ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 402, 2016-12-20 10:42

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שהישיבה היום היא מאוד מאוד מיוחדת עבור כולנו אבל אני במיוחד, אתחיל בצורה רשמית, למרות שפה הלב ידבר יותר מאשר ההגיון של ישיבות שמתקיימות בחדר הזה בגלל המצב המיוחד.

אלי אלאלוף: היום אנחנו ה-20.12.2016, כ' בכסלו תשע"ז, השעה 10:42, וזה החלק היחיד שיהיה פורמלי.

אלי אלאלוף: ברשותכם נקדיש דקה דומיה לזכרו של אליעזר יבלון ז"ל.

אלי אלאלוף: (דקת דומייה) דינה יקרה, הילדים גדעון, יעקב, בועז, נועם, האח יעקב ורחל אשתו, אנחנו התכנסנו היום כי הגדול לשמוע על פטירתו של אליעזר יבלון עם מלוא המרץ שלו ומלוא העשייה שלו, נכנס אלינו כשותף לעבודה וברח לנו כחבר.

אלי אלאלוף: אני רואה פה את חברי הכנסת שבאו ואלה שלא יכלו לבוא ממש ביקשו להתנצל על כך שדרישות הכנסת מחייבות אותם במקומות אחרים.

אלי אלאלוף: אדוני השר, הייתה לך הזכות הגדולה למנות מנכ"ל מיוחד במינו.

אלי אלאלוף: הפתעת אותנו במינוי של אדם הכי מתאים, את האפשרות להשוות את זה, את זכות הפעילות רבת השנים עם משרד העבודה והרווחה.

אלי אלאלוף: לא היה מנכ"ל כזה.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה באחריות, בהערכה ובלי לפגוע באחרים.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שהאיש נכנס בצניעות שלו, בענווה שלו, בכבוד שנתן למערכות הממלכתיות הלאומיות, הכנסת, הממשלה, המשרד שלו, אבל במיוחד לאזרח שהוא היה אמור לשרת אותו.

אלי אלאלוף: הוא ביטא בצורה מרגשת ביותר, בצורה פשוטה ביותר כמה הוא מודע לכובד המשימות שנפלו עליו, והתחיל להתמודד איתן בצורה מירבית והטובה ביותר שאפשר שהאדם בתפקידו יישא.

אלי אלאלוף: לא הייתה פנייה שהיא, ואני שומע את זה גם משאר החברים, שלא קיבלה תשובה ממנו.

אלי אלאלוף: לא רק קיבלה תשובה, אלא גם כשהוא לא היה מסוגל לבצע את המשימות שביקשנו לאור ההצלחות שלו בטיפול, הדרישות שלנו עלו.

אלי אלאלוף: היינו כבר בלי סבלנות, "נו אליעזר, הרגלת אותנו לתשובות אחרות, תעשה את זה".

אלי אלאלוף: אבל הוא התמודד באחריות, בשעות שהן לא שעות, הוא התמודד עם בעיות שתמיד המדינה תדע להתמודד אבל הגיע אחרי תקופה שהבעיות גדלו, האוכלוסייה החלשה שלנו הלכה וגדלה, הולכת וגדלה, לנו יש עוני קשה והוא לקח את זה באופן אישי.

אלי אלאלוף: יש מערכות שלא תפקדו מספיק והוא לקח כאילו הוא ניהל אותן לפני כן.

אלי אלאלוף: יש פה מערכת פוליטית על הראש, שלא תמיד קל להתמודד איתה, אבל הוא עשה את זה בצורה כל כך אצילית, כל כך מוצלחת, אני אומר לכם, אני בטוח שאתם, הילדים והמשפחה, לא יודעים כמה הוא היה הכרחי אחרי, בקושי שנה ומשהו, שלושה חודשים במערכת, וה-15 חודשים האלה האיש הזה כבר, אי אפשר היה לעקוף אותו כדי להתמודד עם הבעיות האדירות.

אלי אלאלוף: אני לקחתי כמה נושאים שהוא טיפל בהם, שנמשכו הרבה שנים ולא הגיעו לפתרונם, ובזכותו התמודדנו.

אלי אלאלוף: נתחיל בדבר שהכי ריגש אותו שהתחיל ב-11 בלילה, בטלפון של ראש הממשלה, הוא אומר לנו "מה זה, מחר לא אוכלים ניצולי השואה, לא יקבלו ארוחות?

אלי אלאלוף: " ב-11 בלילה.

אלי אלאלוף: ויחד אתו, כמובן השר היה מעורב, ב-9 בבוקר כאילו שום דבר כזה לא קרה.

אלי אלאלוף: הודענו, כולם באו, כל האנשים החשובים המתאימים לפתרון הבעיה היו בישיבה בתשע בבוקר של אותו יום פתרנו את כל הבעיות בזכותו.

אלי אלאלוף: והוא מצא גם פתרון לטווח ארוך, הוא לא רק עשה "זבנג וגמרנו", אלא טיפל בזה.

אלי אלאלוף: עמד להסגר בית שמטפל בשיקום אסירים ערביים, בית החסד.

אלי אלאלוף: וכשאמרנו לו "אליעזר, זה לא בא בחשבון, לא ייסגר הבית".

אלי אלאלוף: עד שמצליחים לשקם אוכלוסייה שסבלה, שפגעה, שיכולה לפגוע, אתו ההתמודדות הייתה יחסית קלה, והבית הזה עד היום מתפקד עם תקציבים, ושוב, לא צריך להגיד כל פעם שהשר היה בתמונה כי הוא היה שליח שלו מהבחינה הזאת.

אלי אלאלוף: אנחנו גם התמודדנו עם מיצוי הזכויות של האנשים.

אלי אלאלוף: השר הכין אפילו תכנית כוללת לעניין הזה.

אלי אלאלוף: כשקרה האסון בבית החייל וקרסה החניה המפורסמת, הוא בקושי נכנס לתפקידו עם קבלת משרד העבודה והרווחה, בקושי המשרד הגיע אליו.

חיים כץ: תתקן לך, עוד לא הגיע.

אלי אלאלוף: עוד לא הגיע.

חיים כץ: משחקים בכאילו.

אלי אלאלוף: אבל אצלנו הוא היה ה כתובת.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה מפני שפנינו אליו ומיד הוא נכנס לתמונה.

אלי אלאלוף: בעיני, כל שאלה שהיתה לי חשובה לקבל עליה תשובה, קיבלתי.

אלי אלאלוף: הוא ביקש בשמך, האיש היחיד שביקש לקחת אחריות על דו"ח העוני, אליעזר, אמר לי "תן לי את דו"ח העוני.

אלי אלאלוף: השר איתי.

אלי אלאלוף: הוא רוצה את זה.

אלי אלאלוף: תן לי את דו"ח העוני".

אלי אלאלוף: ותדעו, עד עכשיו לא פתרנו את הבעיה.

אלי אלאלוף: הוא היה האיש שהתנדב ביוזמתו, אני מגלה לכם דבר שלא גיליתי לאף אחד חוץ מאשר לשר האוצר.

אלי אלאלוף: הוא אמר "תן לנו" זה ממש - - - הוא הראשון שהטמיע במשרד שלו, יחד עם השר כמובן, הטמיע את המושג, המדיניות שלנו במשרד היא מודעת עוני.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים להתמודד.

אלי אלאלוף: זה בשבילנו הדו"ח שמחייב אותנו לא פחות מאשר כל אחד אחר בחברה.

אלי אלאלוף: גם הנושא של האוטיסטים, שזה נושא מאוד כאוב, וגם פוליטי, אני חייב לציין.

אלי אלאלוף: ולמרות זאת הוא ידע והיה מעורב בעשייה.

אלי אלאלוף: זה חלק קטן קטן מהדברים ונתתי לכם רק כדי להראות לכם, כי אני בטוח, אתם הילדים והנכדים, לא יודעים כמה הסבא והאבא היה מדהים וכמה יכל לשנות.

אלי אלאלוף: אני ממש כואב את האבדה הזאת, למרות שבסך הכל, כפי שאמרתי, 15 חודשים עבדתי אתו.

אלי אלאלוף: והכאב שאני חולק בצורה שונה מהמשפחה, הוא ביטוי לאיש ערכי, ששירת את המדינה שלו באהבה בלתי מוגבלת.

אלי אלאלוף: ברשותך אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: מה אני אגיד לך, ישיבה הזויה.

חיים כץ: הזוי.

