הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 119, 2016-11-21 10:38

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרים.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-21.

עאידה תומא סלימאן: 11.16 ואנחנו השבוע פותחות את הישיבות ואת האירועים גם כן שיתייחסו ליום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: זאת תהיה הישיבה הראשונה כי זה הפך למן מנהג שנתי שבוועדה יוצג הדו"ח של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

עאידה תומא סלימאן: מחר תתקיים עוד ישיבה שנשמח לשמוע את תכנית הפעולה ליישום ההמלצות של הוועדה הבין משרדית למאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: גם כן נקרין סרט מיוחד, נשות החופש, אני מאוד מקווה שתוכלו להשתתף.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי זה הפך למנהג שנתי שאני מאוד מברכת עליו שאיגוד מרכזי הסיוע חושף כל שנה את הדו"ח השנתי על פעילות אמנם כואבת למאבק ולתמיכה בנשים וגברים נפגעי תקיפה מינית, אבל פעילות מאוד מבורכת.

עאידה תומא סלימאן: אפשר אפילו להגיד עליה פעילות קדושה, למרות שאני מתרחקת בדרך כלל מביטויים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד גאה שהוועדה נותנת במה לאיגוד מרכזי הסיוע.

עאידה תומא סלימאן: וזאת לא פעם ראשונה, גם בשנים קודמות נתנו במה כי האמנו, ועדיין מאמינות, שזה נושא ובעיה שחשוב מאוד לתת לה את המרחב והבמה להשמיע את הקולות של הנשים, להשמיע על העשייה שנעשית ולהתריע על בעיות שיכולות לעמוד בפנינו ועדיין עומדות בפנינו.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד בימים האלה, האירוע הזה, הישיבה הזו, החשיפה הזו מקבלת נפח נוסף.

עאידה תומא סלימאן: רק לפני שבוע, בסוף שבוע שעבר, דנו בהסכמי ההשתקה שנעשים גם בבנקים וגם בחברות ממשלתיות, כנראה, לנשים שמתלוננות על הטרדה מינית על ידי המנהלים או המעסיקים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אתמול בלילה נחשפנו לעוד הסכם כזה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה בחברת מקורות מצאו דרך מקורית, הפעם בלתת פיצויים מאוד מוגדלים למי שנחשד בקשר כזה ולצערי הרב, בינתיים, כנראה כל מי שתוקף במקומות שמקיימים הסכמים כאלה יוצא עם פרס ומשתיקים את העוולות שהוא עשה.

נחמן שי: מה היה עם מקורות?

עאידה תומא סלימאן: זה היה חשדות והאשמה לבכיר שקיים יחסים עם אחת העובדות.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים לא ברור מה, אבל הוא ניצל יחסי מרות ובמקום להמשיך את החקירה ולחשוף את הנושא, הציעו לו לפרוש ולקבל סכומים מוגדלים כפיצויים על הפרישה שלו.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו כמו שאמרנו בשבוע שעבר נגיד עכשיו שחייבים לקיים חקירה בהסכמים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שנאנחנו האזרחים והחברות הממשלתיות ישלמו מהכיס שלנו עבור דברים כאלה, שינוצל הכסף של האזרחים כדי לכפות על מקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני אנחנו שמענו על עוד פרשייה שעדיין, רק התחילו היום, אמרו שהם יתחילו לחקור, המשטרה תתחיל לחקור בעניין הטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: ושמענו שבעלי מועדוני לילה ביקשו מהתוקף, מהמטריד, לא להגיע למקום בעבר.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שנשאלת, ואני מברכת על הצעד הזה, וזה קצת לקיחת אחריות והרחקה, למרות שבאחד המועדונים התוקף היה, כנראה, שותף בבעלות המקום, זה לקחת אחריות, אבל בעיני אני הייתי פונה לציבור ומבקשת לקחת אחריות יותר מרחיקת לכת.

עאידה תומא סלימאן: להרחיק בנאדם ממקום מסוים, להוציא אותו לפנסיה, למנוע ממנו להיכנס למקום אחד בלי לדווח על העבירות זה אומר שהוא יקח את ההתקפות שלו למקום אחר וזה אומר שהוא ימשיך לתקוף נשים אחרות.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מפצירה ומבקשת מהציבור, באמת, להמשיך לגלות את האחריות הזו ולקחת אותה צעד יותר קדימה כדי באמת שנצליח לעקור את התופעה.

עאידה תומא סלימאן: העבודה של איגוד מרכזי הסיוע היא נהדרת.

עאידה תומא סלימאן: היא לא רק בתחום של לתמוך בנשים, אלא גם כן לעשות לובינג על הבעיות העיקריות, אבל הן לבד לא יכולות לעמוד בנטל הזה וחובה על כולנו להיות לצידן.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לאורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע, להציג את הנתונים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<אורית סוליציאנו: תודה רבה.

<אורית סוליציאנו: בוקר טוב.

<אורית סוליציאנו: יש לנו הרבה נתונים.

<אורית סוליציאנו: אני אעבור עליהם כי הזמן מוגבל עם כמה הדגשים בסוף ואחר כך תמשיך אותי היועצת המשפטית שלנו ליאת קליין ככה לחדד את הנקודות שאנחנו חושבים שצריך להתייחס אליהן.

<אורית סוליציאנו: אלינו לכל תשעת מרכזי הסיוע שפזורים ברחבי הארץ הגיעו 43,000 פניות, שמתוכן זה כמעט 9200 פניות חדשות.

<אורית סוליציאנו: מי שלא מכיר את העולם שלנו ההסבר לפער, הרבה מאוד פונות מתקשרות אלינו הרבה מאוד פעמים כי זה בדיוק תכליתם של מרכזי הסיוע.

<אורית סוליציאנו: רואים לאורך השנים עלייה של 17% מ-2010.

<אורית סוליציאנו: אתם רואים כאן את החלוקה לפי גברים-נשים ולראשונה התחלנו גם לספור את הפגיעות בטרנסג'נדרים וזה 0.6%, מדובר ב-24 מקרים, אבל חשוב בהחלט לציין את הנתון הזה.

<אורית סוליציאנו: הנתונים לא משתנים באופן דרמטי במהלך השנים והדבר הכואב ביותר הוא השיעור הגבוה, 60% מהפגיעות המדווחות התרחשו בילדות.

<אורית סוליציאנו: אלינו מגיעות הרבה פעמים הפגיעות הקשות ביותר, הילדות שגדלו או הילדים, הבנים שגדלו אחרי הרבה שנים ואז הם מגיעים למרכזי הסיוע.

<אורית סוליציאנו: כאן רואים איזשהי חלוקה לפי גיל ומגדר ש-43% מהנשים נפגעו בבגרות לעומת גברים שפחות בבגרות.

<אורית סוליציאנו: והטרנסג'נדרים זה נתון מעניין שצריך לשים לב אליו, 54% בבגרות.

<אורית סוליציאנו: הגברים, כפי שאנחנו גם למדים ממחקרים אחרים, נפגעים הרבה בילדות, 39%.

<אורית סוליציאנו: לכולנו, גם כמסר לוועדה, כל ההורים וכל המערכות, אנשי הרשויות, הנושא של פגיעות מיניות בגברים, אמנם זה היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים, אבל חייבים להתייחס לזה.

<אורית סוליציאנו: החלוקה לפי סוג הפגיעה רואים שהאחוז הגדול ביותר זה אונס.

<אורית סוליציאנו: אבל הנתונים שתמיד הכי צובטים את לבי ואני בטוחה שגם אתכם, אם אנחנו מחברים את הנתונים של גילוי עריות הורה וגילוי עריות משפחה 22% מהפגיעות אלינו זה על פגיעות של גילוי עריות וזה נתון מאוד מאוד קשה שמחייב הערכות מאוד מורכבת של כל מי שנוגע בעניין.

<אורית סוליציאנו: והנתונים האלה משלימים, אנחנו רואים ש-88% מהפגיעות נעשות על ידי אדם מוכר.

<אורית סוליציאנו: אני חושבת שהשיח חדר לסדר היום שזה כבר לא הזר שקופץ בשיחים.

<אורית סוליציאנו: אני חושבת שכל מי שיושב כאן ויושבת כאן בחדר יודעים את זה.

<אורית סוליציאנו: הנתונים שלנו לא משתנים באופן דרמטי במהלך השנים לגבי פניות למשטרה.

<אורית סוליציאנו: כן צריך להגיד וזה נמצא בגרף בהמשך שיש גידול במהלך השנים של תלונות למשטרה.

<אורית סוליציאנו: אנחנו ניסינו להבין ממה נובע הפער.

<אורית סוליציאנו: יש לנו שני הסברים, אפשר לשמוע אחר כך מה אומרים במשטרה.

<אורית סוליציאנו: הסבר אחד שאלינו מגיעות הרבה מאוד פניות שהן פניות שיש עליהן התיישנות, הפגיעות הקשות בילדות.

<אורית סוליציאנו: וגם מי שמגיע למרכזי הסיוע לא בהכרח רוצה הליך פלילי, אלא רוצה סיוע.

<אורית סוליציאנו: מצד שני העובדה שיש פער גדול מדיי בינינו לבין המשטרה, עשיתי בדיקה במרכזי הסיוע, בחלק מהמרכזים אומרים, אני כאן מפנה את זה למשטרה, שחייבים לדאוג שכשנפגעת מגיעה למשטרה שהם ידעו להזמין את מרכז הסיוע.

<אורית סוליציאנו: להדק את הממשק בנושא של ליווי בהליך הפלילי.

עאידה תומא סלימאן: האם יש הפרש גדול בין מספר התלונות שהגיעו למשטרה לבין אלה שהגיעו למרכזי הסיוע, כאילו שאין ביניהם חפיפה?

<אורית סוליציאנו: כן.

<אורית סוליציאנו: זה ההסברים שלנו.

<אורית סוליציאנו: אני חושבת שאחר כך יהיה אפשר לשמוע את התפיסה שלהם.

<אורית סוליציאנו: אחד שחלק מהפניות אלינו כמו שאמרתי זה פניות על פגיעות בילדות, חלה התיישנות, הם רוצים סיוע.

<אורית סוליציאנו: אבל חלק יכול להיות שלא מגיעים אלינו.

<אורית סוליציאנו: הם צריכים להגיע אלינו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת את ההפוך.

עאידה תומא סלימאן: כאלו שמגיעות למשטרה ולא מופנות למרכזי הסיוע.

<אורית סוליציאנו: זאת שאלה.

<אורית סוליציאנו: בדקתי בחלק ממרכזי הסיוע והם ציינו בפני חלק אין שום בעיה וחלק מרגישים שאין מספיק הפניות.

<אורית סוליציאנו: אז אני חושבת שזאת מסקנה שצריך לתגבר אותה.

<אורית סוליציאנו: הנתונים של משטרת ישראל כמו שרואים שבמהלך השנים חל גידול של 16% מ-2012 במספר תלונות למשטרה.

<אורית סוליציאנו: כ-17% מכל התלונות על אינוס הפכו לכתב אישום.

<אורית סוליציאנו: רוב התלונות מוגשות על מעשה מגונה.

<אורית סוליציאנו: עוד דבר, ששוב, הוא מאוד מאוד חשוב, שצריך לשים על זה את הדעת, 50% מכל קרבנות עבירות המין שהגיעו למשטרה היו קטינים, 17% מהחשודים היו קטינים.

<אורית סוליציאנו: הנושא של הקטינים הוא מאוד מאוד קריטי.

<אורית סוליציאנו: 77% מכל הקורבנות של עבירות המין היו נשים ו-93% מכל החשודים היו גברים.

<אורית סוליציאנו: אלו נתוני הפרקליטות, יש הרבה נתונים, אבל בואו נתמקד רגע.

<אורית סוליציאנו: הגיעו בשנת 2015, 3698 תיקים בנושא חשד לעבירות מין ו-388 בחשד להטרדה מינית, באותה שנה נסגרו, יש כאן את הנתונים, זה לא זה מתוך זה, כי זה לוקח זמן כל ההליך, אבל הנתונים האלו דיי יציבים במהלך השנים, לפחות בשנתיים האחרונות אז צריך להתייחס לזה.

<אורית סוליציאנו: מה שאנחנו יודעים, אני רוצה לשאול שאלה גדולה.

<אורית סוליציאנו: אנחנו רואים שוב מה עילות הסגירה.

<אורית סוליציאנו: עבירות מין, פילוח לפי עילות סגירה ש-66% זה חוסר ראיות ובהטרדה מינית, קיבלנו רק אתמול בערב תיקון לשני הגרפים האלו וזה היה מאוחר להכניס למצגת, אבל עדיין רוב התיקים נסגרים מחוסר ראיות ויש שאלה גדולה.

<אורית סוליציאנו: אנחנו עובדים ומאוד משפרים במהלך השנים את ממשק העבודה עם הפרקליטות, עם המשטרה, עושים הכשרות.

