבה בעיות.

<מרינט וקנין: במי זה תלוי שנוכל לפתח או לפתוח עוד כמה מועדוניות?

<מרינט וקנין: כי יש הרבה מאוד ילדים.

<מגיד אלעטאונה: צריך מכסות.

עאידה תומא סלימאן: זה קשור לתקציב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להעלות את הדרישה.

<מרינט וקנין: במשרד הרווחה?

עאידה תומא סלימאן: כן, צריך להעלות את הדרישה.

<מרינט וקנין: אבל זה צריך לבוא מחברי כנסת.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו התקופה של תקציב המדינה, לשנתיים, אם לא ייעשה כל הלחץ, למרות שכבר הכינו, ביום שני מניחים את זה לקריאה ראשונה, אבל אפשר להתחיל ללחוץ.

עאידה תומא סלימאן: ממש, היום, צריך להתחיל להעלות את הדרישה, כי אחרת אתם תיתקעו לשנתיים.

<מרים בן עטר: יחד עם זה מונח על שולחן הממשלה, אם אני לא טועה, הנושא של תקציב ממשלתי נוסף, בתקופה של חמש שנים נוספות לחברה הבדואית.

<מרים בן עטר: זה משהו שעובר דרך משרד החקלאות, כל הנושא של טיפול בחברה הבדואית, ויש מגמה, אם התקציב הזה יאושר - - -

עאידה תומא סלימאן: אף פעם לא הבנתי למה משרד החקלאות.

<חגי מויאל: כי ישב שם בזמנו, כשהקימו - - -

<מרים בן עטר: זה לא קשור, אבל תן לי לסיים.

<מרים בן עטר: המגמה, אם התקציב הזה יאושר, זה 75 מיליון לכל היישובים.

<מרים בן עטר: יש מגמה לעשות שונה ולנסות לקיים שירותים קיימים, לשכפל שירותים קיימים.

<מגיד אלעטאונה: אני אתן לך בעיה חמורה יותר, בתוך המשרד.

<מגיד אלעטאונה: ב-88', בהחלטת מנכ"ל במגזר הערבי העבירו 40%, במגזר היהודי יעבור בין 25%-30%, את יודעת כמה אישרו לי? 29.

<מגיד אלעטאונה: 700,000 שקל לקחו לי.

<מגיד אלעטאונה: יש לי במובן החוק תקציב, אני לא יכול לממש אותי.

<מגיד אלעטאונה: את מבינה?

<מגיד אלעטאונה: זה החוק נתן לי את זה, לא עושים לי טובה.

עאידה תומא סלימאן: למה?

<מגיד אלעטאונה: זה בירוקרטיה של השירות לילד, לא יודע.

<מגיד אלעטאונה: 29% במקום 40%.

עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי עדיין, אני רוצה לשאול, מה עושה הרווחה בנושא של נשים?

עאידה תומא סלימאן: האם יש איזה שהן תכניות ברורות של לשכת הרווחה לנשים?

<מגיד אלעטאונה: לגבי נשים, אפשר לעשות כל מיני סדנאות, אם יש תקציב לזה.

<מרים בן עטר: לא, לא תכניות שהיית רוצה.

עאידה תומא סלימאן: מה קיים.

<מגיד אלעטאונה: קיים, אם אני מדבר על המועדוניות הביתיות, שהכשרנו אותם למשפחתונים, יש חלק מהנוף של מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על מעמד, אני מדברת על שירותים, לאישה.

<מגיד אלעטאונה: אין תכניות, גם בגלל הפזורה הגיאוגרפית, גם מחסור במקומות.

<מגיד אלעטאונה: אנשים לפעמים אין להם לגור, על אחת כמה - - - איפה יקיימו את הפעילות?

<מגיד אלעטאונה: איך להביא אותם בשעה לא שגרתית, יחשדו, מתעסקת עם מישהו, איך להביא אותה למקום כזה?

<מגיד אלעטאונה: זה לא - - - אני אומר לאישה - - -

<מרינט וקנין: אפשר להביא אותם לכאן ללובי הזה ולעשות כל פעילות.

<מרינט וקנין: אם יש מי שיתקצב, אין לי שום בעיה.