חיים כץ: אנחנו ערב תקציב, כל אחד צריך להתעסק במשרד שלו, בבעיות שלו, ואנחנו מתכנסים פה היום, תשמע, זה נראה לי בלתי נתפס.

חיים כץ: אני הכרתי את, וואלה, כשהייתי מחייך אליו אז במקום "אליעזר" הייתי קורא לו "אליהו" והוא קיבל את זה באהבה.

חיים כץ: הוא אף פעם לא אמר - - - אני במהלך תקופתי בתעשייה האווירית והיכרותי הקרובה, חשבתי שהבנאדם לא מקבל את הסיכוי שמגיע לו.

חיים כץ: אני עכשיו מדבר, ולא התכוננתי.

אלי אלאלוף: אני ראיתי את הנייר, הוא היה לבן.

חיים כץ: ואתם יודעים, כשהולכים למנות מנכ"ל, ובטח שלא מהמפלגה שלך, וכל הצדיקים שמשתדלים שעדיף לא לעשות כלום ולא להילחם, "נעביר את הזמן ולא נעשה כי או זה יהיה ככה", אני החלטתי ואמרתי את זה לאלי עוד בהיותו בתעשייה האווירית "תשמע, אני הולך לקבל את משרד הרווחה ואני מבקש ממך תבוא להיות מנכ"ל".

חיים כץ: והוא אמר לי "כן".

חיים כץ: ואני רוצה שתבינו, הלא מה שאני אגיד לכם עכשיו תגידו "הוא לא נורמלי, זה לא יכול להיות".

חיים כץ: אני את המשפחה של אלי הכרתי בפעם הראשונה במגרש הטניס.

חיים כץ: לא ראיתי אותם, לא דיברתי איתם, לא הייתי באירועים שלהם, שם במגרש הטניס בפעם הראשונה אני רואה את האנשים המופלאים האלה, והם אמרו לי "אתה תספיד".

חיים כץ: אני לא זוכר מתי בכיתי בכלל, וישבתי וכתבתי והקראתי לעצמי ובכיתי, וכשחזרתי הביתה אחרי זה אמרתי "תשמע, את העיקר לא אמרת".

חיים כץ: והעיקר שלא אמרתי, זה, יש הרבה אנשים, יש הרבה מנהלים, אין הרבה בני אדם.

חיים כץ: הוא היה מענטש.

חיים כץ: זה ייסר אותו שלא אמרתי את זה בלוויה.

חיים כץ: ייסר אותי.

חיים כץ: אמרתי כשתבוא הזדמנות, זו המעלה הכי גדולה שהיתה לי.

חיים כץ: כשאני לוקח את כל המעלות, את היושרה, את הצניעות, את היכולות, הכל.

חיים כץ: תשמעו, כמה ברכות אני קיבלתי מהחברים שיושבים פה, "איפה מצאת את המנכ"ל הזה".

חיים כץ: איך אמרו לי, קיללו אותי בגללו.

חיים כץ: לא קיללו, ברכות, "אמרו לי, וואלה גם תרנגול עיוור מוצא פעם גרגר".

חיים כץ: זו הייתה ההצלחה היחידה.

אלי אלאלוף: "גם שעון עומד פעמיים ביום מראה את אותה שעה".

חיים כץ: תשמעו, אני חייכתי.

חיים כץ: אני חייכתי, אני ראיתי את המסירות, אני ראיתי את הנכונות, אני ראיתי את הנאמנות.

חיים כץ: אני בהחלטה שלי לקחת אותו ראיתי הרבה פוטנציאל, הרבה פוטנציאל.

חיים כץ: ומענטש.

חיים כץ: וכשבאתי למשרד וראיתי שהעסק לא עובד, והגיעה אלי אז מזל גולן, והיא הייתה יושבת ראש ועד העובדים, ולצערי לא היו ועד עובדים.

חיים כץ: הם לא הבינו שהעובדים הם שותפים למשרד.

חיים כץ: הם לא הבינו שזה ביחד.

חיים כץ: יש מנהלים ויש עובדים.

חיים כץ: העובדים הם כלום, מה העובדים.

חיים כץ: אנחנו המנהלים והם העובדים.

חיים כץ: ואני באתי ואמרתי שותפות.

חיים כץ: אמרתי לה "תשמע, את נוסעת עכשיו לתעשייה האווירית והולכת להיפגש עם מי שיהיה המנכ"ל" היא הייתה בהלם, אמרה לי "מה?" אמרתי לה "את הולכת להיפגש עם מי שיהיה המנכ"ל.

חיים כץ: ותעלי לו את הבעיות ויהיה לנו שותף".

חיים כץ: ובשותפות הזאת של המשרד, של העובדים והמנהלים, אנחנו נגענו בכמה דברים שדיברו עליהם עשרות שנים.

חיים כץ: עשרות שנים דיברו על איחוד מוגבלויות אוטיזם ושיקום.

חיים כץ: עשרות שנים.

חיים כץ: העלאת הגיל של טיפול בילדים וילדות בסיכון ל-25, הייתה תכנית טלוויזיה, היה איזה פרופסור בבר אילן אצל אמנון לוי, אמר "אני אוכל את הכובע אם יהיה כזה דבר".

חיים כץ: לפני שהעברנו את זה, את ההחלטה בממשלה, וואלה, יבלון אומר לי "אני הולך לקנות כובע", אמרתי לו "על מה אתה מדבר" אומר לי "אני רוצה לתת לפרופסור שיאכל".

חיים כץ: אנחנו עבדנו, באנו ממקום שקצב העבודה במשרד הוא לא מורגל.

חיים כץ: אנחנו לא יודעים לעבוד בדרך הזאת שהוא צריך לאשר וזה צריך לאשר, ואני לא רוצה להגיד את הביטוי אבל הוא לא נכון, "אנחנו מתים צודקים".

חיים כץ: אנחנו רוצים לחיות חכמים.

חיים כץ: אנחנו רוצים לבצע.

חיים כץ: ועוד פעם אני בא בביטוי שהוא כל כך לא נכון כשאני אומר אותו, אבל אנחנו השרים, ואלי ואני שהוא היה משרת אמון שלי שברגע שאני עוזב את המשרד הוא גם איננו, כמנכ"ל, כל הזמן אמרתי "אנחנו בזמן שאול".

חיים כץ: ברגע שאני הולך, משיקולים לא ענייניים אולי, אתה תלך.

חיים כץ: אבל הרגעתי אותו אמרתי לו "תשמע, זה יצא שלוש שנים, זה יתקן לך את השכר הפנסיוני" הוא אומר לי "עזוב אותי, זה לא מעניין אותי בכלל" אמרתי לו "אתה יודע מה, איך השתנה?

חיים כץ: " הוא אומר "יש לי מטפלת, קוראים לה דינה, היא מטפלת לי בעניינים, אני לא מטפל בכלל".

חיים כץ: אני פה, היה לנו סדר.

חיים כץ: היה לנו סדר שאנחנו באים לעשות מצוות.

חיים כץ: הוא היה לו מעלה מעלי, הוא גם היה מתפלל.

חיים כץ: אני לא מתפלל, אם הוא קם בנץ להתפלל, אני קם לעשות מצוות.

חיים כץ: וזה תפס אותי באמצע הדרך.

חיים כץ: תשמעו, אי אפשר לתאר.

חיים כץ: כשאמא שלי נפטרה, אבא שלי צלצל ואמר לי "תשמע, היא לא מגיבה לי" אני נסעתי משהם לרמת גן, 20 קילומטר לשעה.

חיים כץ: כי לא רציתי לראות שזה נכון, אבל ידעתי, וכשבאתי והוא אמר לי "זה קרה" אמרתי "אני יודע" והלכתי הצידה.

חיים כץ: פה כשאמרו לי, צלצלתי למד"א, אמרתי "אל תגעו" ונסעתי מהר בשביל לראות שזה לא נכון.

חיים כץ: ואני אומר לכם, אתם לא מבינים כמה פעמים בלב אמרתי "וואלה, אני מגיע, הלוואי וזה לא נכון".

חיים כץ: איזה סבירות, אליעזר יבלון, כמה יכולים לראות בראשון, אבל לא ידעתי שהוא משחק טניס, למה הוא לא סיפר לי.

חיים כץ: אז אמרתי "וואלה, יכול להיות" ונסעתי מהר.

חיים כץ: ובאתי וואלה התאכזבתי, כי ראיתי שזה הוא.

חיים כץ: והבנתי שאנחנו באמצע של מהלך של 1,400,000, 17% מהאוכלוסייה, 1 ל-6 מהאנשים, מהנזקקים, איבדו צ'אנס.