<אורית סוליציאנו: ואני שואלת שאלה גדולה - יש רף מסוים שצריך להצליח בו כדי לצלוח את ההליך הפלילי ולא מצליחים, זה קשה לצלוח את הרף הזה, ולכן הרבה מאוד תיקים נסגרים גם כשנעשה המון הכשרות וגם כשהמערכות יהיו הרבה יותר נגישות.

<אורית סוליציאנו: ויש שאלה גדולה למשפטנים, לא כרגע התשובה, כיום מסתובבים הרבה מאוד עברייני מין כמו הרבה שאנחנו יודעים שלא הצלחנו להרשיע אותם מהסיבה הזו.

<אורית סוליציאנו: אולי צריך לעשות חשיבה גדולה מאוד האם יש לשפר או לשנות.

<אורית סוליציאנו: אני דווקא שאני לא משפטנית, אני מרשה לעצמי לומר, האם צריך לשנות משהו מבחינת רף הראיות כי אנחנו לא מצליחים מספיק לטפל ולהעניש ולהרתיע את עברייני המין.

נחמן שי: רגע, רגע, זאת נקודה מאוד מרכזית.

<אורית סוליציאנו: אני פתחתי.

<קריאה: אני ארחיב על זה.

<קריאה: מסקנות שעולות בדו"ח עצמו.

<אורית סוליציאנו: נושא של כתבי אישום, ב-2015 הגישה הפרקליטות 617 כתבי אישום בהשוואה ל-2011 אין הבדל גדול.

<אורית סוליציאנו: הנושא של הטרדות מיניות בעיני צועק בעיקר כי אין הרבה תלונות על הטרדה מינית ואין הרבה כתבי אישום על הטרדה מינית שוב בגלל הסיפור של חוסר ראיות.

<אורית סוליציאנו: יש 672 תיקי עבירות מין ו-19 תיקי הטרדה מינית הסתיים בהם הטיפול אחרי ההליך השיפוטי.

<אורית סוליציאנו: הגרף הבא שתמיד חשוב להסתכל עליו שהתיקים שהסתיימו לאחר ההליך השיפוטי רק 2% הסתיימו בזיכוי, וחייבים גם לזכור את הנתון הזה כשעולה הנושא של תלונות שווא.

<אורית סוליציאנו: כאן יש לנו את הגרפים המעודכנים שקיבלנו.

<אורית סוליציאנו: עילות סגירה ללא כתב אישום, אנחנו רואים שמחוסר ראיות 68% ומהטרדה מינית 67%.

<אורית סוליציאנו: עוד פעם הקושי הגדול להוכיח.

<אורית סוליציאנו: אני רוצה להגיד משהו כולל על נתוני הצבא.

<אורית סוליציאנו: אנחנו רואים גידול הן בדיווחים בנסיבות אזרחיות והן גידול בדיווחים על פגיעה מינית בנסיבות צבאיות.

<אורית סוליציאנו: אנחנו רואים את המספרים.

<אורית סוליציאנו: אני חושבת שמה שזה אומר, הצבא לקח על עצמו להתמודד עם הנושא.

<אורית סוליציאנו: עדיין יש הרבה מה לעשות, אבל זה אומר שאין ספק כשהמערכת מכווננת, התלונות גדלות.

<אורית סוליציאנו: זה מסר לכל מי שעוסק בנושא, לארגונים, לנציבות שירות המדינה, לכל הארגונים.

<אורית סוליציאנו: זה החלוקה.

עאידה תומא סלימאן: כולל המשטרה.

<אורית סוליציאנו: בהחלט.

<אורית סוליציאנו: כאן יש חלוקה לפי מי היו התוקפים, קצינים או משרתים בצבא.

<אורית סוליציאנו: הנושא של כתבי אישום.

<אורית סוליציאנו: יש הרבה מאוד תלונות, עדיין מאוד קשה להגיע לכדי כתבי אישום, אנחנו רואים כאן את הנתונים.

<אורית סוליציאנו: ואולי הגרף האחרון שאני חושבת שגם כדאי להגיד עליו כמה מילים כי מה שיש בו זה יותר מה שאין בו מאשר מה שיש בו.

<אורית סוליציאנו: יש 180,000 עובדים בשירות המדינה.

<אורית סוליציאנו: אנחנו אוספים במהלך השנים כל פעם את אותם נתונים.

<אורית סוליציאנו: אנחנו רואים שאין שינוי דראסטי בפניות.

<אורית סוליציאנו: בעיני כשאנחנו יודעים, הסקר של משרד התמ"ת בזמנו, מצא ש-11% מכלל האנשים שנסקרו אמרו שהם עברו הטרדה מינית בשנה האחרונה ואם יש לי נציבות שירות המדינה יש בה 180,000 עובדים וכל שנה יש רק נתונים כאלו על הרשעות, על הליכים פליליים זה אומר דרשני.

<אורית סוליציאנו: זה נושא מסובך ואי אפשר היום להעמיק, אבל אני חושבת שחייב להיות דיון של הוועדה על הנושא הזה כי נציבות שירות המדינה היא מודל לכל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הולכות לקיים דיון כזה ויש היום שתי פרשיות שעומדות על הפרק גם כן.

<אורית סוליציאנו: אז אני אגיד עוד משפט לסיום, אני אעביר לליאת, שאני חושבת שנמצאות כאן בישיבה, אנחנו מרכזי הסיוע בשיתוף 6 משרדי ממשלה בהובלת ג'וינט אשלים כבר שנתיים או שלוש עובדים בשיתוף פעולה על מנת לכונן מתווה לתכנית לאומית למניעת אלימות מינית.

<אורית סוליציאנו: יש כרגע כבר תכנית לפיילוטים.

<אורית סוליציאנו: זה תקוע, זה עניין של תקצוב.

נחמן שי: מי צריך להכין את התכנית?

<אורית סוליציאנו: יש שיתוף פעולה בין 6 משרדי ממשלה, ג'וינט אשלים שנמצאים כאן בשולחן ויש כאן מסר שצריך לצאת מהוועדה שצריך לדאוג לתקצוב של הפיילוטים.

<אורית סוליציאנו: זאת תחילת הדרך לפעילות הרבה יותר הוליסטית וגדולה מאשר, אם אנחנו רוצים באמת לעסוק במניעה ולשפר את המצב במדינה זה רק שיתוף הפעולה.

<אורית סוליציאנו: זה דורש הרבה מאוד משאבים, אבל כרגע זה עוד בשלב הפיילוט וגם הבנתי שכרגע גם לא בטוח שיש מספיק משאבים.

<אורית סוליציאנו: יש כאן מישהי מהג'וינט שתוכל - - -

עאידה תומא סלימאן: זה תכנית הכוונה לבתי ספר?

<אורית סוליציאנו: לא לא זה רב מערכתי.

<אורית סוליציאנו: 6 משרדי ממשלה : חינוך, בריאות, רווחה, ביטחון פנים, מרכזי הסיוע, ג'וינט אשלים שהם המארגנים והמוליכים את זה.

<אורית סוליציאנו: זה עבודה שיושבים בה כבר שנתיים שלוש ביחד כל הגופים הללו ועכשיו זה הגיע לשלב תכנון הפיילוט ב-X מקומות בארץ ואני מבינה שכרגע עוד לא מובטחים כספים לנושא.

<אורית סוליציאנו: וזה השינוי האמיתי, זה השינוי האמיתי שצריך לקרות כלומר - - -

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד, אנחנו נשמח לשמוע על זה כי פעם ראשונה ששומעות על תכנית כזו ולא ידענו על קיומה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני אשמח באיזשהו שלב לקבל דיווח.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת דין ליאת קליין, יועצת משפטית איגוד מרכזי סיוע, בבקשה.

<ליאת קליין: אז קודם כל תודה רבה על הדיון.

<ליאת קליין: בהמשך גם לדברים של אורית ואולי גם בהמשך לפתיח שלך, זאת בהחלט מסורת, היום הזה זה מסורת שאנחנו מגיעות לכאן להציג את הנתונים שלנו פה בכנסת, בוועדה בנוכחות כל מי שעובדת וכל מי שעובד איתנו בשנים האחרונות.

<ליאת קליין: אני יכולה להגיד שזאת השנה השישית שלי כאן

<ליאת קליין: וזאת גם השנה האחרונה שלי בתפקיד הזה.

<ליאת קליין: ככה עוד ידובר, זה לא הדיון האחרון שלי שאני פה בוועדה אבל זאת פעם אחרונה שאני פה בדיון שנה שישית של השקה של הדו"ח השנתי שלנו כאן

<ליאת קליין: ואני מאוד שמחה שהנושא שנבחר השנה לדו"ח זה בדלתיים סגורות, הנפגעת וההליך המשפטי.

<ליאת קליין: אני רוצה ככה גם על הדרך לומר תודה לאורית על הבחירה ולאריאלה הדוברת הקודמת, ולמאיה הדוברת הנוכחית שעבדו על הדו"ח וגם לכל פורום רכזות הליווי בהליך המשפטי שהן גם היו חלק מהחשיבה והן גם אלו שעושות את העבודה הזאת יום-יום, שעה-שעה, ליווי אחרי ליווי אז קודם כל התודה היא אליהן.

<ליאת קליין: והסיבה שאני שמחה שזה הנושא שנבחר השנה ושזה הנושא שהדו"ח שלנו בחר להתעמק בו ולבחון היבטים שונים שלו זה כי המערכת המשפטית היא סמל.

<ליאת קליין: והדרך שעברה המערכת המשפטית בשנים האחרונות, גם בחקיקה בחוקים שיצאו מהבית הזה, אבל גם ביישום שלהם בשטח וגם שיתופי הפעולה מספרים הרבה מאוד מהסיפור.

<ליאת קליין: וגם הקשיים שיש עדיין מספרים הרבה מאוד מהסיפור של הפגיעה המינית בישראל וההתמודדות הרב מערכתית איתה.

<ליאת קליין: אני כן רוצה להתחיל במשהו שהוא טוב בפרספקטיבה הזאת של הזמן.

<ליאת קליין: יש שינוי ועשינו דרך והמערכת המשפטית עברה כברת דרך משמעותית ועל זה יעידו גם העלייה בפניות אלינו.

<ליאת קליין: העלייה בשיח הציבורי וגם העלייה בתלונות שזה דבר שהוא טוב.

<ליאת קליין: זה לא שהתופעה הזאת גדלה, אבל היא כאן התחילה קצת יותר לצאת החוצה וזה משהו שיש לברך עליו.

<ליאת קליין: וזה גם אומר שעשינו משהו ברמת השיח הציבורי.

<ליאת קליין: שינינו, התחלנו לדבר על התופעה הזאת וכן זה אומר שפחות נפגעות שומרות את הסיפור אצלהן, נפגעות ונפגעים, ופחות עברייני מין מרגישים בטוחים שהסיפור שלהם לא יגיע לרשויות כי הנה, לאט לאט, קשר השתיקה הזה נפרץ והולך.

<ליאת קליין: אבל זה עדיין לא מספיק, ולמרות השינוי המאוד מאוד גדול אנחנו לגמרי לגמרי בתחילת הדרך וקשה לדבר על איזשהו הישג שהוא משמעותי.

<ליאת קליין: אני כן אגיד, מה שלא אמרתי קודם, שאחד הדברים שהם בתוך אותה מסגרת של הדברים המשמחים שאפשר להסתכל מפרספקטיבה של הרבה שנים אחורה זה בהחלט השינוי שחל במערכת החקיקה.

<ליאת קליין: יותר ויותר חוקים, יותר ויותר הגנות במסגרת החוק.

<ליאת קליין: רק אתמול קיבלנו הכרה מוועדת שרים לענייני חקיקה, הצעת חוק של חברת הכנסת מיכל רוזין, שמאריכה את ההתיישנות במקרים של פגיעות על ידי בני דודים וזה דוגמא טריה מאתמול, אבל שהיא מספרת הרבה מאוד מהסיפורים, כי יש שינוי, פה בבית הזה, יש שינוי שמוליד מציאות אחר כך ואולי, אולי זאת הסיבה לנתונים האלו ולטיפה, טיפה עלייה בדיווח וטיפה יותר לתלונות שיוצאות החוצה מאותם מחשכים ומגיעים גם למודעות הציבורית שלנו וגם החוצה.

<ליאת קליין: אני אגיד מאוד בקצרה על מה שאני מזהה כתהליכים שעוד צריך לעשות.

<ליאת קליין: אני מקווה שזה לא דיון אחרון שאני פה כי צריך דיון אמיתי, אורית זרקה את זה, זה דיון אמיתי למה עושים.

<ליאת קליין: המערכת המשפטית, זה לא סוד, היא מערכת מאוד מאוד דיכוטומית, הכל או כלום, היה או לא היה, כשרף ההוכחה מאוד גבוה.

<ליאת קליין: לא מדברים על זה מספיק.

<ליאת קליין: אורית אמרה את זה.

<ליאת קליין: זה לא רק בעבירות מין, אבל הרף הפלילי, חזקת החפות, קודש הקודשים של המערכת המשפטית שמדברת על הוכחה למעלה מעבר לכל ספק סביר שזה רף הוכחה של 99%.

<ליאת קליין: זה רף שהוא נורא גבוה תמיד.