<מרינט וקנין: הילדים מגיעים מאחת, אפשר מ-9 עד 12, כל יום שלוש שעות, וזה מה שאני עושה.

<מרינט וקנין: והן באות.

<מרים בן עטר: התכניות היחידות שהתחילו, למעשה זה דרך מרכז עוצמה ונושמים לרווחה, ששמעת על זה גם דרך זה שתקצבנו פעילויות של טובה, מעמד האישה, ששם כן יש כיתות של לימוד, הכשרה.

<מרים בן עטר: העצמה, לא לקרוא לזה העצמה, כי ביישובים כמו - - -

<קריאה: ביישובים כאלה אסור לקרוא לזה העצמה.

<מרים בן עטר: נורא קשה להגיד את המטרה המוצהרת.

עאידה תומא סלימאן: לא צריך להגיד העצמה.

<מרים בן עטר: לא חשוב, אבל אלה התכניות העיקריות של העצמת נשים דרך העבודה לפיתוח העצמה.

<מרים בן עטר: לנסות לעזור להן להרוויח עוד כסף, לחזק את העצמאות שלהן, ואלה התכניות הראשונות שקורות בחברה הבדואית, בצורה מובהקת, מוצהרת, כדי לחזק אותן.

<קריאה: למרכז עוצמה יש תקציב, כמעט 300,000 לכל רשות.

<מגיד אלעטאונה: זה ל-20 נשים, כמה אתה יכול?

<מגיד אלעטאונה: זה טיפה בים.

<קריאה: אבל אנחנו מדברים על - - -

עאידה תומא סלימאן: למה 20?

עאידה תומא סלימאן: 20 משפחות רק?

עאידה תומא סלימאן: נושמים לרווחה זה 20 משפחות.

<מרים בן עטר: עוצמה זה משהו אחר.

<מרים בן עטר: זה פעילויות, זה סדנאות.

<קריאה: מהניסיון במקומות אחרים מלמד שאפשר לעבוד עם נשים רק עם קבוצות.

<קריאה: פה הייתה התחלת פעילות - - -

<מגיד אלעטאונה: חבר'ה, אני רוצה להיות יצירתי.

<מגיד אלעטאונה: כשאת הולכת ברדיוס של 2 קילומטרים יש פיזור, אין הסעה ציבורית ויש קושי עצום איך להביא את האנשים.

<מגיד אלעטאונה: את מדברת על ילדים, במקרה אולי קרובים קצת, אבל צריך הסעה מאורגנת, מי ישלם את זה?

<מרים בן עטר: להביא אותם לחורה.

<מגיד אלעטאונה: צריך בשעות הבוקר ולא אחרי הצהריים.

<מגיד אלעטאונה: אם אתה מביא מישהו אחרי צהריים, הם לא יבואו.

<מגיד אלעטאונה: דבר שלישי, ילדים, יש מי שאומרת לך 'אני לא יכולה לעזוב פה', לכל בית ספר יש עוד שניים קטנים.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת העסק מורכב.

<קריאה: מג'יד, אתה רואה את הסיבות למה זה לא יקרה, תנסה - - -

<מגיד אלעטאונה: לא, למשל אני הוספתי תחנת טיפול לייעוץ משפחתי, לא יצא - - - ואני יזמתי את זה ואני מומחה למעמד האישה.

<מרים בן עטר: זה נכון, מג'יד, אבל זה נפל גם כן כשפותחים מרכז עוצמה, גם באל קסום וגם בנווה מדבר - - -

<מגיד אלעטאונה: הרעיון של - - -

<מרינט וקנין: זה יהיה מצוין.

<מרינט וקנין: תפירה עדיין יש לי.

<מרים בן עטר: את לא יכולה להגיע לכל האזורים, אבל לפחות מה שחשוב זה שאנחנו משנים מקום ואפשר להעתיק את המודל ולהרחיב את התכנית לעוד ולעוד ו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא שאלתם את עצמכם למה לפעמים ארגוני נשים מצליחות בעניין הזה יותר?

<מגיד אלעטאונה: כי יש להם את הכלים גם.

<מגיד אלעטאונה: יכול להיות שעמותת נשים יצליחו בזה כקבלן משנה, יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: אז למה שלא תעבוד איתם?