חיים כץ: ומי שנדמה לו שהם לא איבדו צ'אנס, אותם חלשים, אותם נזקקים, איבדו צ'אנס.

חיים כץ: אנחנו לא יכולים לתקן הכל.

חיים כץ: יכולים במקצת.

חיים כץ: לא יכולים הכל.

חיים כץ: אבל גם במקצת, הסדק בקיר הוא גדול.

חיים כץ: זה הרבה.

חיים כץ: ואני חושב שהיום המשרד חזר לתחילת הדרך.

חיים כץ: הישיבה שלי של היום בבוקר החזירה אותי לתחילת הדרך.

חיים כץ: וזה לא היה.

חיים כץ: אני בפינצטה אברור לי מנכ"ל, בפינצטה.

חיים כץ: שייכנס לנעליים ענקיות, והוא יצטרך להיות באפס ימי חסד, כי יש לנו צוואה ואני אממש אותה, אם בטוב ואם ברע.

חיים כץ: אני אממש אותה ואנחנו נפעיל את התכניות ונגיע ליעדים, כי אם מישהו רואה מלמעלה, הוא יראה שזה מתבצע.

חיים כץ: זו המחויבות שלי, כך אני מרגיש שאני צריך להתנהג, כך אני חושב שאני צריך לעשות, יכול להיות שאם הוא היה לידי הוא היה אומר לי "חיים, תירגע, עזוב אותך".

חיים כץ: עכשיו הוא לא לידי לצערי.

חיים כץ: ואני אצטרך לקום שעה קודם, או ששעה יותר מאוחר אבל להיות יותר אגרסיבי.

חיים כץ: וזה כל כך לא במקום, וזה כל כך לא במקום.

חיים כץ: אני רוצה להגיד למשפחה, אני בכנסת 18 שנים, והלכו אנשים לעולמם.

חיים כץ: לא היה כזה כבר.

חיים כץ: אז שאפו אליהו.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: תודה רבה על מה שעשית פה, כי זה לא שגרתי.

חיים כץ: והיוזמה שלך מעידה שזה לא שגרתי והמחשבה שלך, וואלה, אולי יש לך משהו.

חיים כץ: אתה רוצה להיות מנכ"ל?

חיים כץ: אל תגיד כן, לא תקבל.

חיים כץ: תודה רבה לך.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: תרשו לי לציין את נוכחותם של חברי הכנסת שנמצאים איתנו, קארין אלהרר, שולי מועלם, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, אייל בן ראובן, דוקטור אבו מערוף, עליזה לביא, יפעת שאשא-ביטון, טלי פלוסקוב ויוליה מלינובסקי.

חיים כץ: ולא אמרתי את הבטיחות, שנפלו אנשים, שהתחלנו פרויקט עכשיו.

חיים כץ: וואלה, לפני שבוע.

חיים כץ: למה שבוע?

חיים כץ: פחות.

אלי אלאלוף: וחבר הכנסת ישראל אייכלר, בשם המשפחה הבן בבקשה.

<יעקב יבלון: כבוד שר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ, הנהלת ועובדי המשרד, יושב ראש ועדת העבודה והרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף, חברי הכנסת לפי סדר ישיבתם: קארין אלהרר, שולי מועלם רפאל, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, אייל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, עליזה לביא, יפעת שאשא-ביטון, טלי פלוסקוב, יוליה מלינובסקי, ישראל אייכלר, צפרא דואק, שלמה יוסף, אורחים נכבדים, כל אחד לפי מעלתו וכבודו, מכובדי כולם.

<יעקב יבלון: פרוש לרעב לחמך ועניים מרודים תביא בית.

<יעקב יבלון: כי תראה עירום וכיסתו ומבשרך לא תתעלם.

<יעקב יבלון: אז ייבקע כשחר אורך" במילים אלה מתוך ספר ישעיהו תיאר אבא את תפיסת עבודתו במכתבו הראשון לעובדי משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

<יעקב יבלון: תפיסה הרואה בתיקון החברה ועזרה לזולת דרך חיים ומטרה.

<יעקב יבלון: תפיסה לפיה יש לנזקקים לא כסף, אלא דברים אחרים, ולכל אחד לפי צרכיו.

<יעקב יבלון: כתב הרמב"ם כי שמונה מעלות יש בצדקה, וכל אחת מהן גדולה משל חברתה.

<יעקב יבלון: המעלה הגדולה מכולן היא של זו הנותן לנזקק מעות במתנה או בהלוואה או שדואג שתהיה לו פרנסה על ידי כך שמכניסו לעסק בשותפות.

<יעקב יבלון: שלא יצטרך בכלל לצדקה, "והחזקת בו, וחי עמך" עד שלא יצטרך יותר לצדקות וטובות של אחרים.

<יעקב יבלון: לצד חשיבותה של הצדקה אמרו חכמים כי גמילות חסדים היא מצווה חשובה ממנה.

<יעקב יבלון: מסביר המהר"ל שגמילות חסדים היא מצד הנותן, שהוא ע ושה טוב, בין שמבקש המקבל ובין שאינו מבקש.

<יעקב יבלון: אבל צדקה היא ההיפך מזה והיא נתינה מפני שהמקבל צריך אותה.

<יעקב יבלון: אבא מצא לגישה זו שותפים לדרך.

<יעקב יבלון: רבים מהם באו לכבדו ולנחמנו ואף נמצאים כאן היום.

<יעקב יבלון: בין הדפים של אבא מצאתי בכתב ידו סיפור חסידי שמיוחס לאדמו"ר הזקן בעל התני"א שבסופו מוסר השכל שליווה אותו ולפיו, אם אדם יעסוק בלימוד תורה ואינו שומע קול של תינוק בוכה, הרי משהו פגום בלימוד שלו.

<יעקב יבלון: בעידן בו כמעט הכל פוליטי, אבא שלנו היה לא פוליטי.

<יעקב יבלון: מוצא את הדרך לראות אנשים ולא מספרים.

<יעקב יבלון: אירועים ולא מגמות.

<יעקב יבלון: פרטים ולא כללים.

<יעקב יבלון: מאמין שהשגרה וההרגל, שחוסר תשומת הלב הן הסכנות המידיות, מחפש דרכים למיצוי זכויות, להגיש עזרה, לא להמתין שיבקשו אותה.

<יעקב יבלון: לפתור בעיות לפני שנוצרות, לא להמתין למשבר הבא.

<יעקב יבלון: האשמת הקורבן, תפיסה של האדם אין כי הוא לא רוצה או לא יכול, כי סדר העדיפויות שלו פגום או שבחר במצבו היא תפיסה מקוממת שחשבנו שאין לה עוד מקום בעולמנו אך אנו שבים ופוגשים אותה נישאת על גבי הרוח.

<יעקב יבלון: אבא ואתם לחמתם ולוחמים בה.

<יעקב יבלון: לא מתביישים להשמיע גם קול אחר, אמיץ, לעסוק בתיקון ובשיקום, בצמיחה ממקום שבו לפעמים שום דבר לא צמח כבר הרבה זמן, יותר מדי זמן.

<יעקב יבלון: כמו שכתב מואיז בן הרוש: "איש לא יעניק לך חופש.

<יעקב יבלון: א תה צריך לקחת אותו ולקחת את הסיכונים, אפילו במדינה דמוקרטית.

<יעקב יבלון: החופש היחיד שתקבל הוא להיות דומה לאחרים.

<יעקב יבלון: להיות דומה לאלה שאתה רואה.

<יעקב יבלון: אך כדי להיות חופשי תצטרך להיות שונה, תצטרך לעבור את הגבולות, להיות ללעג, להיות לצחוק, על ידי אלה שאתה אוהב, אומרים לך שאתה משוגע שהם אינם יכולים להבין מה אתה מחפש, שאין משהו אחר, שאתה טועה, שאתה הורס את עצמך, כשתשמע את כל ה דברים האלה בבת אחת, תדע שכבשת אדמה מסוימת בארץ החופש".

<יעקב יבלון: מחלוקת מסוימת בגמרא בעניין הדלקת נרות חנוכה.

<יעקב יבלון: לפי בית שמאי ביום הראשון מדליקים שמונה נורות ומכאן ואילך מדליקים נר אחד פחות בכל יום ואילו לפי בית הלל ביום הראשון מדליקים נר אחד ובכל יום מוסיפים נר עד ליום השמיני.

<יעקב יבלון: המהר"ל מפראג מנסה להסביר את מקור ההבדל ומסביר שטעם בית שמאי הוא שהיום הראשון הוא ההתחלה והוא הבסיס לכל שאר הימים.