<ליאת קליין: בכל העבירות הנתון של סגירות התיקים מאפיין את כל העבירות.

<ליאת קליין: אבל בעבירות מין יש לנו נפגעת, בדרך כלל גרסה מול גרסה, שני אנשים שהיו לבד בחדר סגור ואת זה אנחנו צריכים להביא למשפט ברף של 99%.

<ליאת קליין: זה אומר שיש קושי בתוך המערכת, בתוך השיטה, בתוך הדרך להביא לדין.

<ליאת קליין: מה זה אומר?

<ליאת קליין: זה אומר שצריך אולי לבחון חלופות למודל הכל כך דיכוטומי הזה של הכל או כלום.

<ליאת קליין: צריך לייצר עוד מודלים.

<ליאת קליין: אנחנו רואים שהציבור מייצר עוד מודלים.

<ליאת קליין: פורום תקנה - - -

נחמן שי: תסבירי בבקשה חלקית מה זה מודלים?

<ליאת קליין: אני עוד שני אגיד מה אני חושבת.

<ליאת קליין: יש הרבה מאוד חוקים שהיו מותנים ב- - - למשל, יש תהליכים אלטרנטיביים ויש מודלים של סגירת תיק מותנית שכרגע חלה על עבירות קלות שאפשר לבחון.

<ליאת קליין: מודלים שבו מישהו לא מורשע אבל אולי מעבירים את זה לאיזשהו תזכיר או לפיקוח או למשהו מהסוג הזה.

<ליאת קליין: כי נכון להיום, כל הדברים שקשורים לפיקוח על עברייני מין, למניעת העסקה של עברייני מין, לא משנה גם אם הייתה לי תביעה אזרחית שהסתיימה בהכרעה של בית משפט, כל עוד אין לי הרשעה פלילית כל הסעדים האלה של מניעת העסקה והגנה על הציבור לא מתקיימים.

<ליאת קליין: אני לא אומרת שזה פשוט.

<ליאת קליין: אבל צריך לבחון את זה.

<ליאת קליין: אנחנו כן פורצי דרך בהרבה מאוד חוקים שלנו כמו בחוקי ההגנה על הציבור.

<ליאת קליין: אבל יש מקום לבדוק איך אנחנו לא מפספסים ואיך מאתרים.

<ליאת קליין: למשל, חסם ההתיישנות הוא עדיין חסם מאוד גדול.

<ליאת קליין: אם אנחנו מדברים על חסמים משפטיים אנחנו יודעים שככל שגיל הפגיעה נמוך יותר והדו"ח הזה מראה את זה בצורה מאוד ברורה, ילדים 0-12 רוב הפגיעות, 70% מהפגיעות נעשות במשפחה כשהדיווח הוא שנים רבות אחר כך כשכבר המערכת המשפטית חסומה בפני התמודדות.

<ליאת קליין: אז מה עושים?

<ליאת קליין: יש התיישנות אז כלום, אז לא היה אז אותו אדם יכול לחזור ולפגוע גם אם הוא שומר בגן ילדים?

<ליאת קליין: לא בטוח.

<ליאת קליין: אולי במקרים כאלה צריך לחשוב על עוד חלופות וצריך לבדוק.

<ליאת קליין: ועוד דבר אחד שאני רוצה לברך על מה שנעשה בבית הזה וזה כן הכיוון.

<ליאת קליין: עבירות מין זה מושג מאוד רחב.

<ליאת קליין: פגיעה מינית היא מאוד רחבה, היא כוללת קשת של התנהגויות.

<ליאת קליין: אני מזהה שבשנים האחרונות יש חקיקה ואני כן מברכת את משרד המשפטים ואת ייעוץ וחקיקה פלילית שאנחנו עושות איתם עבודה משותפת גם לפני ומאחורי הקלעים בחשיבה על איך משפרים את חוק העונשין הפלילי.

<ליאת קליין: כי סימן ה' לחוק העונשין הפלילי הוא סעיף רע מאוד, הוא ירושה מהמנדט הבריטי, הוא מיושן והוא מאוד מאוד מבולגן.

<ליאת קליין: בשנים האחרונות אני מזהה מגמה של חקיקה יותר ויותר קונקרטית.

<ליאת קליין: בעילה אסורה בהסכמה, למשל, בניצול סמכות רוחנית, מטפל-מטופל, אפילו החוק למניעת הטרדה מינית ותיקונים שנוספו בו.

<ליאת קליין: הצעות, למשל, הצעת החוק שלך, חברת הכנסת עליזה לביא, חוק על הקטינים, הגנה מידי ניצול של אנשי ציבור.

<ליאת קליין: חוקים שתלויים ועומדים.

<ליאת קליין: החקיקה הקונקרטית הזאת כן יכולה לתת מענה כי כשמדברים על עבירות מין זה נורא רחב ומדברים על שיח מאוד אפור.

<ליאת קליין: כשאנחנו נותנים שם מאוד מפורש על התנהגויות שלא דורשות העדר הסכמה אנחנו מתקרבים למצב שבו המערכת המשפטית יכולה להתמודד.

<ליאת קליין: אז יש מה לעשות בחקיקה ויש מה לעשות בדיון משפטי עמוק על הדבר הזה כי באמת הגיע הזמן לבחון את הדפוסים.

<ליאת קליין: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שבדו"ח נכון שהסטטיסטיקה היא מאוד חשובה ופילוח הנתונים הוא מאוד חשוב ולדעת שיש אלפי נשים שעומדות מאחורי הסטטיסטיקה הזו גם כמתלוננות, אבל גם כגיבורות שמתנדבות במרכזי הסיוע זה מאוד חשוב.

עאידה תומא סלימאן: ולא פחות חשוב המאמרים.

עאידה תומא סלימאן: המאמרים שפורסמו עם הדו"ח שמנתחים את המצב, שנותנים אופציות, אני חושבת שזה חומר חשוב מאוד לקריאה ולהבנת התופעה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני אשבור את הרצף כי אמרת שאת צריכה לצאת.

מיכל רוזין: אני מתנצלת אני יוצאת לדיון בבג"צ שהגשנו אני וחברות הכנסת זהבה גלאון ותמר זנדברג נגד הרפצ"ר על האמירות שלו, ולכן על המינוי שלו.

מיכל רוזין: אז אני מתנצלת אני ממש תיכף רצה לשם.

מיכל רוזין: אני לקחתי את זכות הדיבור לא בשביל לפרט על הנושאים.

מיכל רוזין: אני חושבת שראוי שנדון במערכת המשפטית, ויש אלטרנטיבות ויש הצעות גם שקורות בעולם וגם בארץ.

מיכל רוזין: אבל לקחתי את ההזדמנות באמת להגיד שלרגע מותר לעצור ולברך וגם, במרכאות או לא במרכאות, באמת לחגוג שנים של עשייה מבורכת, מדהימה, באמת כל הכבוד אורית, כל הכבוד ליאת, כל הכבוד לכל צוות האיגוד ולכל המנהלות והרכזות.

מיכל רוזין: באמת אני חושבת שהמהפכה, וקורית מהפכה, מהפכה במדינת ישראל, המהפכה הזאת לא הייתה קורית בלי מרכזי הסיוע.

מיכל רוזין: אין לי ספק בכך.

מיכל רוזין: לא היה נשיא בכלא בלי מרכזי הסיוע.

מיכל רוזין: לא היתה מודעות למשמעות, להאשמת הקורבן שאנחנו כל כך נלחמות עליה.

מיכל רוזין: כל המלחמות האלה, כל החקיקה בכנסת, כל העשייה היא בזכות מרכזי הסיוע.

מיכל רוזין: יש פה מהפכה ובזכות נשים אמיצות שיוצאות החוצה - - -

<קריאה: וחברות הכנסת.

מיכל רוזין: תודה, אבל אנחנו באמת השליחות שלכן, של הציבור, והעשייה שלכן היא מדהימה.

מיכל רוזין: וצריך לזכור, ודווקא אחרי הבחירות בארצות הברית אני חייבת לומר שבנושא הזה, עם כל זה שכל היום אני יושבת, ויושבים פה גורמי משטרה ופרקליטות ובית משפט, ואני יושבת להם על הראש על כל הדברים והעוולות והחוסרים ואנחנו נמשיך להאבק על כך, צריך גם לטפוח לעצמנו על השכם שאנחנו עשינו דרך מאוד ארוכה ואני אומרת לכם שאם טראמפ היה מתמודד בישראל הוא לא היה ממשיך בקמפיין שלו כי הציבור לא היה נותן לו.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו מתקדמים מאוד במדינת ישראל - - -

<קריאה: את טועה הם היו מצביעים לו.

מיכל רוזין: לא, היו מפסיקים את הקמפיין שלו ולא סתם בשנה האחרונה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני אוהבת את האופטימיות שלך, מיכל.

מיכל רוזין: גם שר וגם חבר כנסת עזבו את המשכן הזה בשל האשמות ואני אומרת לכם, אני אומרת פה מחמאה לעצמנו אנחנו במהלך מהפכה, אבל אנחנו צריכות עבודה וכל הכבוד למרכזי הסיוע ותודה והמערכת חייבת להשתנות.

מיכל רוזין: עד שהמערכת לא תשתנה, ימשיכו לשאול נשים למה הן לא מתלוננות.

מיכל רוזין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת מיכל.

עאידה תומא סלימאן: נמצאת איתנו גברת נטלי עטיה שרוצה לתת לנו עדות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<נטלי עטיה: סיפור קצר.

<נטלי עטיה: למדתי בתלמה ילין, תיכון לאומניות, למדתי שם במגמת תיאטרון.

<נטלי עטיה: זה היה החלום שלי להגיע לבית ספר הזה.

<נטלי עטיה: הגעתי בסוף כיתה ח', עשיתי אודישנים כדי להתקבל למגמה, וכל פעם, בעיני היה אודישן מצויין, כל פעם יצא עוד ילד ועוד ילד.

<נטלי עטיה: לחלק אמרו ללכת הביתה, לחלק אמרו להשאר, לחלק אמרו שהתקבלו, וככה לאט לאט כל הילדים הלכו והידללו ונשארתי רק אני, יושבת, מחזיקה את שייקספיר, רומיאו ויוליה, קרוב ללב, מתפללת כאילו היה זה תנ"ך, אולי בכל זאת זה יעזור לי.

<נטלי עטיה: ואכן יצאה המורה, ואמרה, התקבלת.

<נטלי עטיה: אמנם נשארת אחרונה אבל התקבלת לבית הספר, יופי.

<נטלי עטיה: עברו הרבה שנים, הפכתי להיות אישה צעירה, הייתי בת 24, אותה מורה שבחנה אותי לאודישנים בתלמה ילין הייתה המורה האהובה עליי בבית הספר, קראו לה ורד, פגשתי אותה בבית קפה ורצנו אחת לזרועות השנייה והיא נישקה אותי וחיבקה אותי ואמרה לי, את יודעת, אני חייבת להגיד לך משהו, את זוכרת שאת היית האחרונה באודישנים שנתנו לה את התשובה?

<נטלי עטיה: אז אמרתי לה, כן אני זוכרת, ישבתי שם והתייבשתי.

<נטלי עטיה: את יודעת למה, עכשיו אני יכולה לספר לך.

<נטלי עטיה: למה, שאלתי את ורד המורה.

<נטלי עטיה: כי הייתה לנו תחושה לאורך כל האודישנים שעשית שם שיכול להיות שאת עברת התעללות מינית ובעצם את מגיעה לתלמה ילין כדי לפתור באיזשהי צורה פסיכולוגית את הבעיות שלך ולא באמת כי את רוצה להיות שחקנית.

<נטלי עטיה: וואו.

<נטלי עטיה: ואז שאלתי אותה, אבל ורד, אם ראיתם את זה, למה לא עשיתם כלום.

<נטלי עטיה: אז ורד ענתה לי, כי לא היה לנו את הכלים.

<נטלי עטיה: ואם היום לכל מורה, בין אם קוראים לה ורד ובין אם קוראים לו חיים, היו את הכלים ויש את הכלים ויש את האפשרות לתת למורים וליועצות ולרופאים את הכלים.

<נטלי עטיה: אז נכון שאני נראית ממש בסדר גמור והחיים שלי מאוד יפים ובאמת התחתנתי עכשיו פעם שנייה, אני נורא מאושרת.

<נטלי עטיה: אבל זה מלחמה יום יומית.

<נטלי עטיה: בטראומה של פגיעה מינית המלחמה יום יומית.

<נטלי עטיה: ואולי, היום, מורה אחר, עם הכשרה מתאימה, יוכל לחסוך הרבה שנים של הרבה כאב של הרבה ילדים ונוער.

<נטלי עטיה: זהו, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: נטלי תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: תודה על האומץ, תודה על השיתוף ועל המסר.

עאידה תומא סלימאן: תחזיקי מעמד במאבק היום יומי.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד עדות מיוהנה אביב לוי.

<יוהנה אביב לוי: תודה ושלום לכולם.

<יוהנה אביב לוי: שמי יוהנה ובאתי לשתף בחוויה שלי.