<מגיד אלעטאונה: אין לי בעיה, אני אף פעם לא זרקתי אף אחד, אף אחד לא פנה אליי וסירבתי.

עאידה תומא סלימאן: הם לא צריכים לפנות אליך, אתה ראש המחלקה, אתה צריך לתכנן, אתה צריך לבוא בצעקות, 'תירתמו איתי, תעזרו לי, תעשו'.

<מגיד אלעטאונה: אבל אם אין לי כסף.

<מגיד אלעטאונה: כשיש לי יכולת תקציבית - - -

עאידה תומא סלימאן: זה אתה, אתה מומחה למעמד האישה, נכון?

<מגיד אלעטאונה: אני מסכים איתך, כשיש לי יכולת תקציבית אני יכול לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל תקציב מקבלים כאשר דורשים.

עאידה תומא סלימאן: אם זה לא נכנס לתכנית, אם לא דורשים עליו כסף זה לא יקרה אף פעם.

עאידה תומא סלימאן: אם אין תפיסה - - - תשמע, אני מאמינה ככה, חברה לא תתרומם ולא תקום על הרגליים כל עוד חצי ממנה יושב בצד.

עאידה תומא סלימאן: וחוץ מזה אתם אוהבים מאוד להגיד שהנשים הן האימהות, זה לא רק חצי מהחברה, אלא החצי שמחנך ומגדל את החברה העתידית נמצא במצב כזה, אז ככה אנחנו מתבוססים בעצמנו.

<מגיד אלעטאונה: מה שאת אומרת, הדברים שאת אומרת הם לא רק חשובים, הם חשובים מאוד וחלק מהעבודה הקהילתית.

<מגיד אלעטאונה: אנחנו, לצערי, אין לנו תקן אחד לעבודה קהילתית.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת גם אם נתחיל לחזק ולבנות תכנית צריך מישהו - - -

<חגי מויאל: אז זה מה שהיא שאלה אותך, היא שאלה אותך מה חסר לכם.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמרתי.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה?

עאידה תומא סלימאן: במקום העובדת הסוציאלית, עכשיו זה יישמע כאילו יש לי משהו נגד העובדת הסוציאלית, במקום העובדת הסוציאלית שיושבת במשאית, מחכה שאנשים יגיעו אליה, ואני אומרת לך, הם לא יגיעו אליה במצב הזה, תשים שתי נשים חונכות סומכות שמסתובבות בתוך הכפר, חודשיים שלושה בתקן הזה, משוחחות עם נשים, דופקות בדלת, נכנסות, שותות קפה, אומרות להן 'אנחנו כל שבוע נהיה פה', תביא איתם חבילת משחקי ילדים, לשים אותם מול המשאית, הילדים יגיעו, האימהות יגיעו איתם, יתחילו לדבר.

עאידה תומא סלימאן: ככה.

<מרינט וקנין: נכון, זה בדיוק ככה.

עאידה תומא סלימאן: זה רק לעשות את הסוויץ' הזה של כאילו - - - בסדר, יש תכניות שעובדות מאוד יפה בתל אביב, לא חייבות לעבוד פה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא רגישות תרבותית, לא לשמר את המצב הקיים מתוך רגישות תרבותית, אלא להבין איך להזיז את העניין.

<ח'אלד אזברגה: מג'יד, אני חושב שהמודל של מרכז עוצמה, בגלל המבנה הגיאוגרפי של המחלקה, אני חושב שאם תהיה אפשרות להגדיל אותו, אנחנו נבדוק את זה, שיגיע לכמה שיותר יישובים, זאת אומרת אנחנו לא יכולים לעבוד כמו ברהט או ביישוב אחר, שכולם יכולים ליהנות ממנו, פה נהנים ממנו באבו קרינאת ובביר הדאג' לא נהנים ממנו.

<ח'אלד אזברגה: זה אומר שצריך להביא את המכסה של מרכזי עוצמה לעוד יישובים, צריך לחשוב - - -

<מגיד אלעטאונה: אני חייב להעביר ביקורת - - -

<ח'אלד אזברגה: אני מדבר על - - - המשרד כרגע.

<מגיד אלעטאונה: דקה, אני חייב להעביר ביקורת אובייקטיבית.