<יעקב יבלון: שכל דבר בעולם תמיד מתחיל ממה שקדם לו וכלול בתוכו.

<יעקב יבלון: ולעומת זאת בית הלל, לפי המהר"ל, סברו שהולכים על פי הימים היוצאים כי צריך להתחיל תמיד בקטן ולסיים בגדול, ושמעלים בקודש ולא מורידים.

<יעקב יבלון: הכוונה היא שבשביל להגיע לפסגה צריך לעבוד.

<יעקב יבלון: אי אפשר להגיע אל השיא מיד בהתחלה, צריך לטפס אליו, מדרגה אחר מדרגה.

<יעקב יבלון: אבאש לנו התחיל בצעד אחד.

<יעקב יבלון: הוא טיפס מעלה מעלה, עקב בצד אגודל.

<יעקב יבלון: כמו בחייו האישיים כך בחייו הציבוריים.

<יעקב יבלון: במשך יותר משני עשורים שימש כנבחר ציבור בראשון לציון ובשנה וחצי האחרונות ביחד עם השר חיים כץ וביחד עם אחרים שנוכחים כאן היום אבא עבר מהעשייה המקומית לארצית, מהפרטי אל הכללי.

<יעקב יבלון: וכך בשבעה כולם נקבצו ובאו לך.

<יעקב יבלון: אחד אחד הצטרפו אנשים לקהל, הקהל לעם.

<יעקב יבלון: כל אחד וסיפורו, כל אחד וצערו.

<יעקב יבלון: למדנו על אבא שלנו שאמר ועשה.

<יעקב יבלון: שהאמין שמעט מן האור דוחה הרבה מן החושך.

<יעקב יבלון: שלא בחל בעבודה קשה.

<יעקב יבלון: שבדרכם של בית הלל הוסיף נדבך לנדבך.

<יעקב יבלון: עזרה למשפחה, לתלמיד, לתלמידה.

<יעקב יבלון: הקמת בית כנסת, אולפנה, ישיבת הסדר, נגישות לנכים, ביטול דו"ח חניה, השכנת שלום בית, עזרה לקשיש, טיפול ביתומים, הנחות במסים לנזקקים, ביסוס תנועות הנוער, מבנה לעמותה, גמילות חסדים, קבורה, והנה גם משבר עבודת הרכבת בשבת, תלושי קניה במקום סלי אוכל לנזקקים בכל חג ושבת, תקינת עובדי רווחה, מענה טלפוני ארצי לכל דורש ונזקק, תכנית לאומית לקידום צעירים וצעירות במצבי סיכון, מעונות ילדים, ארוחה חמה ועוד ועוד ועוד.

<יעקב יבלון: הציבורי והפרטי, הכללי והאישי, כולם נקבצו ובאו לך.

<יעקב יבלון: "אפילו סלעים נשברים אני אומרת לך, ולא מחמת זיקנה" כך כתבה דליה רביקוביץ.

<יעקב יבלון: בעולם ציני וקלישאתי שבו אנו חיים מילים כמו צניעות וענווה פשטות והעמקה, הפכו נדירות מדי, שלא לומר למילות גנאי.

<יעקב יבלון: לא אצל אבא שלנו.

<יעקב יבלון: כל כך התרגשנו לראות אנשים מכל הקשת החברתית והפוליטית באים לנחמנו, כך גם היום.

<יעקב יבלון: מכל העדות והחברות, מקטן ועד גדול, באים מקרוב ומרחוק רק תודה, לנחם, לספר סיפור, לחלוק חוויה.

<יעקב יבלון: יותר מכל אבא שלנו היה איש משפחה.

<יעקב יבלון: נוכח בחיינו.

<יעקב יבלון: מתווה את הדרך ביחד עם אמא.

<יעקב יבלון: בונים לנו תא משפחתי מורחב שיש בו מפגש בין דורי.

<יעקב יבלון: ילדים ונכדים, הורים דודים, סבא וסבתא, שולחן שבת וחג.

<יעקב יבלון: אבל עכשיו, כמו שזלדה כתבה "עכשיו הקירות אינם מחסה, הם הסתגרו בשתיקתם ולא ישגיחו בנופלי.

<יעקב יבלון: עכשיו הקירות סיד ומלט, יסוד זר".

<יעקב יבלון: בשמי ובשם כל בני המשפחה אני מבקש להודות לכם שהתכנסתם כאן היום לכבוד אבא, ולכבוד פועלו ועשייתו.

<יעקב יבלון: תודה לכל השותפים לדרך במשרד ובכנסת, בעמותות ובאגודות, לעוזרים הקרובים, ליועצים, ליחידים ולרבים.

<יעקב יבלון: תודה לך אלי אלאלוף ותודה גדולה למי שהפך את אבא לשותפו לדרך, השר חיים כץ.

<יעקב יבלון: מאחלים לכם שתצליחו בעשייה הגדולה והברוכה שלכם.

<יעקב יבלון: אבא השאיר לנו דרך וצוואה.

<יעקב יבלון: אנחנו בעזרת השם נמשיך בדרכו עם הזיכרון ועם התקווה.

<יעקב יבלון: פניה ברנשטיין כתבה: "בא הצל ויפרוש את כנפו על שלהבת אורך והנה דעכה, בא הצל והושיט לך יד אפלה שעירה, ותלך אחריו בלי מורא, ותלך אחריו לבלי שוב, אילם חרישי עטרת ראשי".

<יעקב יבלון: יהי זכרו של אבא ברוך.

אלי אלאלוף: אני אבקש מחבר הכנסת אוסאמה סעדי שראשי ערים מחכים לו.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, משפחה יקרה.

אוסאמה סעדי: האלמנה, הילדים, האחים, הנכדים, הבנים.

אוסאמה סעדי: אמרת שזה הזוי, אני אישית, אני מדבר בשמי ובשם חברי דוקטור עבדאללה אבו מערוף כי אנחנו חייבים לצאת אבל היינו חייבים להגיד כמה מילים בזכותו של האיש שהכרנו אותו בקושי 18 חודשים.

אוסאמה סעדי: 18 שנים אנחנו חברי כנסת חדשים ואנחנו הכרנו את אליעזר מהעבודה שלנו בכנסת ואני זוכר את הישיבה הראשונה פה בוועדת העבודה שהוא הופיע, ואז אחרי הישיבה אני פניתי אליו והצגתי את עצמו ואמרתי לו שאני רוצה לבוא אליו ולטפל בבעיות של החברה הערבית והוא ישר נתן לי את הפלאפון ואת הטלפון של המשרד ולמחרת קבענו פגישה ובאתי אליו ומאז אנחנו היינו בקשר לטפל בכל הבעיות של החברה, כמובן בהנחיית חברי השר עצמו, שהוא באמת מקדיש המון לנושא של המגזר הערבי בכל התחומים.

אוסאמה סעדי: באמת אלעזר, אמרתם עליו, הוא היה בנאדם אבל הוא היה ג'נטלמן אמיתי.

אוסאמה סעדי: והאובדן שלו הוא אובדן שלכם בעיקר, של המשפחה, של המשפחה הגדולה, שזה משרד העבודה והרווחה ושלנו כולנו, ואני מקווה שבאמת המורשת והצוואה שלו, העזרה לחלשים, לשכבות החלשות, אוזן קשבת, הייתה לו דלת פתוחה, הפלאפון בכל שעה שרצינו אותו הוא באמת היה זמין.

חיים כץ: אתה לא מבין מה זה "כל שעה".

חיים כץ: תביא מכתב, באחת בלילה הוא מתייצב אצל המאבטח "קח מכתב".

אוסאמה סעדי: באמת אנחנו משתתפים בצער המשפחה, ואני וחברי עבדאללה אבו מערוף גם בשם הרשימה המשותפת להגיד לכם שאנחנו משתתפים בצערכם ושלא תדעו צער.

אוסאמה סעדי: אללה ירחמו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה אדוני היושב ראש.

קארין אלהרר: אני לא 18 שנים בכנסת, בקדנציה הזאת כיושבת ראש הוועדה לביקורת המדינה, אין פעם שמדברים אתו על משהו והוא לא אומר "אני בודק".

קארין אלהרר: אין תשובות אוטומטיות, תשובות יהירות כאלה של מנכ"לים, "את לא מבינה", הוא בודק.

קארין אלהרר: תהליכים שהובלנו, חוק האומנה שסיימנו אתו, אתה לא תמצא מישהו כמוהו, אני אעשה לך ספויילר.