<יוהנה אביב לוי: בשנת 98' במסגרת צבאית נאנסתי על ידי חייל אחר.

<יוהנה אביב לוי: היות וזה היה בסיס סגור לא חשבתי בכלל לעשות משהו בנידון.

<יוהנה אביב לוי: הייתי צריכה להיות איתו עוד כשנה בבסיס.

<יוהנה אביב לוי: ובחרתי לשתוק כשבמה

<יוהנה אביב לוי: לך השנה הזאת הוא המשיך להטריד אותי ולאיים עליי.

<יוהנה אביב לוי: כשהשתחררתי מצה"ל הלכתי להגיש תלונה במשטרה, לבד.

<יוהנה אביב לוי: בתחילת שנות ה-2000 מודעות כלפי מרכזי הסיוע הייתה מאוד מועטה.

<יוהנה אביב לוי: לפחות אני לא ידעתי הרבה.

<יוהנה אביב לוי: הגעתי לחקירה תמימה, נאיבית, חשבתי שאם אני אבוא ואומר את האמת הרע יכנס לכלא והטוב יקבל איזה פרס.

<יוהנה אביב לוי: לא כך היה.

<יוהנה אביב לוי: נחקרתי במשך שעתיים על ידי שני חוקרים.

<יוהנה אביב לוי: לא כיבדו את הזכויות שלי ואני לא הייתי מודעת להן.

<יוהנה אביב לוי: אחרי שעתיים של חקירה אמרו לי, חמודה אנחנו הולכים עכשיו לזמן חוקרת מיוחדת שקוראים לה חוקרת השקרניות.

<יוהנה אביב לוי: שתקתי ונחקרתי עוד שעתיים וחצי.

<יוהנה אביב לוי: לא הציעו לי לשתות.

<יוהנה אביב לוי: הייתי צריכה אישור בשביל לעשות פיפי.

<יוהנה אביב לוי: כמעט 5.5 שעות של חקירה.

<יוהנה אביב לוי: כשאני נמצאת לבד במאבק.

<יוהנה אביב לוי: כי כשאני מדווחת כשנאנסתי אז תראי יוהנה הוא יותר חתיך, ותראי יוהנה הוא יותר גבוה וגם ככה את באה ממשפחה של הורים גרושים ואין מי שיתמוך בך ואולי בגלל שאת גם מרוקאית ואולי בגלל ש-21,000 סיבות.

<יוהנה אביב לוי: בקיצור תשתקי.

<יוהנה אביב לוי: חיכיתי שנה שנתיים ופניתי למשטרה לשאול מה קורה עם התלונה, אבל התלונה שלי נעלמה.

<יוהנה אביב לוי: מה זאת אומרת נעלמה?

<יוהנה אביב לוי: אין חקירה.

<יוהנה אביב לוי: במשך כמעט עוד שנתיים אני מחפשת את התלונה שהגשתי.

<יוהנה אביב לוי: ויום בהיר אני מקבלת טלפון מחקירות פנים משטרתיות.

<יוהנה אביב לוי: התיק הועבר אליהם כי האנס שלי הפך להיות שוטר.

<יוהנה אביב לוי: זו הייתה הפעם הראשונה שהתעלפתי.

<יוהנה אביב לוי: לא התעלפתי אחרי האונס.

<יוהנה אביב לוי: לא התעלפתי בעוד הרבה מקרים אחרים.

<יוהנה אביב לוי: פיגועים שחוויתי בנתניה, שום דבר.

<יוהנה אביב לוי: הפעם הראשונה שהתעלפתי זה כשהבנתי שהאנס שלי הפך להיות שוטר.

<יוהנה אביב לוי: החלטתי שאני מוכנה לעשות הכל.

<יוהנה אביב לוי: אבל אז המשטרה אמרה, את תצטרכי לתת עדות מחדש ואת תצטרכי, כנראה, להתעמת איתו פנים מול פנים.

<יוהנה אביב לוי: שאגב, זה כלי שרק פוגע בקורבנות.

<יוהנה אביב לוי: כי אם אני נאנסתי וגם ככה קשה לי להגיע לתחנת המשטרה וגם ככה החברה מבזה אותי ומשפילה אותי והודות לרשתות החברתיות מאוד קל להיות מאחורי מקלדת ולקרוא לי בשמות כאלה ואחרים.

<יוהנה אביב לוי: מאוד קל למצוא תירוצים למה נאנסתי, כי התלבשתי כך או כי עשיתי כך או כי שתיתי כך.

<יוהנה אביב לוי: למצוא את עצמי כילדה שצריכה להתמודד לבד, בלי משפחה שתומכת ובלי חברים שתומכים, הייתי צריכה להגיע לבד למצב שהסכמתי להתעמת איתו והסכמתי לחקירה מחודשת.

<יוהנה אביב לוי: ועברו עוד שנתיים ואף אחד לא מזמן אותי.

<יוהנה אביב לוי: עד שיום אחד אני מגיעה לאיזו מזכירה שאומרת לי, יוהנה שלחנו לך מכתב רשום.

<יוהנה אביב לוי: חשבתי שעל מכתב רשום צריך לחתום אבל כנראה שלא.

<יוהנה אביב לוי: התיק נסגר מחוסר ראיות.

<יוהנה אביב לוי: לקחתי את הרגליים שלי ועזבתי לצרפת.

<יוהנה אביב לוי: אחרי שנתיים שם הבנתי שהאונס לא בורח ממני והחלטתי שאני חוזרת לארץ ונלחמת.

<יוהנה אביב לוי: ואז זו פעם ראשונה שהתקשרתי למרכזי הסיוע.

<יוהנה אביב לוי: פעם ראשונה ששמעתי קול מהצד השני שלא מעביר עלי ביקורת, שלא שואל אותי בת כמה אני ומה לבשתי ומה צבע השיער שלי.

<יוהנה אביב לוי: שאומר לי מהצד השני, אנחנו מאמינות לך, אנחנו כאן בשבילך ואנחנו - - - בדיעבד לא ידעתי שאפשר היה ללוות אותי, אפרופו כמה נשים מגיעות לבד.

<יוהנה אביב לוי: טוב שהיום יש יותר מודעות, יש יותר פרסומים בזכות כל המתנדבות, בזכות כל הפעילים והפעילות למען זכויות נשים ולמען מרכזי הסיוע.

<יוהנה אביב לוי: ולדעתי, זאת אומרת להרגשתי, זה אחד הימים הכי חשובים שהיו לי בחיים.

<יוהנה אביב לוי: הייתי בעוד מקומות, דיברתי בעוד מקומות, זו פעם ראשונה שאני נחשפת במצלמות וזה בשבילי יום מאוד משמעותי.

חנין זועבי: מה קרה עם התלונה?

<יוהנה אביב לוי: נסגרה מחוסר ראיות.

<יוהנה אביב לוי: פניתי למרכזי סיוע והמליצו לי, אז לא ידעתי, שאפשר להגיש תביעה אזרחית.

<יוהנה אביב לוי: לצערי, חוק ההתיישנות, שהוא חוק נפלא, לא מאפשר לי.

<יוהנה אביב לוי: זה לא מאפשר לי.

נחמן שי: זה יותר מ-10 שנים?

<יוהנה אביב לוי: יותר מ-10 שנים.

<יוהנה אביב לוי: אז החלטתי ללכת למאבק אחר והבנתי שיש מישהי אחת שאני צריכה להציל וזה אותי.

<יוהנה אביב לוי: להציל את עצמי מהטראומה, להציל את עצמי מהחוסר רצון והאמונה בכלל שאני יכולה לחיות בשקט.

<יוהנה אביב לוי: שאני יכולה לא לקום מסיוטים, שאני יכולה לא להתנצל על העבר שלי.

<יוהנה אביב לוי: שאני יכולה להיות יוהנה שהייתה אמורה להיות.

<יוהנה אביב לוי: ופניתי שוב למרכז סיוע שהציע לי כמה דברים.

<יוהנה אביב לוי: קודם כל יש להם קו טלפוני שנותן מענה של 24/7.

<יוהנה אביב לוי: דבר שני יש קבוצות טיפול, ובקבוצות טיפול זו הפעם הראשונה שפוגשים גם נשים שעברו את מה שאני עברתי.

<יוהנה אביב לוי: שהותקפו מינית, שנאנסו, שהוטרדו ופוגשים מישהי שהיא בדיוק כמוני וכמוכם.

<יוהנה אביב לוי: כל אחד מאתנו עבר סוג של טראומה.

<יוהנה אביב לוי: התהום של האונס היא רחבת היקפים כי היא לא פוגעת רק בקורבן.

<יוהנה אביב לוי: היא פוגעת במשפחות הגרעיניות והמורחבות של הקורבן.

<יוהנה אביב לוי: אני לא חשבתי שזה אחראי מצידי להביא ילדים לעולם.

<יוהנה אביב לוי: למה שנאנסת תביא ילד לעולם?

<יוהנה אביב לוי: ובאמת לא חשבתי שאני יכולה לחיות בזוגיות, בטח ובטח שלא עם גבר כי זה אותו אחד שתקף אותי.

<יוהנה אביב לוי: עברתי שנים של טיפולים.

<יוהנה אביב לוי: וחשוב גם להגיד שאחד הדברים שמרכזי הסיוע נותנים זה לא סתם טיפול פסיכולוגי, זה טיפול שמתמחה בפגיעות מיניות.

<יוהנה אביב לוי: אם אני עכשיו עברתי תאונת דרכים ואיבדתי יד אני אגיע לבית חולים, אני לא אלך לטיפול פסיכולוגי בשביל שהוא יגיד לי לו באמת כואב לך.

<יוהנה אביב לוי: מרכזי הסיוע הם בתי החולים של נפגעות תקיפה מינית.

<יוהנה אביב לוי: אין לנו מקום אחר, כולל הטרדות מיניות.

<יוהנה אביב לוי: הרבה שואלים אותי, תגידי יוהנה, מה קורה בשנים האחרונות שיש כל כך הרבה תלונות?

<יוהנה אביב לוי: זה תמיד היה, תמיד.

<יוהנה אביב לוי: רק שהיום אנחנו מדברות ומדברים.

<יוהנה אביב לוי: והתחלתי גם בהליך של לדבר סביב המשפחה שלי וגיליתי, על הסבתות ועל דודות ועל אחיינים שעברו תקיפות, שעברו אונס, שעברו הטרדות, שעברו פיטורים בגלל הטרדות מיניות וכן הלאה וכן הלאה.

<יוהנה אביב לוי: אחת הסיבות שאני מדברת כאן זה א' להשמיע קול.

<יוהנה אביב לוי: ככה נראית נאנסת.

<יוהנה אביב לוי: בדיוק כמוכם.

<יוהנה אביב לוי: אני מבקשת שני דברים.

<יוהנה אביב לוי: אחד, זה מיגור התופעה.

<יוהנה אביב לוי: זה מתחיל בחינוך, תקציבים ובעונש ראוי.

<יוהנה אביב לוי: לא יכול להיות שאני נאנסתי, הוכפשתי על ידי החברה, המשטרה, ובסופו של דבר בית משפט אפילו לא נותן לי להגיע ולהגיד לו בואו תראו אותי.

<יוהנה אביב לוי: ואחר כך שלא נדבר על העונש, הוא מסתובב לי ברחוב ליד ואני צריכה את כל החיים שלי לחיות באיום.

<יוהנה אביב לוי: אז אני ההוכחה שמרכזי הסיוע הם היו בית החולים שלי.

<יוהנה אביב לוי: התחתנתי עם בן זוג שהוא שיוויוניסט, אני מגדלת ילד בן שהוא שיוויוניסט.

<יוהנה אביב לוי: לפני שאני מסיימת אני רוצה להראות משהו.

<יוהנה אביב לוי: הבן שלי, זה הציור שהוא עשה, הוא בן 5.5.

<יוהנה אביב לוי: אתם רואים שמיים, שמש, צבעים.

<יוהנה אביב לוי: ילד מאושר, נורמטיבי שאומר לי אמא צאי לי מהחיים, בדיוק כמו כל ילד אחר.

<יוהנה אביב לוי: זה לא יכל היה להיות ציור של ילד של אמא שלא מתפקדת ואמא שלא מטופלת.

<יוהנה אביב לוי: אצלי בזכות המרכזים ובזכות אנשים כמוכם שנותנים לי במה ומקשיבים ומשנים מעגל האלימות נעצר אצלי.

<יוהנה אביב לוי: זה לא ימשיך הלאה.

<יוהנה אביב לוי: והבן שלי יגדל לחברה שהיא שיוויונית לערכים ולדבר ולא לוותר על המקום שלו בכיבוד האחר.

<יוהנה אביב לוי: תודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד לך שאני מלאה הרגשת כבוד לכוח שאת משדרת.

עאידה תומא סלימאן: תמשיכי להיות ככה.

<יוהנה אביב לוי: תודה שהזמנת אותי.

עאידה תומא סלימאן: ברור שהקול שלך נשמע ונשמע טוב מאוד יוהנה, וגם נטלי מלפנייך.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאלה הקולות שעושים את השינוי גם כן איתנו.