<מגיד אלעטאונה: לא יכול להיות שאתה מצהיר על תכנית יפה בלי משאבים, מה הכוונה?

<מגיד אלעטאונה: אתה נותן לי 60,000 שקל, 'לך למכולת תקנה', קדחת אני אקנה, עובד סוציאלי עולה 180,000, אם תיתן לי עו"ס תקני 180,000, אני יכול להריץ אותו בקהילה, מה אני אעשה עם 60,000?

<ח'אלד אזברגה: כרגע עוצמה, העבירו את מרכזי עוצמה לתקנים, מה שאני אומר, בתחילת דבריי אמרתי את זה, שאנחנו צריכים לבדוק את זה, עכשיו אני מדבר בכובע של - - -

<מגיד אלעטאונה: אלימות למשל, למה אני יכול לשלם 60,000?

<מגיד אלעטאונה: מי יעבוד איתי ב-60,000?

<ח'אלד אזברגה: צודק, צריך משאבים.

<מגיד אלעטאונה: ברשותך, המדינה הזו היא מומחית בלחוקק חוקים, חוק האונס, הטרדה מינית, תאונות דרכים וזה וזה וזה, אבל רוצים עם הכוח המצומצם בלשכות שיעשו את זה.

<מגיד אלעטאונה: זה לא ככה.

<מגיד אלעטאונה: התעסוקה ובטחון פנים אותו דבר.

<מגיד אלעטאונה: הגיע הזמן להגיד את הדברים.

<מגיד אלעטאונה: כל פרויקט, לדעתי, אם לא יהיה מלווה בכוח אדם אני לא אגע בו.

<מגיד אלעטאונה: אני אעבוד על עצמי.

<מגיד אלעטאונה: צריך להיות נדוניה תקציבית, הפרויקט הזה.

<מגיד אלעטאונה: הרעיון שאמרת הוא זהב, לדעתי, למה?

<מגיד אלעטאונה: הבנות ייצאו ויגיעו למטרה הזאת.

<מגיד אלעטאונה: אבל הוא כפקיד סעד, הוא צריך לטפל באלה שקרתה האלימות מול שופט הנוער, איך לתת תכנית ייחודית, זה עולם אחר.

<מגיד אלעטאונה: הם כל יום חוק, גם במגזר היהודי דרך אגב, הם מחוקקים חוקים בלי תקנים וזה לא יילך.

<מגיד אלעטאונה: צריך להיות ערים לדבר הזה, גם מקבלי ההחלטות, אתה לא יכול לתת שירות בלי תקנים.

<אורנה אפרים-אגם: היום עובדת נשים שלנו, עובדת אלימות במשפחה, עושה גם נערות וגם - - - אני לא יכולה לבקש ממנה.

<אורנה אפרים-אגם: היא בד בבד עושה גם שתי קבוצות נערות, ובאמת התחלנו והיה מאוד יפה והם נכשלו בגלל איזה שהוא עניין פה פנימי, זה היה פה בכפר הזה.

<אורנה אפרים-אגם: זה עבד מאוד יפה כמה חודשים, עד שמישהו הוציא שם של קבוצת נערות במצוקה וככה הפיל אותם.

<אורנה אפרים-אגם: ועכשיו אם היא מצליחה לעשות את זה במקום אחר.

<אורנה אפרים-אגם: עם נשים זה הרבה יותר עבודה, מאוד קשה לסמוך על אותה עובדת שתרוץ גם בשטח וגם ב - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא ביקשתי שתסמכו, אני התחננתי, תגידו מה חסר.

<מגיד אלעטאונה: לא, בסדר מצדך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שצריך ראייה כוללת, שצריך לשים תכנית, להגיד שאי אפשר לטפל עם עובדת סוציאלית אחת, ואז מתחילים לדרוש.

<חגי מויאל: אני רוצה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: תגיד, חגי, אתה מפקח על ה - - -

<אורנה אפרים-אגם: חגי, עוד משפט אחד, ברשותך.