קארין אלהרר: זה אובדן גדול לציבור שכל כך זקוק לשירותים האלה.

קארין אלהרר: אתה לא צריך לקום שעה מוקדם יותר, אתה צריך לקום שבוע מוקדם יותר.

קארין אלהרר: ועכשיו הכל תלוי בך.

קארין אלהרר: ולמשפחה המופלאה, אני רוצה לומר תודה, ואני מתנצלת, צריכה ללכת לוועדה לביקורת המדינה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: שולי בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אני הכרתי את אלי לפני ארבע וחצי שנים כשהגעתי לפריימריז של הבית היהודי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמה שהיה ביום הראשון, זה מה שילווה אותי לכל החיים.

שולי מועלם-רפאלי: האיש שהלך עם שלט גדול, גם אם לא באמת היה שם, שאמר שהחיים של כולנו הם מתוך הרצון לתקן עולם במלכות שדי.

שולי מועלם-רפאלי: ולתוך הדבר הגדול הזה בא הלב המבין והאוזן השומעת והצניעות, והענווה, והשכל הישר, והדבר אולי הכי גדול, זה הרצון והיכולת להגיע עד האדם האחרון.

שולי מועלם-רפאלי: והיכולת הזאת להגיע עד האדם האחרון היא בעיני אחד ממחוללי השינוי הגדולים במשרד.

שולי מועלם-רפאלי: כל חברי הכנסת שקוראים לנו בעיתונים החברתיים, שרואים באמת אנשים כבני אדם, רואים בכל אחד עולם מלא, זכו בהגעה שלו פשוט לדלת שנפתחה בלי גבול כי לא היו שעות ולא היו גבולות ולא היו נושאים, הכל היה.

שולי מועלם-רפאלי: ומתוך המקום של תיקון עולם אז גם לא היה אגו.

שולי מועלם-רפאלי: ואם היה צריך לבוא לוועדה ולהגיד, בוועדת חוקה בדיון על ישוב סכסוכים במשפחה מתוך הסכמה, "ברור שאני פועל עם מנכ"לית משרד המשפטים" פתאום מנכ"לי המשרדים הבינו, כמו שאומר השר, אנחנו בשיתוף, אנחנו לא עכשיו בודקים מי אומר מה ומי זוכה במה ואיזה קרדיט ניתן, אלא אנחנו פועלים מתוך רצון לתקן עולם במלכות שדי.

שולי מועלם-רפאלי: הבית הפוליטי המשותף שלנו זכה בו הרבה הרבה שנים.

שולי מועלם-רפאלי: אנשי ראשון לציון, אנשי הציונות הדתית שהוא היה מהמובילים שלהם.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לסיים במשהו שאמרתי למשפחה בניחום.

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתי בלוויה, הובלתי משלחת של פצועי צה"ל בארצות הברית, אדם, כמו שיודעים כל האנשים שנמצאים בחדר ה זה, מת קודם כל למשפחתו.

שולי מועלם-רפאלי: לאשתו, לילדיו, אחיו, לכלות, לנכדים, ואחר כך לנו, אלה שבמעגלים רחבים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אבל כשחז"ל אומרים לנו ש"גזירה על המת שישתכח מן הלב" הם לא מתכוונים שנשכח את האדם.

שולי מועלם-רפאלי: הם מתכוונים שיום אחד נהיה מספיק רחוקים מסיטואציית המוות הקשה הזאת, הפתאומית, הבלתי נתפסת, הבלתי צפויה, זה שהשאירה עוד כל כך הרבה עשייה לא סגורה.

שולי מועלם-רפאלי: יום אחד, כשנהיה כולנו, ובעיקר אתם, רחוקים מנקודת הזמן הכואבת הזאת נצליח לחזור לאדם עצמו.

שולי מועלם-רפאלי: ואולי המשימה הגדולה ביותר שלנו בבית הזה, זה לקחת את כל הדברים שאני ואחרים אומרים, ולראות איך אנחנו לוקחים אותם אלינו, אל החיים שלנו, אל העשייה שלנו, ומתקדמים אנחנו ברצון האמתי לתקן עולם במלכות שדי.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אילן גילאון בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: משפחה, מכובדי כולם, כבוד השר, מנכ"ל הביטוח הלאומי.

אילן גילאון: זה לא סוד שאלי ואני לא התפללנו באותו בית כנסת, אתה אומר שהוא לא היה מהמפלגה שלך, גם מהמפלגה שלי הוא לא בדיוק היה, בכל זאת אולי איזה רגע של חסד לדבר על אלי במקום הזה, בים הגדול הזה של כל כך הרבה ציניות, משום שזה עושה את המשמעות האמתית בחלוקה האמתית בפני אדם, שכולה בניה על הסתכלות שלנו על אנשים אחרים.

אילן גילאון: לצערי הרב הכרתי אותו מעט מדי זמן, לא כפי שהייתי רוצה להכיר אותו, אבל מן המפגש הראשון הרגשתי שזה איש שאני מכיר את מקור נביעת דמעותיו, אדם שאתה הפוך מתודעתו אבל מזדהה במאה אחוז עם הווייתו.

אילן גילאון: נדמה לי שבנוף הזה כאן זאת הייתה המשמעות האמתית של מה שאתה קורא לו "מענטש".

אילן גילאון: הקשר האחרון שהיה לי אתו זה היה ביום חמישי בלילה, מי שיעלעל בשיחות שלו בטלפון יוכל לראות את זה.

אילן גילאון: היינו מסתמסים כי בגילנו כבר מסתמסים יותר מאשר כותבים בוואטס אפ, אבל היינו משתמשים באימוג'ים למיניהם.

אילן גילאון: אני יכול להגיד על אלי יותר מכל דבר אחר שהוא היה עובד סוציאלי בנשמתו ובשבילי, שעוסק בנגישות, ואני רואה בנגישות את תכלית הכל הוא היה איש נגיש בתכונת אופי.

אילן גילאון: וכאשר שמעתי את קובי בלוייה, אם יש נחמה פורטה במצב שאדם הולך כל כך מוקדם, זה אשרי האיש שכל אהוביו למראשותיו וכך הוא מנחיל את עצמו לבניו.

אילן גילאון: אני באמת חושב שזה - - - וגדולה רבה מאוד.

אילן גילאון: אני לא יודע אם יש ממד אחר, אני בא מבית מדרש שאנחנו עוד לא סגורים על זה, אבל אם אלי שומע אותנו בממד אחר, אני רוצה להגיד לו שהוא היה איש במקום שאנשים מתמעטים.

אילן גילאון: זה דבר עצום.

אילן גילאון: ולכן כל כך חבל, מעבר להבדלים, בסופו של דבר אנשים נחלקים לשתי קבוצות, אחד שרואה בבני אדם מטרות והשניה שמסתכלת על בני אדם כאמצעים.

אילן גילאון: ומצער, הקבוצה השניה היום היא השלטת בכיפה.

אילן גילאון: אנשים כמו אלי הולכים ומתמעטים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה פרופסור מור יוסף.

<שלמה מור יוסף: גם אני שותף להיכרות הקצרה עם אליעזר יבלון שהתחילה עם כניסתו לתפקיד והסתיימה לפני שבוע.

<שלמה מור יוסף: אני תמיד מתלבט לפני שאני בא למשפחה, שומעים על האדם, הרי אתה מכיר אותו בעבודה, ואתה רואה שהבנאדם הזה הוא יום ולילה בעבודה.

<שלמה מור יוסף: אז אתה בא, הוא הולך מן העולם, אתה נפגש עם המשפחה ועם אנשים אחרים שהכירו אותו ואתה לא מבין איפה הוא הכניס את כל שאר הפעילויות שלו.

<שלמה מור יוסף: איפה היה לו את הזמן להכניס את כל שאר הפעילויות כאשר כל כולו בעבודה.

<שלמה מור יוסף: ואתה תמיד מתלבט, כשבן אדם הולך מן העולם כל כך צעיר, אז אולי יש לנו איזו מכסה של מעשים טובים שאנחנו עושים ואחרי זה זה נגמר.

<שלמה מור יוסף: אולי הוא גמר את המכסה.

<שלמה מור יוסף: הוא עשה דברים שאנשים עושים בשני מסלולי חיים.

<שלמה מור יוסף: ושמענו רק מהמקצת פה, ולי יש את הניסיון שלי שאין מה לפרט, אני אפרט רק נושא אחד, היה לו מאוד חשוב דור העתיד של הניהול של מערכות הרווחה במדינת ישראל.