עאידה תומא סלימאן: יש גם עוד עדות ואחר כך אני אפתח את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני הולכת להגיד, זה שם בדוי, אני מבקשת שהמצלמה לא תתמקד שם, משה, השם נמצא חסוי לפרוטוקול, בבקשה.

<משה: שלום לוועדה.

<משה: האמת התלבטתי קשות אם להגיע ולדבר, אבל הרגשתי את הצורך לבוא ולהגיד קודם כל תודה למרכזי הסיוע וטיפה לספר את הסיפור שלנו, קצת זווית אחר.

<משה: אני לא הותקפתי מינית, אשתי הותקפה, אשתי נאנסה מגיל 3 עד גיל 12 על ידי אבא שלה והיא חוותה את זה בפוסט טראומה שהגיעה לה בגיל 35.

<משה: ובגיל 35 כשאנחנו עם שני ילדים קטנים, בעקבות משפט שהילד אמר, כפי הנראה התחילה גם תקיפה כלפי הילד שלנו בבית, משפט ראשוני שהילד אמר על איזושהי נגיעה שהסבא עשה, החיים שלנו השתנו מהקצה אל הקצה.

<משה: התחלנו מהלך שבדיעבד, שנה שנתיים אחר כך, התחלנו ללמוד והתחלנו להבין בעצם מה זה פוסט טראומה.

<משה: אני אתחיל דווקא מהסוף, כי בעצם, בניגוד ליוהנה שדיברה כאן, הדבר הראשון שאנחנו עשינו זה הרמנו טלפון למרכז.

<משה: וקיבלנו סיוע החל מהדקה הראשונה שבה החלטנו לקחת ולהתמודד עם זה והעובדה היא שבעזרת הסיוע שהמרכז נתן לנו, שישה ימים לאחר מכן הוא נעצר, והיום הוא יושב 18 שנה בכלא.

<משה: מתברר בדיעבד שהוא אנס גם את אחותה של אשתי והוא התעלל קשות באמא ואני לא ידעתי כלום.

<משה: אנחנו משפחה במעמד סוציואקונומי גבוה, במרכז הארץ, ואני כאן כדי להגיד, זה יכול לקרות לכל אחד.

<משה: זאת אומרת, אם זה יכול לקרות לנו במשפחה שלנו, במרכז הארץ, בבית באמת שנותן הכל לילדים שלו, באמת שום דבר לא חסר אצלנו בבית, זה יכול להיות כל אחד ואחד כאן בחדר ובאמת עבודת הקודש שאתן עושות, אני מסתכל על אורית ומירי כאן מאחורה, זה משהו שאי אפשר בכלל לתאר במילים את הסיוע שאנחנו קיבלנו.

<משה: ודרך אגב אנחנו מקבלים אותו עד היום כי עד היום אחת לשנה, מי שמכיר את התהליך, אני לא הכרתי, יש את הוועדה לגילוי עריות.

<משה: אז מי שמייצג אותנו בוועדה ומי שמופיע בשמנו זה המרכז.

<משה: מי שיושב איתנו כל שנה, כמו שעון, לפני שהוועדה מתכנסת וחוקר אותנו ומתחקר אותנו ומדבר איתנו זאת מירי, זאת הוועדה.

<משה: וגם עכשיו כשמירי התקשרה אליי לפני כמה ימים וביקשה ממני לבוא ולדבר בפני הוועדה אני הרגשתי את הצורך לעשות את זה, מירי יודעת, אני ביטלתי יום מלא, מלא מלא של עבודה כדי לבוא כי אני חושב שזה חשוב.

חנין זועבי: איך אשתך?

<משה: נלחמת.

<משה: וחשוב לי לא רק לספר את הסיפור, אלא לבוא ולהדגיש על 3 נקודות שאני חושב שהן 3 נקודות ואני מסתכל על חברי הכנסת ואני מסתכל כאן על כל מי שבעצם יכול לבוא ולהשפיע כדי לבוא ולסייע לאותן נשים ודבר אחד זה הטיפול.

<משה: תדעו או לא תדעו, אבל המדינה החליטה שפוסט טראומה כלפי נשים שנאנסו על ידי אבא שלהן זכאיות לטיפול של שנה.

<משה: אז רק למשך שנה אחת בלבד אנחנו קיבלנו טיפול בסיוע המדינה ואחרי שנה אנחנו נאלצנו ומאז נאלצים, אנחנו ממשיכים את הטיפול באופן עצמאי.

<משה: אז אנחנו יכולים להרשות לעצמנו ברמה האישית להשקיע אלפי שקלים, ואני אומר אלפי שקלים בחודש, כדי להמשיך לטפל באשתי כדי לשמר את המצב הבריאותי והבריאות שלה ואנחנו רואים שיפור שהוא שיפור מדהים לאורך כל השנים, אבל אני גם מסתכל ואומר שיש אנשים ויש גורמים שאין להם את הכסף ואת היכולת לעשות את זה ואתם כחברי כנסת, כוועדה, חייבים לתת את היכולת לאותן נשים לשקם את עצמן.

<משה: פוסט טראומה לא נגמרת אחרי שנה של טיפול, אלא זו מלחמה יום יומית.

<משה: זה נפילות, זה יכול להיות חודש טוב ופתאום חודש פחות טוב, ובחודש הפחות טוב צריכים יותר מטיפול בשבוע, ובאמת, זו מלחמה שהיא מלחמה יום יומית ואתם צריכים למצוא את המקור התקציבי והכסף הזה הוא כסף שחשוב יותר, באמת, יותר מכל דבר אחר שאני יכול לחשוב, יותר מתאגיד שידור או כל דבר אחר שכרגע נמצא כאן במליאה.

<משה: צריך למצוא את הכסף כדי לעזור לאותן נשים.

<משה: מאחר ויש כל כך הרבה נשים אז יש תורים למרכזים האלה אז הן לא יכולות לתת טיפול לכולם אז הן מגבילות את הטיפול למשך זמן וזה בסדר.

<משה: אז תקימו עוד מרכזים כאלה.

<משה: אבל לא צריך לטפל גם באותן נשים כי גם בנו כמשפחה צריך לטפל.

<משה: יש לנו 3 ילדים קטנים.

<משה: סבא שלהם בכלא 18 שנה כי הוא אנס את אמא שלהם.

<משה: איך אני מספר להם את זה.

<משה: איך אני בא ואני מסביר להם את זה, הרי מתישהו, מה זה מתישהו, הם כבר שואלים את השאלות.

<משה: אז לי יש את היכולת ללכת לפסיכולוג ילדים ולשבת איתו כמה וכמה מפגשים ולשלם לו אלפי שקלים כדי שיסביר לי איך לעשות את זה, אבל צריך גם לטפל בילדים האלה, בנכדים, ששואלים את השאלות.

<משה: וגם כאן אתם כמדינה ואתם כחברי כנסת ואתם כוועדה צריכים לתת את הביטוי התקציבי ולמצוא את המקור התקציבי לעזור לאותן משפחות כי זה לא נגמר בזה.

<משה: ודבר שלישי, ואחרון, אני מתחבר למה שדיברתם כאן על חוק ההתיישנות.

<משה: פוסט טראומה יכולה לקרות גם בגיל 45 ועל פי החוק הישראלי אם הכל היה יוצא החוצה בגיל 45 הנבלה הזה לא היה יושב היום בכלא 18 שנה.

<משה: והמשמעות היא שאפשר וצריך למצוא את היכולת להכניס אותם לכלא גם כשהמחלה, גם כשהאשה מחליטה להוציא את זה בגיל 45 ובגיל 50 ואני מאוד מזדהה עם מה שאמרה פה יוהנה, היה איזה משפט שהקשבתי מהצד, היא באה ואמרה, למה לא אמרתם כלום.

<משה: אז נכון, כל הזמן המשפחות שואלות, איפה היית 20 שנה?

<משה: אז 20 שנה החזקתי את זה בבטן כי לא יכלתי להוציא את זה החוצה, כי זה באמת משהו נורא.

<משה: אתם שומעים את זה כאן בוועדה עכשיו פעם ראשונה ואתם מזדעזעים, אז תחשבו מי שצריך להוציא את זה החוצה מה הוא עובר ואיזה תהליך הוא צריך לעבור.

<משה: החוק צריך להשתנות גם בנושא של ההתיישנות.

<משה: צריך לעזור לאותן נשים.

<משה: זהו, זה מה שיש לי להגיד.

<משה: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך על זה שהגעת ושיתפת אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שזה לא סתם שביטלת את כל מה שהיה לך היום.

עאידה תומא סלימאן: הדברים שלך מאוד חשובים והעלית נקודות חשובות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אנחנו עד לפני כמה ימים נלחמנו על התוספת התקציבית למרכזי הסיוע של ה-2,000,000 כדי לקבל אותם וכדי שמרכזי הסיוע יוכלו לסגור את שנת התקציב הזו.

עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע מקבלים- - -

<קריאה: 2,000,000?

עאידה תומא סלימאן: 2,000,000 מעל ה-6,000,000 שהיו בתקציב.

עאידה תומא סלימאן: אבל לצערי עדיין, אנחנו חוזרים בשנת 2017.

מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שמרכזים מקבלים היום את המקסימום שהם יכולים לקבל בשביל שהם לא יצטרכו לצאת למכרז.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

מרב מיכאלי: זה מאוד מאוד חשוב לשמור על זה ככה, אנחנו יודעות מה קרה כשחלק מהמקלטים התפתו לצאת למכרז.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: המקלטים לא התפתו לצאת למכרזים.

עאידה תומא סלימאן: המקלטים נתנו להם תקצוב ואחר כך עשו להם הפתעה עם המכרזים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא היה להתפתות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שטוב שמרכזי הסיוע למדו את הלקח.

עאידה תומא סלימאן: ואני הייתי אז בתוך ההנהלה והתעקשתי שמרכזי הסיוע לא יעלו את ה-50% מהתקצוב כדי לא ליפול לתוך הנושא של מכרזים.

עאידה תומא סלימאן: אבל חשוב לזכור שה-6,000,000 שקיבלתם עליהם תוספת, בתקציב 2017-2018 אנחנו חוזרים שוב ל-6,000,000 ולא ל-8,000,000 ועל זה צריך להילחם.

עאידה תומא סלימאן: אבל בנושא של טיפול, בנושא של טיפול ומרכזי טיפול אני חושבת שזה גם כן מאבק שאנחנו חייבות להוביל אותו במיוחד שבתוך הרפורמה, מה שנקרא הרפורמה, בעצם הגבילו את הפעימות שאפשר לקבל דרכן טיפול וזה לא שייך למשפחה, אלא לנפגעת עצמה.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת ראש, אני ממש מתנצלת, יש חוק שלי בעבודה ורווחה אז אני רק באתי להתנצל על זה שאני לא יכולה להמצא בדיון ולהגיד שאפו וחיזוק ידיים כרגיל.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עאידה תומא סלימאן: גברת אדווה ברקוביץ' רומנו מג'וינט אשלים, ואולי תהיה זו גם הזדמנות לשמוע על התכנית שאתם מובילים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: בוקר טוב, אני שניה מתנצלת, כי תודה על העדויות, אבל זה מאוד מטלטל אז קצת קשה לחשוב, לדבר בהיגיון כרגע, אחרי הדברים שעלו.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: שמי אדווה ברקוביץ' רומנו, אני עובדת בג'וינט אשלים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: אנחנו בשיתוף פעולה יחד עם משרדי הממשלה שאני תיכף אפרט ועם מרכז הסיוע בשלב של קבלת החלטה לצאת לפיילוט במספר יישובים לטובת פיתוח של תכנית בין משרדית, מערכתית כמו שאורית ציינה לצמצום של אלימות מינית ולקדם בריאות מינית בדגש על ילדים, בני נוער וצעירים, שזה אוכלוסיית היעד של אשלים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: השותפים - משרד החינוך מוביל את התכנית בכוונה להיכנס למערכות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות, לקדם תפיסות, עמדות, לעבוד עם נערים ועם נערות.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: לשים לב לדגש הזה שהרבה פעמים נוטים לעבוד רק עם נערות בנושאים האלה- - -

עאידה תומא סלימאן: זה אותה תכנית של הנערות גם כן שדיברו עליה של קבוצות?