<אורנה אפרים-אגם: כשדיברו איתנו על מה אנחנו רוצים סביב העניין של הרפורמה בשירותים החברתיים, אחד הדברים הראשונים שהצבענו עליהם זו תכנית שאני לפחות גדלתי עליה, כעובדת סוציאלית לפני 20 שנה והיא רצה מאוד מאוד יפה, כשהיינו מעט מאוד עובדים סוציאליים על כל הפזורה בימים הראשונים שלה וזה היה - - - הכשרה קהילתית לעובדים סוציאליים מתחילים בשטח.

<אורנה אפרים-אגם: אז היום, אני מבינה שבמשרד כבר לא קוראים לזה - - - וזה מה שביקשנו, איזה שהוא ליווי לעובדים, כי אמרנו - - - אבל כן לתת איזה שהיא הכשרה קהילתית.

<קריאה: כלים.

<אורנה אפרים-אגם: מעבר לכלים גם כוח אדם.

<אורנה אפרים-אגם: עד היום, מג'יד אומר לנו תמיד את הפעילויות שהוא - - - אין לנו עובדים שאנחנו יכולים לייחד אותם באמת רק לעבודה קהילתית.

<אורנה אפרים-אגם: אז מה זה משנה אם נקרא לזה עבודה עם נשים ועבודה עם נערות ועבודה עם ילדים בסיכון, אבל זו עבודה קהילתית.

<אורנה אפרים-אגם: לא רוצה לבקש מאותו עובד פרטני, שגם ככה אני מרגישה שמכל הכיוונים מושכים אותו, להצליח לעשות מיליון ואחד דברים.

<אורנה אפרים-אגם: אנחנו היינו אז צעירים בני 20 ועשינו את זה, והיום, היום יותר קשה להוציא את העובדים.

<אורנה אפרים-אגם: אני באמת אומרת, בכנות.

<אורנה אפרים-אגם: עובדים שיודעים שזה המנדט שלהם, זה מה שהם לומדים, המשרד יודע להכשיר וזה מה שהם צריכים לעשות.

<אורנה אפרים-אגם: רכז אחד אצלנו במחלקה שבזה יתעסק עם עוד פול של עובדים סוציאליים שזה יהיה המנדט שלהם.

<חגי מויאל: זו אמירה.

<חגי מויאל: הנושא הזה של העבודה הקהילתית בתוך החברה הבדואית והצורך לקבל כלים לעבודה קהילתית זה אחד הצרכים שהם לא מצליחים לממש אותם כאן וזה אומר כוח אדם וזה אומר הכשרות מיוחדות לנושא של עבודה קהילתית.

<חגי מויאל: אז זה משהו שעלה כאן ואני חושב שאורנה עכשיו נגעה באמת בצורך.

<חגי מויאל: צורך נוסף, ואני עכשיו מדבר בכובע של אלימות במשפחה, בכדי שנצליח.

<חגי מויאל: החברה הבדואית בנגב נמצאת כמה צעדים אחורה ממה שקורה בכל הנושא של התערבויות וטיפול בנושא של אלימות במשפחה ממקומות אחרים בארץ.

<חגי מויאל: בכדי שנוכל להשלים את הפערים האלה, את כל הקשיים שיש כאן, שהם גם אלמנטים תרבותיים, גם אלמנטים תפיסתיים, גם אלמנטים קהילתיים, חובה שכל רשות מקומית כאן תקבל את המודלים המלאים של הנושא של אלימות במשפחה.

<חגי מויאל: המודל המלא מדבר על 2.5 תקנים שמתוכם יש חצי תקן של עבודה קהילתית, כי אלימות במשפחה בחברה הבדואית חייב הרבה מאוד את העבודה הקהילתית, בגלל שזה שבטי וזה משפחה רחבה ואנשים צריכים להכיר את כל המאטריה הזאת וטיפול פרטני אחד לאחד באישה נפגעת או לצורך העניין בגבר פוגע, זה לא מה שיביא את השינוי.

<אורנה אפרים-אגם: אני אוסיף על זה את מה שדיברנו בבוקר, הפיצול של הכוננויות.

<אורנה אפרים-אגם: ברשותך, חגי, כי זה משהו שאני באמת אומרת היום, זה לא יכול להישען על חסדיה של עובדת שמוכנה להיות 24/7 חוץ מיום כיפור זמינה.

<אורנה אפרים-אגם: להיות בכל שעה ובאה לעבוד בשמונה בבוקר כאילו היא לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אז למה מחלקים את הכוננויות?