<שלמה מור יוסף: והוא השקיע בתכנית שנקראת "רואים רחוק" את מרצו, זמנו, ודאג שהתכנית הזאת תצא לפועל מהר ככל האפשר.

<שלמה מור יוסף: וזה לא ברור מאליו שמנכ"ל שהוא היה פחות משנה מנכ"ל וכבר התכנית יצאה לדרך, והיא בעיצומה.

<שלמה מור יוסף: זה רק הנדבך הנוסף.

<שלמה מור יוסף: אז באמת הלך מאתנו מוקדם איש מלא חסד, זה בכלל לא חשוב מה הוא למד באוניברסיטה ולא חשוב מה הוא עשה בתעשייה האווירית, למשרד הרווחה הוא הביא את הלב שלו, הוא הביא את הערכים שלו, והוא הביא את כל כולו.

<שלמה מור יוסף: יהי זכרו ברוך.

אלי אלאלוף: אמן.

אלי אלאלוף: הרב אייכלר בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב ראש, אני קודם כל מברך על עצם העובדה, שאני לא יודע אם יש הרבה פקידי ממשלה שמכנסים כנס אבל מיוחד לזכרם, וזה כבר אומר על הקונצנזוס הגדול סביב המנכ"ל אליעזר יבלון.

ישראל אייכלר: כבוד ה שר חיים כץ, שרק אתה וכמוך יכולים להבין כמה קשה לאדם כמוך פופולארי כמוך, במרכז שיש לך לקחת בנאדם שלא שייך למפלגתך רק בגלל שהוא טוב.

ישראל אייכלר: זה רק מראה כמה אבא שלכם היה מיוחד, אני לא יודע באמת איך עמדת בזה, אבל אני כמו רוב האנשים פה לא הכרתי הרבה שנים את מר יבלון, אבל אני משמש כיושב ראש הוועדה לפניות הציבור ואצלנו באו אנשים עם זעקות של ילדים נכים שאין מספיק ימי נופשונים למשל, דבר קטן מאוד, שמשפחה שמתמודדת עם ילד כזה 365 ימים בשנה מאוד קשה וכל פקידי הרווחה, מלמעלה עד למטה אמרו "אי אפשר, אין תקציב".

ישראל אייכלר: ברגע שאליעזר שמע על הבעיה ,הוא הוסיף לנו ימי נופשונים.

ישראל אייכלר: בירושלים לא היה בכלל, היה חסר נופשון, הוא הוסיף לכל ילד נכה במקום 15 ימים בשנה, הוא הוסיף ימים ונופשונים.

ישראל אייכלר: דבר קטן שהוא גדול מאוד בשביל המשפחה הזאת.

ישראל אייכלר: יש מוסד שנקרא "--- משה" של מוגבלות שכלית התפתחותית, הוא עשה תוספת של 90 מסגרות נוספות.

ישראל אייכלר: שימו לב, מדובר פה על שנה ושלושה חודשים.

ישראל אייכלר: באגפי שיקום ואוטיזם, הוצאו מכרזים ותוספת מקומות.

ישראל אייכלר: בעיקר מה שכתוב "טוב שם" - - -

חיים כץ: באוטיזם עלה התקציב מ-180 ל-380, מספר העובדים הסוציאליים עלה מ-7 ל-117, "בתים לחיים" עלה מ-1,105 ל-1,865, הפעילות בקהילה, בלי תקציב 16-17 עלה מ-27.5 ל- 51.5.

חיים כץ: תשמע, עשינו בסיס ענק בשביל לייצר חוק.

חיים כץ: לא רצינו לעשות חוק שישב בלי בסיס והוא יתרסק, עשינו בסיס אחרי שיהיה בסיס, נעשה חוק.

חיים כץ: אז יהיה קצת פחות פופוליזם "חוק" "חוק", אנחנו יוצרים בסיס לעשות חוק.

חיים כץ: זה מה שאומר החכם מכל אדם "טוב שם משמן טוב ויום המוות מיום היוולדו" אני הבנתי את זה פשוט כי רק ביום המוות אנשים נזכרים כמה אדם היה טוב והיה לו שם טוב.

חיים כץ: אצל אליעזר, השם טוב היה לו בחיים.

חיים כץ: לא יאומן כי יסופר, אדם שהגיע למערכת חדש, ולא שלא היה אדם אחד שאמר עליו משהו טוב, אלא כולם אמרו "הוא האוזן קשבת, לך אליו".

חיים כץ: אז טוב שם טוב משמן טוב, אפילו השמן הטוב שלך, הוא היה עוד יותר טוב.

חיים כץ: אני רוצה לנחם את המשפחה, לכו בדרכו, תביאו לו כבוד, וזה יהיה נחת הרוח שלו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה אדוני היושב ראש, אדוני השר, משפחה, חיבוק גדול גדול.

עליזה לביא: ביום שישי הייתי באמצע הבישולים לשבת וכשראיתי את הידיעה צעקתי צעקה מאוד גדולה.

עליזה לביא: לא האמנתי.

עליזה לביא: שאלתי את עצמי, הצעקה הזאת מנין.

עליזה לביא: לא הכרתי את אליעזר הרבה שנים, אבל מהרגע הראשון שהוא הגיע לוועדת המשנה שאני עומדת בראשה, ועדה של נשים ששכחנו אותן.

עליזה לביא: סחר בנשים, נשים בזנות, לא הייתי צריכה לדבר הרבה, ההבנה, הידיעה, הסיפור שלהן כנשים מוזנחות שמרגע צעיר בחייהן אולצו, רובן הגדול, סיפור חיים קשה מאוד וההירתמות וההבנה, והמשהו הזה שמאפיין אותו יותר מכל, זאת היכולת שלו להיות נוכח בנושא האמיתי.

עליזה לביא: לא לחשוב על עוד נושאים שמעסיקים אותו אלא באמת להיות כל כולו, כל כולו אדוני השר, בנושא שלשמו התכנסנו, והעשייה המלווה באמת בצניעות, ויותר מהכל היכולת הזאת לממש כל רגע את "ואהבת לרעך כמוך" לא רק ציטוט אלא כאיזה שהוא אזכור שאנחנו מחויבים אליו, היכולת לממש ולהזכיר לנו כולם, כי זה מה שמשתף את כולם, שבאמת הנוכחות פה היא מאוד מרגשת בסדר היום העמוס, והמקום הזה של להזכיר לנו למה באנו לכנסת.

עליזה לביא: למה באנו לכנסת, בכעסים, עניינים, ויכוחים, תקופה לא פשוטה כאן, מגדלור שא ומר לנו למה אנחנו כאן ולמה אנחנו צריכים שהחברה שלנו תהיה טובה יותר, ואיך אנחנו עושים.

עליזה לביא: אז כן, עשייה, אבל גם מגדלור, מודל חיקוי.

עליזה לביא: הצבת את זה בפנינו, אני זוכרת שאמרתי לך את זה מהרגע הראשון של הוועדה הראשונה.

עליזה לביא: הרבה פעמים אומרים לנו "השר לא יבוא, יבוא המנכ"ל" וזאת אכזבה.

עליזה לביא: אבל אדוני השר, כשאמרו לי שהמנכ"ל יבוא ולא השר, שמחתי.

חיים כץ: אני אמשיך בדרכי לא לבוא.

עליזה לביא: אתה יודע שזה לא כך, אבל מהמקום הזה של "אהבת לרעך כמוך" ומהמקום של המשפט, שאני לא יודעת אם יש בו נחמה, אבל הקב"ה כנראה רצה אותו לידו והוא לוקח לנו את הטובים באמצע דרכם.

עליזה לביא: מן השמיים תנוחמו.

עליזה לביא: תודה לך על הבחירה ואני בטוחה שתמשיך בקו הזה.

עליזה לביא: אני יודעת, קח את האמירה שלי כמחמאה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: מעט מאוד פגישות מתקיימות בלי רמזים פוליטיים.

אלי אלאלוף: במסורת המרוקאית שלי תמיד אמרו "אם אתה מסוגל להצחיק בית שיש בו אבל זה סימן טוב" תקחו את זה כך.

אלי אלאלוף: בבקשה יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אדוני היושב ראש.

יפעת שאשא ביטון: כבוד השר, הקשבתי לדברים שלך וממש התחברתי והזדהיתי עם חלק ממה שנאמר.

יפעת שאשא ביטון: אני קיבלתי את שיחת הטלפון הנסערת מהיועצת שלי שאמרה לי "אליעזר יבלון קיבל דום לב" אמרתי לה "מה?