עאידה תומא סלימאן: זה מורחבת, אוקיי.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: אז באמת יושבות פה מהנהלת שפ"י, עינב ואיריס שהן יכולות לתת יותר הסבר על משרד החינוך.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: אבל השותפים זה גם משרד הרווחה, באמת שותפים רבים במשרד הרווחה, מספר אגפים, משרד הבריאות, משרד לביטחון פנים, גם עיר ללא אלימות וגם משטרת ישראל, משרד המשפטים אנחנו מחכות לתשובה שאכן נתקדם גם בהיבט הזה ומשרד הקליטה בהיבט של עולות, עולים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: כשהכוונה היא בעצם לעשות עבודה מערכתית יישובית וארצית כדי לשנות את השיח.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: כדי לעשות שינוי עומק, לעבוד על מניעה ראשונית, על צמצום התופעה, זה תהליכים ארוכי טווח.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה מאוד קשה להגיע לתוצאות מובהקות אחרי פיילוט של 3 שנים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: הכוונה היא שיהיה מדובר בפעימה ראשונה שאחריה, בתקווה שנצליח, היא תורחב באופן הדרגתי.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: אנחנו נמצאים בשלב מכריע של קבלת החלטה, גם פנימית בתוך אשלים כדי לאשר את המהלך, אבל גם בעצם תקציבית, דרושות תוספות תקציביות.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה לא משהו שקל להשען על תקציבים קיימים בעידן הצמצומים בכל המשרדים ויש לנו קושי להגיע לתקציבים הגדולים, לכוח אדם, לקמפיינים גדולים, לשעות תוספתיות אפילו במערכת אם רוצים לנושאי מגדר ושוויון.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: זה דברים שלא הצלחנו לפרוץ, את הדרכים הרגילות והמקובלות שאנחנו עובדים.

עאידה תומא סלימאן: המשרדים שותפים לתכנית הזאת.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: כן המשרדים שותפים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבינה שהתכנית הזו גם כן תועבר בתוך שעות, למשל בבתי הספר, אותן שעות של התכניות הקיימות?

עאידה תומא סלימאן: אתם לא מוסיפים שעות לימוד לתכנית הזאת.

<קריאה: נשמח להסביר.

עאידה תומא סלימאן: תשמחו להסביר, בסדר, בבקשה.

<עינב לוק: באופן עקרוני אני קודם כל רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: רק את השם לפרוטוקול.

<עינב לוק: עינב לוק משפ"י.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד שקודם כל זה איזשהו מהלך שהחל כבר לפני שנה שבאמת התחלתו הייתה בשולחן של הצעירות שבאמת השתתפו בו כל הארגונים שנמצאים כאן ומשרדי הממשלה וקיבל איזשהי החלטה שבאמת צריך לצאת למהלך שאנחנו מנסים לעגן בו את כל המשאבים הקיימים.

<עינב לוק: זה אומר, כל משרדי הממשלה בשיתוף עם ג'וינט והעמותות.

<עינב לוק: אני חושבת שמה שמיוחד במהלך הזה, זה שבעצם כל אחד מהשותפים הגדיר מה הוא עושה בדרך כלל, באופן שוטף, ומה צריך להראות אחרת כדי שיהיה לזה input יותר משמעותי.

<עינב לוק: אז אני אגיד שבאמת כל אחד מהמשרדים ואפשר לפרוט כאן מה כל משרד עושה, אני אתייחס למשרד החינוך.

<עינב לוק: קודם כל כגוף שלקח על עצמו את ההובלה של התכנית בשיתוף עם אשלים ואני חושבת שזה אמירה מאוד חשובה.

<עינב לוק: והדבר השני שבעצם אנחנו, מה שאנחנו עושים עכשיו, לוקחים את התכניות הקיימות במשרד החינוך, מעבים אותן, משכללים אותן ובעצם ביישובי הפיילוט בבתי הספר שניכנס אליהם, ביישובים שניכנס אליהם, ראש הרשות, המפקחים, מנהלי בתי הספר יבחרו להיכנס לפיילוט ונגדיר אמירות אחרות מעבר לקיים, שיעורים נוספים, פלטפורמות נוספות לעשות את המהלך הזה, ימים מרוכזים, מהלכים משותפים יחד עם הקהילה בתוך בתי הספר ומהלכים שיתחברו בין משרד החינוך למהלכים יישוביים ועירוניים כדי שתהיה נראות למהלך הזה והיא לא תיעשה רק בתוך הכיתה, בתוך בית הספר, אלא תהיה לזה איזשהי נראות קהילתית וחברתית.

<עינב לוק: אנחנו כרגע יושבים על החומרים, על פיתוח החומרים גם באופנים אחרים.

<עינב לוק: אם זה בעמדות מתוקשבות ואם זה פלטפורמות הוראה שונות ואחרות כדי להביא את הדברים האלה בצורה יותר אינטראקטיבית, נכונה, מותאמת למציאות המשתנה.

<עינב לוק: התכנון לעשות את זה ב- - -

עאידה תומא סלימאן: ומותאמת לקבוצות אוכלוסיה שונות?

<עינב לוק: ומותאמת לקבוצות אוכלוסיה שונות.

<עינב לוק: אני אגיד רגע שבפיילוט בשלב הראשון ייכנסו מספר מצומצם של יישובים.

<עינב לוק: אנחנו נבנה חומרים מותאמים - - -

מסעוד גנאים: זה לבתי ספר?

<עינב לוק: לא רק בתי ספר.

<עינב לוק: מדובר על מהלך יישובי.

<עינב לוק: אנחנו בעצם, כל אחד מהמשרדים - - -

מסעוד גנאים: כמה יישובים ערבים מבין הפיילוט?

<עינב לוק: כרגע עוד לא נבחרו היישובים.

<עינב לוק: אנחנו נמצאים בשלבים מאוד ראשוניים של - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר אבל התכנית והתכנים נמצאים גם בשפה הערבית?

<עינב לוק: כל החומרים שאנחנו עובדים עליהם, אנחנו נבנה אותם, אנחנו בתחילת התהליך של בניית החומר.

<עינב לוק: בנו בעברית ובערבית יחד עם מדריכים מהחברה דוברי ערבית שיכנסו מתחילת שלב הפיתוח, לא אחר כך התאמה, אלא בעצם יכנסו מהשלב הראשון לבניית חומרים מותאמים, תרבות, שפה.

<עינב לוק: ולקחנו על עצמנו את השנה כשנת פיתוח.

עאידה תומא סלימאן: שנת פיתוח.

עאידה תומא סלימאן: קיבלתם תקציב על שנת הפיתוח הזו?

<אדוה ברקוביץ' רומנו: בשנת הפיתוח שהיתה היה תקציב גם של הג'וינט וגם של המשרדים השותפים ועכשיו אנחנו רוצים לצאת לדרך ולעשות פעולות משמעותיות.

עאידה תומא סלימאן: ואין לכם תקציב מובטח?

<אדוה ברקוביץ' רומנו: יש תקציב לכל משרד.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: הג'וינט עובד בדרך כלל מתקציבים קיימים.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: זאת אומרת, כל אגף שותף מקצה מתוך התקציבים הקיימים לטובת התכנית.

עאידה תומא סלימאן: מתוך מה שיש.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

נחמן שי: אני לא הבנתי את הפעילות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: זה הזמן שלך לדבר אז תוכל גם לשאול אותם.

עאידה תומא סלימאן: מה הפעילות, הם מכינים תכנית - - -

נחמן שי: תכנית הדרכה, תכנית חינוכית ?

עאידה תומא סלימאן: תכנית חינוכית, תכנית הסברה - - -

נחמן שי: למי?

נחמן שי: למסגרות חינוכיות?

<עינב לוק: למסגרות פורמליות ובלתי פורמליות, בצהריים, בתנועות הנוער, בתוך בתי הספר.

<אדוה ברקוביץ' רומנו: גם בתוך מסגרות רווחה.

נחמן שי: חינוך נוער להימנע מהטרדות מיניות או להרתיע או מה הרעיון?

<עינב לוק: הרעיון הוא, כמובן, גם להגביר את המודעות להיבטים האלה.

<עינב לוק: לעודד פניה לעזרה.

<עינב לוק: חשוב להגיד שחלק מהמטרות הגדולות שלנו זה גם אם ילדים נמצאים במצוקה, בסיכון, לעודד פניה לעזרה.

<עינב לוק: לעודד, דיברת על המסוגלות של המורים, גם לעודד פניה לעזרה, לדעת מה לעשות עם הפניות שמגיעות, להגביר את ההכשרות בנושא הזה, יועצות חינוכיות - - -

נחמן שי: למי תגיע התכנית?

נחמן שי: למי התכנית מגיעה או אמורה להגיע?

<עינב לוק: התכנית היא תכנית יישובית, בשלב הראשון של הפיילוט היא תהיה בכ-8 יישובים.

נחמן שי: זה רק פיילוט עכשיו?

<עינב לוק: בשלב הזה זה רק הפיילוט והכוונה בהמשך, כמובן, להרחיב את זה ליישובים נוספים.

עאידה תומא סלימאן: את האמת אני לא כל כך מבינה מה זאת אומרת יישובית.

עאידה תומא סלימאן: כאשר האם זה רק כשנכנסים לרק בתי הספר ומרכזים קהילתיים או שמעורבים בזה גורמים אחרים בתוך היישוב מעבר ל - - -

<איריס בן יעקב: זה בעצם עיגון משאבים, זה עיר ללא אלימות שאנחנו נעגן איתה, כולם יחברו יחד, זה תנועות הנוער, בעצם כל הפלטפורמות שקיימות בישוב יחברו יחד לתכנית הזאת.

<איריס בן יעקב: ובכל ישוב זה יראה קצת אחרת כי בכל ישוב יש פלטפורמות אחרות, אבל הכוונה היא אותה כוונה.

<עינב לוק: השותפים שלנו יושבים כאן, נציגי משטרה, משרד הבריאות - - -

נחמן שי: אבל למה צריך להתחיל ב- - - זאת אומרת, זה יפה שאתם מתחילים 8 ישובים בתור פיילוט.

נחמן שי: כמה זה בסוף יגיע ומתי לאחוז משמעותי בקרב אנשים צעירים במדינת ישראל.

נחמן שי: בשיטה הזאת זה יקח 20 שנה.

נחמן שי: יעשו פיילוט, אחרי הפיילוט יעשו מחקר, אחרי המחקר יסיקו מסקנות, אחרי המסקנות יתחילו לחפש כסף.

נחמן שי: בינתיים הילדים גדלים ויוצאים מהמעגל הזה, אמנם נכנסים אחרים, אבל לא הבנתי את הרעיון המכונן.

<עינב לוק: ומכרכזי הסיוע עוסקים בתחום של חינוך והסברה כבר למעלה מ-30 שנה.

נחמן שי: אבל אתם לא מגיעים לאוכלוסיית היעד שלהם.

עאידה תומא סלימאן: מרכזי הסיוע כן מגיעים לבתי הספר, בטח נכנסים לבתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה ככה, יש לי הרגשה, אני כמוך, יש לי המון שאלות לתכנית הזו ויש לי הרגשה - - - גם לבנות על מה שקיים, למרות שהקיים צריך לטפל בכל מיני נושאים.

עאידה תומא סלימאן: עיר ללא אלימות אני לא רואה שעושים ניסים ונפלאות בנושא של אלימות באופן כללי כדי לקחת מהם גם מהמשאבים ולעשות משהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד שנדע יותר פרטים ולהיכנס לעומק בתכנית הזו כי עד כמה שאני מרגישה שאפילו לכן זה לא כל כך מגובש.

עאידה תומא סלימאן: ככה לפחות ההרגשה שלי.

<קריאה: זה פשוט בשלבי בנייה.

עאידה תומא סלימאן: בשלבי בנייה, בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אז עכשיו אני נותנת את זכות הדיבור לחבר הכנסת, נחמן שי, ואחר כך נמשיך.

נחמן שי: טוב, תודה רבה.

נחמן שי: אני, כידוע לך, לומד בכל פעם בישיבות האלה דברים חדשים ואני רוצה הפעם להודות לך אורית ולמרכזים.

נחמן שי: גם על העבודה שאתם עושיםוגם על הדיווח המפורט והמעולה ששמתם על שולחן הוועדה.

נחמן שי: כמובן תודה מיוחדת לכל העדויות האישיות ששמענו פה שהן משקפות, לדעתי, את אותו שינוי תודעתי שאת כותבת עליו, שיותר נשים, גברים מוכנים להתייצב בפני הציבור ולספר את הסיפור האישי שלהן שהוא בדרך כלל פותח לבבות בצורה יותר חדה ויותר ברורה מאשר מספרים ודיאגרמות וכדומה.

נחמן שי: וכל סיפור הוא כמובן סיפור אחר וכל אחד ממנו באמת יש לו השפעה.

נחמן שי: אני לא מופתע מהעלייה בהיקפים של התלונות וגם בצורך מכם להערך בהתאם מפני שזה נובע מאיזשהי אוירה ציבורית, כללית של פתיחות, של שחרור וכדומה שחל גם בחברה הישראלית וגם בכלל.

נחמן שי: תסתכלו על הפרסומות, תסתכלו על סרטים, תסתכלו על כל מיני במות ציבוריות ותראו איך הדברים נפתחים לחלוטין גם בשפה וגם בהתנהגות ומובן שיש גם אנשים שזה לוקח אותם למקומות רעים מאוד ולדפוסי התנהגות שאנחנו עכשיו נדרשים לטפל בהם.

נחמן שי: יש גם שינויים שנובעים, אני קראתי את המאמר של ד"ר אלטשולר, כמובן, העידן החדש של תקשורת מהירה, דיגיטלית היא קוראת לזה, שגם מעביר את ה - - - קודם כל הוא זה שיצר את השיתוף הגדול בין האנשים, אבל הוא גם זה ששובר את כל המחסומים של האנונימיות, זה ברור.