<מרים בן עטר: כי אין כוננויות, זה לא נושא בחוק.

<מרים בן עטר: בחוק כוננויות מקבלים פקידי סעד לחוקים השונים, כי זה על פי חוק.

<מרים בן עטר: אלימות במשפחה לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אתם יודעים מה אתם אומרים?

<חגי מויאל: את הולכת לקבל במסקנות של הוועדה הבין משרדית, אחת הסוגיות המרכזיות שם זה הסיפור הזה של כוננויות וקריאות פתע.

<חגי מויאל: בגלל שבאלימות במשפחה, כשאתה צריך להתערב בחירום אתה חייב להיות בעל ידע בנושא של התערבות באלימות במשפחה ולכן אנחנו דורשים, באמצעות הוועדה, להכניס לאלמנטים של הכוננויות שקיימות היום במשרד הרווחה כוננויות לאלימות במשפחה באופן מאוד ספציפי ולהכשיר את האנשים, אנשי המקצוע באלימות במשפחה, להיות כוננים, שיקבלו מימון ככוננים וגם ימומנו כקריאת פתע, מה שהיום קיים רק לפקידי הסעד לצורך החוק.

<חגי מויאל: זו אחת ההצעות שיהיו בוועדה.

<מגיד אלעטאונה: פקיד סעד לא מתוקנן, זה על החשבון הכללי של המחלקה.

<מגיד אלעטאונה: אין להם תקן.

<מגיד אלעטאונה: נותנים כוננויות ובזה סיימו.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת תפקיד פקיד הסעד הכוננות היא על חשבון האחרים.

<מגיד אלעטאונה: פקיד סעד, במקום שיהיה מתוקנן, תקן מיוחד לעובד פקיד סעד, לפחות בילדים, אין בלשכות דבר כזה.

<מרים בן עטר: אבל זו בעיה כללית של כל הרשויות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקחת את זה קצת יותר הלאה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הנושא של - - -

<מגיד אלעטאונה: תקנון.

עאידה תומא סלימאן: לא, לפני תקנון.

עאידה תומא סלימאן: כשאני אמרתי שזה מחייב עבודה בצורה אחרת ויכול להיות שמבחינת רצף הזמן העבודה הסוציאלית בנגב פה נמצאת, ואני לא מדברת על כוח האדם, על ההכשרות והידע והניסיון של כוח האדם, אלא מבחינת ההתאמה שלו, הוא נמצא כאילו 20 שנה אחורה בעבודה סוציאלית באופן כללי במדינה.

<מרים בן עטר: לא בכל התחומים.

<מרים בן עטר: ממש לא.

עאידה תומא סלימאן: לא בכל התחומים, אבל מה שאני מסתכלת - - -

<מרים בן עטר: ולא בכל המקומות אותו דבר.

<מרים בן עטר: את לא יכולה להגיד על רהט, על חורה אפילו, אותו דבר על מה שקורה - - - זה מאוד שונה.

עאידה תומא סלימאן: ברור, אבל תיקחו אותי מילה במילה.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה להעביר רעיון, שיכול להיות שהוא עדיין צריך יותר - - - אני חושבת שהגיע הזמן להקים איזה שהוא פורום שבא ואומר שאולי צריך להיות יותר יצירתיים בפיתוח תכניות ודרכי פעולה שהן שונות, המציאות היא שונה.

עאידה תומא סלימאן: העובד הסוציאלי שעובד בחיפה או עובד בנצרת או עובד בכפר מנדא יודע שאלה תחומי הכפר שלו, הוא מכיר את המשפחות, הוא יודע לחיות את הכפר כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: פה אנחנו מדברים על שטחים גדולים.

עאידה תומא סלימאן: עובד סוציאלי שצריך לבקר את אלה שחיים 200 קילומטר רחוק ממנו או 150 קילומטר, אתם מבינים?

עאידה תומא סלימאן: 150 קילומטר זה עכו ו - - -

<מרים בן עטר: אילת.

עאידה תומא סלימאן: לא, ירושלים.

<מגיד אלעטאונה: צריך גם תוספת עידוד לזה.

עאידה תומא סלימאן: זה עולם אחר.