יפעת שאשא ביטון: לא יכול להיות, אבל תעקבי, שיהיו רק בשורות טובות, הוא בטוח יצא מזה, הוא איש מיוחד" ואז היא אמרה לי "מה יצא מזה, הוא קיבל דום לב, הוא מת".

יפעת שאשא ביטון: כדי לוודא ששמעתי.

יפעת שאשא ביטון: ואז הבנתי שהייתי באיזו שהיא תחושה כזאת של הדחקה שלא עד הסוף יכולתי לקבל את מה שהיא אומרת ואני מודה שזה היה שוק מוחלט, ומעין איזו שהיא תחושה אישית שנכנסתי אליה שאם זה קרה לו, זה יכול לקרות לכל אחד.

יפעת שאשא ביטון: השלכתי את זה על המקום האישי שלי.

יפעת שאשא ביטון: אליעזר היה שותף אמיתי להרבה מאוד דברים שעשיתי כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מצאתי בו אוזן קשבת, הייתה לי יראת כבוד לאיש הזה, אני זוכרת שכשהוא היה מגיע ונכנס אליי לחדר, הייתי מרגישה שאני צריכה לפנות הרבה מקום כי הוא באמת היה איש ענק ברוח שהוא הביא אתו, ואתה אומר שחזרת לנקודת ההתחלה, אני הרגשתי מאוד אבודה באותן דקות ראשונות שהבנתי.

חיים כץ: אין לנו את הלוקסוס הזה.

אלי אלאלוף: תרשי לי להזכיר, יפעת היא יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אז עשינו הרבה מאוד דברים למען ילדים, אני זוכרת שפניתי לערוצי חקיקה והוא אמר לי "בואי, אנחנו נפתור את בדרך אחרת" ומבחינתי זה היה קדוש, היה לי ברור שאם הוא אומר הוא יודע לכוון אותי באמת למקומות הנכונים ואני כמובן הסכמתי וצעדתי בנתיבים שהוא נתן ותמיד הצלחנו להגיע גם לתוצאות שרצינו ועכשיו, הייתי אמורה לפגוש אותו ב-26 לחודש, מה שכבר לא יקרה, לקדם איזה שהוא פרויקט מאד מאוד גדול שעבדנו עליו בחודשים האחרונים כדי להציל ילדים שנמצאים בסיכון במשפחות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אבל זהו, הרגשתי די אבודה ואני עדיין מנסה לברר את הדרך של איך ממשיכים ועם מי ממשיכים ומה באמת עושים.

יפעת שאשא ביטון: ואני משתתפת בצערכם.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו כאן, מסתבר שאני ממש לא בדעת יחיד, פתאום זיהיתי שכל כך הרבה אנשים מסביבי מרגישים את אותו דבר, אז אם אנחנו מרגישים כך, אני מתארת לעצמי מה אתם מרגישים, אז תנחומיי הכנים ובאמת חיבוק גדול.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אייל בן ראובן.

איל בן ראובן: התלבטתי אם לומר דברים, כי אני קצת שונה בכך שאני הכרתי את אלי לפני שלושה שבועות וחצי שעה.

איל בן ראובן: השר שלח אותי אליו ובאתי אליו וסיפרתי לו על פועלי בניין שנופלים מהגגות, נופלים מכל מיני מקומות ומתים לנו, וראיתי את הניצוץ בעיניים, ניצוץ כזה של - - - לעשייה.

איל בן ראובן: ישבנו אני חושב, חצי שעה מקסימום, אני באתי ללא תכנית, הוא אמר לי "אייל, עזוב תכנית, אין זמן, יוצאים לדרך, צריך לעצור שיפסיקו ליפול לנו אנשים" ויצאנו לדרך, ויצאנו לדרך.

איל בן ראובן: וכשאני שומע פה את הדברים, החצי שעת אור הזאת מתמלאת בכל מה שאנשים אומרים, וכל מה שאני יכול לומר לכם, אני חושב שאתם זכיתם באבא ובסבא, באדם יוצא דופן, באמת יוצא דופן, אנחנו זכינו, אנחנו הפסדנו, ואני חושב שנשארה לנו צוואה ענקית, ענקית.

איל בן ראובן: אבל נדמה לי שיושבים פה אנשים - - -

חיים כץ: אין לנו זמן, תצביע עם הקואליציה, נמשוך עד סוף הקדנציה, ונוכל לעשות.

איל בן ראובן: יושבים פה אנשים שאני חושב שאני יכול בשקט לומר לכם שאנחנו נמשיך את הצוואה הזאת שלו.

איל בן ראובן: , יהי זכרו ברוך.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: צפרא דוויק, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

<צפרא דוויק: ברשות

<צפרא דוויק: כם אני רוצה להקריא שיר.

<צפרא דוויק: "אחרי מותי ספדו ככה לי, היה איש וראו, איננו עוד.

<צפרא דוויק: קודם זמנו מת האיש הזה ושירת חייו באמצע נפסקה בצר, עוד מזמור אחד היה לו, והנה אבד המזמור לעד, אבד לעד.

<צפרא דוויק: בצר מאוד, הן כינור היה לו, נפש חיה ממללה, והמשורר מדי דברו בו, את כל רזי ליבו הגיד לו וכל הנימים ידו דובבה, אך רז אחד בקרבו הכחיד, סחור סחור לו אצבעותיו פיזזו, נימה אחת אילמה נשארה, אילמה נשארה עד היום, בצר מאוד מאוד".

<צפרא דוויק: וצר לכולנו, ואני מרשה לדבר גם בשמם של עובדי משרד הרווחה, מזל גולן ביקשה שגם אני אגיד בשם העובדים, ובשם כל העובדים הסוציאליים בארץ, היה לנו חבר וראו איננו עוד וצר לנו מאוד מאוד.

אלי אלאלוף: תודה, הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן, שעזב ועדה ובא אלינו.

אלי אלאלוף: בבקשה.

מאיר כהן: שלום לכולם אדוני היושב ראש, אדוני השר.

מאיר כהן: אני מוצא חובה, לא הכרתי את אליעזר הרבה, אבל במעט הפגישות שהיינו ביחד, אז באמת הכרתי איש מיוחד, תוכו כברו, איש ישר בצורה יוצאת דופן, נטול וחף מכל מניירות, הוא אמר "כן" הוא אמר "לא" והתייצב אחרי הדברים בפשטות חסרת תקדים שבאמת לא מאפיינת אותנו, הפוליטיקאים, הרי בכל אחד מאתנו יש קצת אגו.

מאיר כהן: אבל הוא היה חף מאגו ואותי זה כבש ולכן השיחות אתו היו שיחות מאוד מאוד נעימות, אבל כנראה שאנחנו אנשי הציבור, ליבנו לפעמים הוא צריך להכיל כל כך הרבה דברים, שלא פלא שבאמת כשאתה נכנס לעבודה ציבורית הלחץ הוא גדול ולעתים גדול מנשוא.

מאיר כהן: אני לא מכיר את משפחתו, אני לא הכרתי את אליעזר, אבל אני בהחלט משתתף בצערה של המשפחה, איש צעיר, אני רק חייב להגיד לכם שמהמעט שפגשתי אותו הוא ממש כבש את ליבנו כולם, כולם, בלי שום קשר לשייכות הפוליטית, ישבנו כאן גם אני וגם יאיר והיושב ראש ויצאנו מכאן ואמרנו "איזה כיף שיש אדם כזה בצומת כזאת רגישה" כי להיות מנכ"ל מ שרד הרווחה צריך להיות איש מאוד מאוד מיוחד, ולא כל המנכ"לים היו אנשים מיוחדים, אבל עליו אני בהחלט יכול להגיד שהוא היה איש מיוחד וזו בהחלט הייתה בחירה ראויה, חיים.

מאיר כהן: תודה לכם

אלי אלאלוף: תודה, הצטרפה אלינו חברת הכנסת עאידה תומא.