נחמן שי: אין היום, לא רק בתחום המסוים הזה, אלא אין שום תחום אחר שאפשר לשמור על סודיות בפני הציבור הרחב.

נחמן שי: אנחנו נתקלים בזה בכל ועדה בכנסת הזאת מוועדת חוץ וביטחון עד, לא יודע, כל ועדה, גם במקום הזה, שהמידע הוא חופשי, הוא פתוח, הוא זמין, ולכן הוא מרתיע בסופו של דבר את המתלוננות, המתלוננות מפני התייצבות להיכנס להליכים מפני שהם יודעים שבאותו רגע הם נחשפים לכלל הציבור.

נחמן שי: הם לא מקבלים מילות תודה כמו שפה, להיפך, רכילות, גינויים ואמירות מאוד לא סימפטיות כמו שיוהנה אמרה בהרחבה.

נחמן שי: גם הטיפול המשפטי אני התרשמתי שזה דורש רפורמה כי בין שחור ללבן יש עוד גוונים של אפור ושאפשר בכל זאת, גם אם לא מצליחים להגיע להרשעה אז כנראה שאפשר ליצור איזשהי הרתעה לפני אנשים שהיו מעורבים ואם לא הרשיעו אותם אז הם עלולים לחשוב שכל מה שהם עשו זה בסדר והם ימשיכו ויעשו את זה, הלוא זה בעצם הפחד של כולנו.

נחמן שי: אני חושב שאנחנו צריכים ליזום פה פעילויות מטעם הוועדה או בצד החוקי משפטי או בצד הציבורי.

נחמן שי: ועם כל הכבוד לפרויקט ששמענו עליו וכדומה, אני חושב שהסברה, שזה עניין שאני קצת מבין בו, היא לא יכולה להתנהל במעגלים מאוד קטנים בדבר שהוא תופעה, בוודאי לאומית, ואולי בינלאומית ולהגדיל אותה בקיטועים קטנים כאלה לעולם לא יגיעו לנכדות שלי, כבר יגמרו את הבית ספר תיכון עד שיגיעו אליהן כדי להסביר להן גם את התופעה, גם מה הן אמורות לעשות, גם איך מתלוננים וגם למי מתלוננים ולמה צריך להתלונן וכולי וכולי וכולי.

נחמן שי: הילדים גדלים, הם עוברים את המערכת, לכן צריך להזדרז במהלך הזה כי זה יציף את הנושא עם כל ההשלכות שלו ויביא לפחות לטיפול יותר עמוק.

נחמן שי: תחשבי עאידה, אני מודה שאני עוסק פה במישור האינפורמטיבי ובהתרשמויות שלי, אבל אנחנו צריכים לחשוב מה הוועדה הזאת לוקחת על עצמה, באמת להוביל פה איזשהן יוזמות משמעותיות, כולל, אם צריך, שינויים בחוק.

נחמן שי: אני לא יודע מה הפרטנרים ממשרד המשפטים יגידו, אבל זה מתחייב בהחלט.

נחמן שי: בכל מקרה, המאבק שלכן, אני אומר לכן את זה עכשיו בשורה התחתונה, הוא מאבק שנושא פירות, האווירה הציבורית השתנתה.

נחמן שי: יש יותר נכונות להעיד.

נחמן שי: יש יותר הסתייגויות מהאנשים שמעורבים בכך, הם לא יכולים לחזור למקומם בחברה.

נחמן שי: אפילו אם לא היה שום דבר, שום הליך פלילי, עדיין נוצרת איזשהי סטיגמה.

נחמן שי: שיש לה שורשים.

נחמן שי: במובן זה שיש לה שורשים, היא לא מצוצה מהאצבע.

נחמן שי: וגם בזה אני חושב שמאזן ההרתעה הוא מאוד מאוד חשוב.

נחמן שי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אמרת קודם שתרצה לצאת.

מסעוד גנאים: נכון אני חייב לצאת.

מסעוד גנאים: תחילה אני מודה לך על הדיון.

מסעוד גנאים: מודה לכל הנוכחים והאורחים.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לחבריי בחיזוק ידיהם של כל מרכזי הסיוע בעניין כל כך חשוב, מסוכן, כאוב, אני לא יודע מה עוד אפשר להגיד.

מסעוד גנאים: אין ספק שאני תומך בזה שהעניין של הטיפול בסוגיות האלה יהיה הוליסטי וכוללני.

מסעוד גנאים: הכוונה, שכל אחד משלים את השני משום שאין גורם אחד שיכול לכסות את העניין.

מסעוד גנאים: הן בעניין העלאת המודעות בחינוך, הן בעניין הטיפול, הן בעניין הענישה, הרתיעה, בכל המישורים האלה.

מסעוד גנאים: אני כמורה לשעבר, אני אומר את החשיבות הגדולה של בתי הספר בעניין הזה.

מסעוד גנאים: בהתחלה הייתי רכז חינוך חברתי.

מסעוד גנאים: בסיוע עם היועצת היו עושים סדנאות העלאת המודעות בקשר להתקפות המיניות וכל הכרוך לתלמידים.

מסעוד גנאים: אחר כך הסתבר שצריך את ההורים, אחר כך הסתבר שאנחנו כמורים אנחנו חייבים להעלות את המודעות.

מסעוד גנאים: לא יודעים איך להתנהל או מה לעשות במקרים כאלה, לכן אני - - -

עאידה תומא סלימאן: כשפונים אליכם.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: את יודעת את העניין, היה פעם את העניין של ההתאבדויות.

מסעוד גנאים: שמורים לא ידעו את הסימנים, והיו סימנים, ומורים היו יכולים להציל חיים.

מסעוד גנאים: אבל בגלל שאין לו כלים, אין לו את המודעות, הוא לא יודע, הוא בא ללמד היסטוריה או מתמטיקה, אבל שאר העניינים האלה צריך לצייד אותו.

מסעוד גנאים: לכן, אני חושב, נכון עניין הענישה הוא מאוד חשוב.

מסעוד גנאים: יותר חשוב לפי דעתי זה העניין של המניעה.

מסעוד גנאים: מניעה אי אפשר בלי להעלות את המודעות, בלי חינוך ובלי שיתוף פעולה של כולם.

מסעוד גנאים: אני מודה לכם מאוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ניצב משנה ברקו, בבקשה.

<מאיר דב ברקוביץ': שלום, אנחנו פה בהרבה דיונים, אני בהקשר הזה של הפגיעות מיניות בדיון אחרון מסכם תקופה של 3 שנים.

<מאיר דב ברקוביץ': והרבה פעמים נכנסנו להרבה מאוד - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו לא נפרדים ממך היום.

עאידה תומא סלימאן: יש לך מחר גם.

<ליאת קליין: אבל בהקשר שלנו כן אז זאת הזדמנות שלנו להגיד תודה.

<ליאת קליין: תודה על חברות אמיתית.

<מאיר דב ברקוביץ': אז אני חשבתי שבעיתוי הזה, אנחנו מקיימים פה הרבה דיונים בנושאים האלה לאורך השנים ונכנסנו להרבה מאוד פרטים, אבל אני רוצה כן לדבר פה קצת יותר על המקום של מרכזי הסיוע ביחס למשטרה ולתת את הבמה ואת הכבוד, אני חושב שמגיע, למרכזי הסיוע ולאיגוד מרכזי הסיוע.

<מאיר דב ברקוביץ': בתיאור שתיארה פה יוהנה, נטלי ויוהנה משתיארו התקופה שלהן, והתיאור של משה (שם בדוי) תיאר מהתקופה שלו, מספרים, אני חושב, קצת מהסיפור שגם המשטרה עברה בתוך התהליך הזה.

<מאיר דב ברקוביץ': אולי זה גם היה נכון, למרות שהתקופה של שנת 2000 שאת תיארת, היא עוד לפני חוק זכויות נפגעי עבירה, היא לפני, אפילו, המעבר של המשטרה לתיק ממוחשב במובן של כן מצאו את התלונה, לא מצאו את התלונה.

<מאיר דב ברקוביץ': היא לפני הבנייה של כל המקצועיות של התחום של חקירת עבירות מין, אבל מאחר ואני זה שלובש מדים פה כרגע אז אני רק יכול להתנצל בשם המשטרה על היחס שזכית לו, שלא היית ראויה לו ולקוות שזה לא היחס שיזכו היום.

<מאיר דב ברקוביץ': באופן כללי, תקלות, שוטרים שלא מממלאים את תפקידם יש כמו מורים שלא ממלאים את תפקידם ורופאים שלא ממלאים את תפקידם ויש כשלים בכל המערכות אבל אני חושב שחלק מהשינוי שנעשה במשטרה בתחום הזה בשני מישורים הייתי אומר:

<מאיר דב ברקוביץ': אחד זה בבניית התחום המקצועי של חקירת עבירות מין בחוקרים שהם מקצועיים, שזה התפקיד שלהם, בהכשרה שלהם, בליווי שלהם, זה מהלך אחד.

<מאיר דב ברקוביץ': והמהלך השני זה ההבנה שאי אפשר לעבוד בתחומים האלה לבד, והכלים המקצועיים לא נמצאים רק אצלנו ואם לא נדע לעשות שיתוף פעולה נכון עם גופים וארגונים שפועלים בקהילה, לא נצליח לתת מענה נכון.

<מאיר דב ברקוביץ': ההבנה הזאת היא הבנה שלקח למשטרה אולי שנים להגיע אליה.

<מאיר דב ברקוביץ': שוב, אני לא חושב שהמשטרה היא יחידה בזה, זה להרבה מערכות לקח, אבל אנחנו מדברים כרגע על המשטרה, אבל משהגיעה לזה, אני חושב שלאורך שנים נעשה מאמץ מאוד גדול כדי לקדם את השיתוף הזה.

<מאיר דב ברקוביץ': שני המהלכים האלה, אני לא רואה אותם מתבצעים כפי שהם התבצעו בלי איגוד מרכזי הסיוע ומרכזי הסיוע עצמם שפרוסים.

<מאיר דב ברקוביץ': זה גם ברמה המקומית, בכל מקום שיש מרכז סיוע, ההשפעה שלו על התחנה, על השוטרים, על החשיבה של השוטרים, על השיח של השוטרים, על העמדות שלהם, על האופן שבו הם מתייחסים למתלוננות הוא דבר מכריע לאורך השנים.

<מאיר דב ברקוביץ': ברמה הארצית איגוד מרכזי הסיוע מול מדור נפגעי עבירה שעמדתי בראשו עד לאחרונה והחליפה אותי, איילת אורנשטיין, שתעשה את זה בוודאי עוד הרבה יותר טוב ותמשיך את אותם דברים.

<מאיר דב ברקוביץ': השיתוף פעולה עם איגוד מרכזי הסיוע הוא דבר שלא יסולא בפז כמו שאומרים.

<מאיר דב ברקוביץ': זה עשה המון המון דברים.

<מאיר דב ברקוביץ': גם בהכשרה המקצועית אין היום קורס שעוסק בתחום הזה עם השוטרים, לא ברמת ההכשרה המקצועית ולא ברמת סתם יום עיון ארצי שעושים בנושא הזה שהאיגוד לא שותף, מעורב, שאנשים ממרכזי הסיוע מעבירים את ההרצאות.

<מאיר דב ברקוביץ': ומהבחינה הזאת אני חושב שגם בהזדמנות הזאת צריך להגיד תודה גם בשם המשטרה על התהליך שאני חושב שאנחנו עשינו, יש לנו כמובן עוד הרבה מה לעשות ואני מקווה שהוא ימשיך להעשות ביחד עם האיגוד.

<מאיר דב ברקוביץ': הדבר השני, אני רוצה להגיד מילה על התכנית הזאת שאנחנו גם כן שותפים לה, כי זה חשוב, זה ככה היה נראה שזה מן משהו כזה שהוא עוד מאותו דבר.

<מאיר דב ברקוביץ': אז אני אגיד את זה בקצרה, אני מניח שבטח יוקדש פעם איזשהו דיון לדבר הזה.

<מאיר דב ברקוביץ': תראו, החלום של כולנו, תמיד כשמדברים בתחום הזה, אז אנחנו כל הזמן אומרים שצריך לייצר, חוץ מהשיתופי פעולה, צריך לשנות את השיח, נכון, אנחנו רוצים שכל שוטר שמסתובב באיזשהו תא שטח וכל מורה שנמצא שם וכל עובד מערכת הבריאות וכל אחד שנמצא בתוך המקום הזה יידע להסתכל אחרת על המציאות.

<מאיר דב ברקוביץ': להסתכל אחרת על המציאות זה לראות, כשהוא מסתכל על אנשים ברחוב, וכשהוא מסתכל על בני נוער וכשהוא פוגש אנשים בקליניקה, הוא יודע לראות מה שהמורה ורד של נטלי אולי היה לה את החוש הראשון אבל היא לא הצליחה להוביל את זה מעבר.