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא אם לא כדאי, לפחות בנושאים הטעונים האלה - - - אני אומרת לך, אני הבת של החברה הערבית, דברי איתם על ילדים, דברי איתם על זכויות ילדים, על חינוך ילדים, כולם ישמחו, דברי על סיוע לאנשים מוחלשים.

עאידה תומא סלימאן: דברי בנושאים של אלימות, של העצמת נשים, יש לך בעיה.

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי באמת צוות חשיבה בתוך המשרד שיחשוב לא רק מבחינת איך ניגשים, אלא יכול להיות לעשות את זה הפוך, דווקא להתחיל בקהילתי, להכשיר את הקרקע, ואז זה מחייב שינוי בהשקעת המשאבים של המדינה, שהמשאבים יילכו קודם כל, שנה, שנתיים, שלוש, ארבע, לעבודה קהילתית, לבניית סוג של רשת חברתית ואחר כך לבנות על זה.

<מגיד אלעטאונה: אני חושב ששתי המועצות, קסום וזה, בשונה מרהט וחורה, צריך לתת לעובדים שבשטח תוספת עידוד, למה?

<מגיד אלעטאונה: אף אחד לא רוצה לבוא.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי את זה, כן.

עאידה תומא סלימאן: אם יש מחסור רציני בעבודה סוציאלית - - -

<מגיד אלעטאונה: תוספת עידוד, צריך לאפשר לאדם - - -

עאידה תומא סלימאן: כמו שעשו עם מורים, כמו שעושים עכשיו בנציבות שירות המדינה לאלה שבאים מהצפון לעבוד בירושלים, בגלל שהם רוצים ל - - -

<מגיד אלעטאונה: נכון, תוספת עידוד, 20%.

עאידה תומא סלימאן: תוספת עידוד.

עאידה תומא סלימאן: אם באמת יש לכם מחסור רציני באזור צריך להעלות את זה בפני ה - - -

<מגיד אלעטאונה: משרד הרווחה, זה היה כשהייתי צעיר עוד, כשהיה מחסור בכוח אדם, פתח את המכון בכל האוניברסיטאות, וכל מי שהתחייב לשלוש שנים היה מקבל משכורת.

<מגיד אלעטאונה: אני בכלל רציתי ללמוד אנגלית, לא עבודה סוציאלית, באתי כי - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, היו להם תכניות.

<מרים בן עטר: אני רוצה לחזור למציאות של הסיור הזה.

עאידה תומא סלימאן: הסיור פה, כל המטרה הייתה המשאית, לא ראיתי את הג'יפים, ראיתי רק את המשאית.

<מרים בן עטר: ראית את הג'יפים מרחוק.

עאידה תומא סלימאן: זה הג'יפ שהוא נסע איתו?

<מגיד אלעטאונה: לא, זה לא שני הג'יפים, זה הג'יפ שלי.

עאידה תומא סלימאן: אבל הג'יפ מגיע עם מי לשטח?

<מרים בן עטר: נהג ועובד סוציאלי.

<מרינט וקנין: אני אתן לך את החוברת, אני רוצה שתבואי לראות את המועדונית.

<מרים בן עטר: אני רוצה שנחליט לעשות סיכום, הכול פה.

עאידה תומא סלימאן: כן, לא נזוז למקום אחר.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מעוניינת לשמוע את ההצעות שעלו עם איזה שהוא נגיד מידע קצת יותר קונקרטי, כתוב.

עאידה תומא סלימאן: נתחיל מתכנית המשאית והתכנית של הג'יפים, כי לא היה חומר שחילקתם שאפשר לצרף אותו לפרוטוקול, מה התכיפות של הגעת המשאית לכל כפר, כמה זמן, מה מצבת כוח האדם שנמצאת.

<מרים בן עטר: מסקנות ראשונות - - -

עאידה תומא סלימאן: מסקנות ראשונות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מאוד חשוב לצרף לפרוטוקול.

<חגי מויאל: אורנה, גם הצורך של עבודה קהילתית, לכתוב מסמך על זה.

<מגיד אלעטאונה: חשוב שתכתבי את זה, בהחלטת הממשלה שדיברנו - - -

<אורנה אפרים-אגם: זה לא עבודה קהילתית, זה לעבוד פה במושבים, להיות עובד כוללני.