אלי אלאלוף: אני יודע שהיא עזבה את הוועדה למעמד האישה כדי לרוץ לפה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל כבוד היושב ראש, אני רוצה להודות לך על יוזמת האזכרה הזאת כי לצערי הרב אני אחת מאלה שנבצר ממנה להגיע למשפחה, העברתי את תנחומיי לאנשים שעבדו עם אליעזר ז"ל.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני דיברתי אתו בערב יום חמישי, ביום חמישי היינו צריכים להיות ביחד בסיור בצפון ונתבקש לדחות את הסיור הזה כי היה צריך להגיע לעבודה במשרד באופן דחוף ודיברתי אתו והייתה שיחה שלא הושלמה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו דיברנו על כמה נושאים והוא אמר לי "על זה כדאי לדבר כשניפגש ואני אספר לך כמה דברים" ואז לצערי קיבלתי בבוקר את הידיעה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה אני לא אשמע מה הוא רצה לספר לי, ולא אדע, אבל אני יודעת דבר אחד, שאני פגשתי אדם וכולם יודעים שאין לי הרבה דעות טובות על אנשים שעוסקים במלאכה הציבורית, אבל פגשתי אדם ישר, אפילו כשלא הסכמנו הוא היה יכול להגיד מה הוא חשב עם הרבה חוש הומור וקלילות שלא מאפיינת בדרך כלל מנכ"לים של משרדים, הוא היה גם שבוע לפני זה בוועדה אצלי והציג את הסיכומים של הוועדה הבין משרדית למאבק באלימות וראיתי אדם שיודע מה הוא עושה והוא נכנס לפרטים, והייתה הרבה חמלה בליבו כאשר דיברתי על נושאים ספציפיים, את כל המערכה שניהלנו בנושא "בית החסד" ביחד והוא הבין את הצורך והוא עבד מולנו בצורה מאוד יפה.

עאידה תומא סלימאן: חבל לי, באמת חבל, אני יודעת שהכאב של המשפחה, ואני הייתי שם והבעתי גם כן, האבא של הבנות ובן הזוג שלי ואני יודעת שהכאב הוא מאוד חזק, אבל אני יודעת גם שהייתה לו שמחת חיים שהיה רוצה שכל מי שסביבו ירגיש אותה, ואני מאוד מקווה שתצאו מהאבל ותוכלו לחיות את החיים שאליעזר רצה, ואני מאוד מקווה ששוב הבחירה שלך תהיה מצוינת כמו שהיתה כפי שבחרת את אליעזר.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בשם הארגונים רן מלמד בבקשה.

אלי אלאלוף: אם המשפחה רוצה להוסיף משהו בבקשה.

<רן מלמד: תודה.

<רן מלמד: אני אעשה את זה קצר.

<רן מלמד: כשנודע לי על מותו של אליעזר שלחתי sms לשר, פחות או יותר עם מילה אחת "איבדנו מענטש".

<רן מלמד: אני חושב שאמרת את זה, אדוני השר, בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

<רן מלמד: אני נפגשתי 12 פעמים עם אליעזר.

<רן מלמד: הסתמסנו הרבה מאוד והתכתבנו במיילים לא מעט.

<רן מלמד: והכל היה סביב נושא הביטחון התזונתי והרצון המאוד גדול שלו להקים את המיזם ש- - - הרבה שנים ולא קם, והמיזם הזה יוצא לדרך ממש בקרוב, מבלי לקחת כמובן את ה קרדיט מאדוני השר, אבל נדמה לי שאם אליעזר לא היה כל כך נחוש בקידום המיזם הזה, 10,000 משפחות שאמורות בקרוב להתחיל לקבל כרטיסי מזון וסיוע במזון, אני לא בטוח שהן היו מקבלות.

<רן מלמד: ואולי זו דוגמה נפלאה לצוואה ש- - -

חיים כץ: מהלך יפה?

חיים כץ: אולי אם נצליח להרחיב אותו לעוד 10,000.

<רן מלמד: את הדברים שלי אמרתי וגם כתבתי ופרסמתי, אני חושב שזה מהלך מדהים, צריך להרחיב אותו כמובן, אבל הוא מהלך נכון, הוא מהלך נפלא.

<רן מלמד: ואני חושב שאם מחפשים משהו בין עוד הדברים להגיד שזאת הייתה צוואתו של אליעזר, אני חושב שהמיזם הזה רשום על שמו.

<רן מלמד: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני מתנצל בשם חבריי חברי הכנסת, כך זה בשבוע של התקציב, יש כאלה שאמרו "תדחה" ואין אף פעם זמן, וזה הזמן הנכון להיפרד מאליעזר בשם הכנסת, בשם הוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק לאחל לכם טוב, זה מה שמגיע לאליעזר ומשפחתו ואנחנו ממש מצטערים שעשינו טקס כזה, אבל זה באופן הכי ספונטני רצינו לעשות לזכרו ולכבד אתכם.

אלי אלאלוף: לנכדים, תדעו שהיה לכם סבא מדהים.

אלי אלאלוף: לא כולם ככה.

אלי אלאלוף: אז גם הנכדים, הילדים כבר הספיקו לדעת קצת מי זה אבא שלהם, לאח ולאשה, לכל המשפחה, מן השמיים תנוחמו.

אלי אלאלוף: תודה רבה לכם.

<אפרת כנפו: הייתי ראש מטה של המנכ"ל, לא תכננתי מראש לדבר אבל אני יושבת ואני אומרת, כל כך רוצה לכבד אותו והכאב הוא כל כך גדול ורציתי להגיד כמה דברים שאני גם לא זוכרת אם אמרתי לכם, המשפחה.

<אפרת כנפו: פרויקטים גדולים הוא עשה, וכולם יודעים, ישבו פה חברי כנסת ואנשים חשובים ממני שיודעים לתאר את האצילות ואת הדבקות במטרה.

<אפרת כנפו: אני רוצה לספר על המנכ"ל שלי כמו שאני הכרתי אותו שכל פניית ציבור כל אדם הכי פשוט, לא חבר כנסת ולא שר, ולא פרויקט גדול, האנשים הפשוטים הכי חלשים בחברה, אנחנו גם כך התעסקנו בחוליות החלשות, אבל יש את ה חוליות הכי הכי חלשות שבאמת לא מעניינות הרבה פעמים הרבה אנשים אחרים כי הם נופלים בין הכיסאות ואין לי מילה אחרת, הם לא "סקסיים" לטיפול, אותו הם תמיד עניינו.

<אפרת כנפו: כל פניית ציבור שהגיעה אליו, ולא הבנתי בהתחלה, אמרתי למזכירות "הוא רוצה להיפגש עם זה והוא רוצה להיפגש עם זה" ואין, אנחנו קורסים מעבודה, הוא לא ויתר.

<אפרת כנפו: הוא אמר לי פעם "אני כמו התולעת בתוך התפוח עץ, ואני אמצא איך לעזור, גם אם המשמעות היא שאנחנו נצטרך לשבת פה עד אמצע הלילה" וכך עשינו, אלין ואני וכולנו, היינו יושבות, ובאמת אני בהתחלה ניסיתי, אני אומרת את האמת, להוריד אותו, אמרתי לו "אתה מנכ"ל משרד, אתה לא יכול להיפגש עם כל בנאדם שרוצה להיפגש" הוא אמר לי "זו השליחות שלי" והיינו יושבות אתו, פעם אלין ופעם אני ובאמת מנסים לעזור, הוא לא ויתר על אף אחד, ואני אומרת שוב, זה לא משהו שהביא לו איזו שהיא הצלחה, ולא קרדיט מול אף אחד אחר, זה היה הוא עצמו.

<אפרת כנפו: אני לא שומרת מצוות ואני לא מבינה גדולה ברוחניות, אבל אני תמיד הרגשתי שהמנכ"ל הזה הוא איזו שהיא דרגה רוחנית יותר גבוהה ממה שאני מכירה.

<אפרת כנפו: יותר גבוהה ממה שאני רגילה להתעסק איתה ביום יום.

<אפרת כנפו: מעולם לא שפט אף אחד, סתם כדוגמה, אני חילונית לחלוטין, לא סוד, באתי ממפלגה אחרת, לא גדלתי גם לא במפלגה של השר וגם לא במפלגה של המנכ"ל, נשארתי בתפקיד שלי מכהונה אחרת, מעולם מעולם לא הרגשתי שהוא פחות מכבד אותי, אלא ההיפך, מעולם לא שפט אותי, באנו מקצוות הכי שונים שאנחנו יכולים להיות, אני גדלתי במושב, בת מושב, לי ולמצוות באמת אין שום דבר.

<אפרת כנפו: מעולם לא ניסה לכפות את דעתו, תמיד רצה להקשיב, תמיד ידע שהוא יכול ללמוד מאחרים ואף פעם לא ויתר, לא לשמוע ממזכירות מה דעתן, לא ויתר לשמוע מהיועצות מה דעתן, כל בנאדם שווה וכל בנאדם יכול לתרום לו, וזה היה חשוב לי להגיד כי אין הרבה אנשים כאלה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.