<מגיד אלעטאונה: בהחלטה של הממשלה, שאני יזמתי בזמנו, כתוב בתכנית שאושר על ידי הממשלה שני עובדים סוציאליים למשאית, זה לא התממש בפועל.

<מגיד אלעטאונה: אני עושה היום בכוח אדם של הלשכה.

עאידה תומא סלימאן: אתה יוצא עם כוח האדם של הלשכה ולא תקנים נוספים.

<מגיד אלעטאונה: בדיוק ככה.

<מגיד אלעטאונה: זה על חשבון משהו אחר.

<אורנה אפרים-אגם: זה מה שקורה בפועל.

<אורנה אפרים-אגם: היום יש להם יום קבלת קהל בלשכה, יום עם המשאית ולפעמים עוד יום עם - - -

<מגיד אלעטאונה: ביקשנו שני תקנים למטרה הזו ולצערי לא קיבלנו תשובה.

<מגיד אלעטאונה: זה אחת.

עאידה תומא סלימאן: חבר'ה, אתם מפליאים אותי.

עאידה תומא סלימאן: כאילו בחמש הדקות האחרונות - - -

<חגי מויאל: זה תמיד ככה.

עאידה תומא סלימאן: זה תמיד ככה, כל מי שעושה קבוצות יודע את זה, אבל אם יש החלטת ממשלה שזה חייב להיות תקנים תוספתיים צריך לדרוש שזה יהיה ככה, לחפש את החלטת הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מוכנה לעשות את זה בשם הוועדה.

<מגיד אלעטאונה: אני אשלח לך את זה.

עאידה תומא סלימאן: אם יש החלטת ממשלה כזו אז צריך לדרוש מהמשרד למלא אחר הדרישה הזו ולא לקבוע שמי שיעסוק בה - - - אני מאמינה שלאחר תקופה מסוימת זה יהפוך למין התמחות, איך להיכנס מהר לתוך הכפר, איך להצליח לרכוש אמון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה אחד הדברים שאנחנו נבדוק.

<מגיד אלעטאונה: זה אחת.

<מגיד אלעטאונה: דבר שני, עובדים קהילתיים, זה דחוף, לדעתי, למה?

<מגיד אלעטאונה: זה עובד מול הוועדים, מול המעבר, כל אלה - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת, תכינו דף, שני דפים, שמסבירים את ההיגיון של עבודה קהילתית ועם קצת כמה דרוש לכם ואז אפשר להתחיל לרוץ עם זה.

<מרים בן עטר: אני רוצה להגיד משהו.

<מרים בן עטר: בתחילת הביקור נאמר משפט קטן על התקנון של המחלקה, שהוא המפתח של הכול, אני חושבת שכל עוד לא יהיה שינוי במפתח של תקנון המחלקה לא משנה מה נעשה.

<מרים בן עטר: אם לא משנים את המפתח, אז נגיד שהדגש יהיה עבודה קהילתית, אז מה עם העבודה המקצועית?

<מרים בן עטר: וצריך להגדיל את השמיכה, אי אפשר להמשיך למתוח אותה.

<מגיד אלעטאונה: יש לי מסמך שלהם.

<מגיד אלעטאונה: לפני עשר שנים צמרת משרד הרווחה, כולל המנכ"ל, לקחו שכירות של מכון מנדיל, ואמרו שהלשכה הזאת, כשזה היה אבו בסמה, זקוקה ל-54 תקנים.

<מגיד אלעטאונה: שתי המועצות היום, עברו עשר שנים, בקושי 30-32.

<מגיד אלעטאונה: זאת אומרת יש מסמך של משרד העבודה, מסמך שהוא ספר שלם, תכנית עבודה.

<מרים בן עטר: בלי זה אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחלק מהעניין של התקציב זה התקצוב הדיפרנציאלי שמכניסים בתוכו גם את הגורמים של מרחק ופזורה וגיאוגרפיה, חייבים לשקול את זה באיזה שהוא שלב.

<חגי מויאל: יכול להיות שצריך לדלות את המסמך שאני מודה שאני לא מכיר אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני אחפש אותו.

<מגיד אלעטאונה: תודה.