<מאיר דב ברקוביץ': אז קודם כל צריך לדעת לראות את מה שלא תמיד שמים לב כי לא מודעים ולא יודעים איך להסתכל וצריך לדעת מה עושים עם הדבר הזה.

<מאיר דב ברקוביץ': זה מה שהיינו רוצים לשנות בחברה בישראל.

<מאיר דב ברקוביץ': לעשות את זה למשהו שהוא כולל.

עאידה תומא סלימאן: אם היו מכניסים את זה לכלל, נגיד, בלימודי הוראה ובלימודי רפואה אז זה היה נכנס - - -

<קריאה: זה לא נמצא בהכשרה לא של רפואה, לא של - - -

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אני אומרת.

<מאיר דב ברקוביץ': אני מסכים.

<מאיר דב ברקוביץ': יש הרבה מהלכים שצריך ואפשר לעשות.

<מאיר דב ברקוביץ': מה שהמהלך הזה עושה ובעיני זאת חשיבותו, לכן אנחנו שותפים, אנחנו הרי לא צריכים את המהלך הזה כדי להכשיר חוקרים מקצועיים לעבירת מין כמו שמשרד החינוך לא צריך את המהלך הזה כדי לעשות הסברה בבית ספר.

<מאיר דב ברקוביץ': הוא עשה את זה לפני, הוא יעשה את זה אחרי וגם אנחנו.

<מאיר דב ברקוביץ': אבל הבנו שאם אנחנו ננסה לייצר משהו שהוא תא שטח, ולכן זה מתחיל ממקום שהוא - - - אני לא אוהב לקרוא לזה פיילוט, מבחינתי זה שלב ראשון של התכנית.

<מאיר דב ברקוביץ': אני לא רואה דבר כזה שהוא בסוף לא ממשיך.

<מאיר דב ברקוביץ': אבל זה להגיד בוא ננסה להצליח לייצר מקום אחד שנשתלט עליו ונעביר, למשל, נגיד בהיבט של המשטרה נעביר את כל השוטרים בתחנה, לא משנה מי עוסק בעבירות מין, כולם יעברו איזשהי הכשרה.

<מאיר דב ברקוביץ': כל עובדי מערכת הבריאות באותו אזור, כל אנשי מערכת החינוך, נייצר ביניהם את השיח אז אולי נצליח לייצר איזשהי אווירה שונה שתצמיח, אגב, היא תצמיח עלייה בתלונות.

<מאיר דב ברקוביץ': זה לא אומר דווקא שזה הולך להראות ירידה.

<מאיר דב ברקוביץ': אני חושב שדווקא כשיש עלייה בינתיים, זה אומר שיש יותר הבנה ויותר נכונות לשתף.

<מאיר דב ברקוביץ': עד כאן תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו את ד"ר בת עמי ברוט, ממונה על יחידת הסיוע לנפגעי עבירה, פרקליטות המדינה, בבקשה גברתי.

<בת עמי ברוט: שלום לכולם, קודם כל אני רוצה להתייחס לפרטים ששמענו פה גם מנטלי, מיוהנה, ממשה.

<בת עמי ברוט: קודם כל אני חושבת שאנחנו, זה דברים מאוד מאוד קשים, מאוד חשובים לנו לשמוע.

<בת עמי ברוט: אני גם רוצה לקוות כמו שברקו אמר שאולי היום אנחנו בין השאר בזכות איגוד מרכזי הסיוע ושיתוף הפעולה בין כל הגורמים, אולי אני מתקדמים לעבר מקום אחר, לעבר מקום שבו נפגעות ונפגעים יקבלו יחס אחר.

<בת עמי ברוט: אני חושבת שבאמת שיתוף הפעולה עם איגוד מרכזי הסיוע מבחינתנו הוא מאוד מאוד משמעותי כי אנחנו, בעצם, בפרקליטות, כמובן אנחנו מחויבים לזה גם לפי החוק, אבל אנחנו מפנים לאיגוד מרכזי הסיוע את הנפגעים והנפגעות שמגיעים אלינו כי אנחנו יודעים למי אנחנו מפנים.

<בת עמי ברוט: זאת אומרת, אנחנו יודעים שכשאנחנו מפנים את אותם נפגעים הם יקבלו את המענה, כמו ששמענו כאן ממשה למשל, הם יקבלו את המענה, הם יקבלו את הליווי, את הסיוע, את כל אותם דברים שבעצם נפגע עבירה צריך, וכמובן בצורה המקצועית והטובה ביותר.

<בת עמי ברוט: חוץ מזה אני שוב רוצה לברך, כמו שקודמיי אמרו, על שיתוף הפעולה, כי גם אנחנו הפרקליטות במהלך של השנים האחרונות מנסים לשנות את כל הגישה והאווירה שנוגעת לפגיעה מינית ולטיפול ולזכויות של נפגעי עבירות מין בישראל והרבה מזה זה גם בשיתוף פעולה עם איגוד מרכזי הסיוע, הן בתחום של החקיקה, הן בתחום של הליווי בהליכים הפליליים ובכל מה שנוגע לדיונים, לחקירות וכולי גם אנחנו בקשר עם המשטרה - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדעת אם בפרקליטות דנים בעובדה שמספר קטן או אחוז קטן של הגשת כתבי אישום, שיש לי הרגשה שבדרך כלל הולכים on the safe side מה שנקרא, רק במקרים שאתם בטוחים שאכן תצליחו להרשיע, לקבל הרשעה, אתם הולכים על זה.

עאידה תומא סלימאן: ונשאר אחוז מאוד גדול שהתיקים נסגרים, מכל מיני סיבות כמו שהיה ברור.

עאידה תומא סלימאן: איך אתם, מה בדיוק אתם חושבים לעשות עם זה, האם יש לכם מחשבות איך להתקדם?

עאידה תומא סלימאן: היו הצעות פה.

<בת עמי ברוט: קודם כל באמת בתיקים האלה יש קושי אינהרנטי והקושי הזה הוא נובע מכמה סיבות.

<בת עמי ברוט: הדבר הראשון כמובן זה בגלל שהפגיעות האלה נעשות, בדרך כלל, בין שני אנשים במחשכים בצורה אינטימית, אם אפשר לקרוא לזה ככה, אז באמת יש קושי ראייתי מאוד גדול ובאמת אפשר לראות לפי הנתונים שרוב התיקים שנסגרים, נסגרים בשל חוסר בראיות.

<בת עמי ברוט: זה הדבר הראשון.

<בת עמי ברוט: הדבר השני אנחנו גם צריכים להתחשב הרבה פעמים בעובדה שלפעמים חלף זמן רב מאוד, זה גם סיבה, דרך אגב, לעתים בקושי בראיות.

<בת עמי ברוט: חלף זמן רב מאוד שזה גם איזשהו מאפיין - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו כבר הכרנו את הסיבות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, אולי אני אמקד אותה יותר, האם אתם מעלים באיזשהו פורום, אולי פורום חקיקה של משרד המשפטים או אני לא יודעת איפה, את הקשיים האלה ואיך אתם עומדים בעצם מול הפונות, מול הנשים שעשו את זה, הגיעו, התלוננו ועכשיו צריך לסגור להם את התיק.

עאידה תומא סלימאן: האם חשבתם או פיתחתם איזושהי מחשבה על אולי שינויים חקיקתיים או אולי מודלים אחרים שאפשר למדוד אותם או שזה לא ?

<בת עמי ברוט: קודם כל אחד הדברים שאנחנו מדברים עליו הוא פגישה עם נפגע העבירה/נפגעת העבירה לפני שהתיק נסגר ולפעמים פגישה כזאת יכולה להוביל להחלטה שלא לסגור את התיק.

<בת עמי ברוט: אחרי ההתרשמות עם אותו נפגע ועם היכולת שלו להעיד.

<בת עמי ברוט: אנחנו גם בקשר עם גורמי מקצוע, הגורמים לדוגמא ממשרד הרווחה, שהרבה פעמים אנחנו מתייעצים איתם לגבי ההשפעה של העדות על אותו נפגע העבירה.

<בת עמי ברוט: יש מקרים שבהם, גם אם אנחנו מאוד רוצים להגיש את התיק, אנחנו לא יכולים בגלל שההשפעה על אותו נפגע יכולה להיות מאוד מאוד קשה וזה מה שגורמי המקצוע אומרים לנו - - -

<מרים שלר: צריך אבל לדבר על האחוזים המאוד מאוד גדולים, שנפתחים הרבה תיקים - - -

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני מנסה.

<בת עמי ברוט: יש קושי בעניין הזה.

<מרים שלר: ובת עמי, אני חושבת שאנחנו יכולים לראות, אנחנו במרכז סיוע תל אביב יזמנו כמה קורסים עם הפרקליטות אפשר לראות.

<מרים שלר: פרקליטות ופרקליטים שיש מודעות ויש איזושהי הבנה לדינמיקה של פגיעה מינית אז מוכנים להגיש כתב אישום הרבה יותר מפרקליטות ופרקליטים שאין להם מודעות ואין להם הבנה בנושא.

<מרים שלר: אם אין מודעות ואין הכשרה בנושא הזה אז ברור שילכו על ה-safe side ולא יגישו כתב אישום.

<בת עמי ברוט: אני מאוד מודה למרים על ההערה הזאת בגלל שזה הדבר הבא שרציתי לומר, לגבי ההכשרות, שגם זה אנחנו עושים בשיתוף עם איגוד מרכזי הסיוע.

<בת עמי ברוט: רק בשבוע שעבר הייתה השתלמות שנועדה באופן ייחודי לנושא של עבירות מין ולפגיעה המינית ובאמת הכשרה לפרקליטים, אנחנו בנינו איזשהו סט של הכשרות שאמור להיכנס בשנת 2017.

<בת עמי ברוט: אנחנו רואים בזה חשיבות מאוד גבוהה כי אני מסכימה עם מרים שפרקליט מקבל את הכלים גם להיות בקשר עם נפגע עבירה וגם יבחן את התיק בעיניים אחרון.

<בת עמי ברוט: ואנחנו, כמובן, נוכל לראות במשך הזמן האם הדברים האלה באמת מיתרגמים לעלייה באחוז הגשת כתבי האישום.

<בת עמי ברוט: אבל אני אומרת שאנחנו מודעים לדבר הזה ואנחנו באמת פועלים בכיוון הזה.

<בת עמי ברוט: אני רוצה לומר עוד דבר, אני חושבת שבאמת בשנים האחרונות יש לנו ניסיון לראות את התמונה באופן מתכלל, באופן הוליסטי.

<בת עמי ברוט: זאת אומרת, גם המענה שאנחנו נותנים לנפגעים אנחנו משתדלים לתת אותו באופן הוליסטי.

<בת עמי ברוט: אני לא חושבת שזה לא מתחיל ונגמר רק באחוז כתבי האישום כי יש באמת תיקים שאי אפשר להגיש אותם ועדיין נפגע העבירה יכול לקבל את אותו מענה שהוא צריך לקבל.

<בת עמי ברוט: זאת אומרת זה לא רק הנתון היבש הזה של אחוז כתבי האישום, שהוא חשוב כמובן, אבל אני חושבת שהוא לא עומד יחיד בתוך התמונה.

עאידה תומא סלימאן: אבל הוא עומד מאוד בולט.

<בת עמי ברוט: אני מסכימה.

עאידה תומא סלימאן: מנקר עיניים.

<בת עמי ברוט: אני מאוד אשמח אם בשנה הבאה בדיון הזה אולי אנחנו נצליח להציג נתונים אחרים לנוכח כל הפעולות שאנחנו עושים בהקשר הזה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אי אפשר לסמוך על תהליכים שיקרו מעצמם וזה מה שניסיתי לגלות.

עאידה תומא סלימאן: האם יש דיונים על תהליכים שיכולים לשנות את העובדה הזאת.

<ליאת קליין: אני הייתי רוצה לבקש דיון, אם אפשר, שהוא פה, לא יותר רחב על התופעה, אלא יותר להתמקד בחלופות ואלטרנטיבות.

<ליאת קליין: איזשהו דיון פה על חלופות להליך, אולי דיון סיכום או משהו.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל אני חושבת, אלטרנטיבות זה לא יכול לבוא רק מצד - - -

<ליאת קליין: לא גם בתוך המערכת הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הם גם צריכים לדון בהיבטים שקשורים להגשת כתבי אישום ואיך הם מתמודדים עם העובדה שהם הולכים רק על התיקים שקל, או לא הייתי אומרת קל במובן של - - - אבל לפחות שהם מרגישים שבאמת יהיה.

עאידה תומא סלימאן: עובדה שרק 2% מהתיקים במקרים של מרכזי הסיוע שלא קיבלו הרשעה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה מכלל התיקים שמוגשים לבתי המשפט.

עאידה תומא סלימאן: לא רק כאלה שהגיעו למרכזי הסיוע.

עאידה תומא סלימאן: מה אחוז התיקים שבאמת אין בהם הרשעות.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני זוכרת זה היה גם כן אחוז מאוד נמוך.

<בת עמי ברוט: לפי הנתונים שלנו של שנת 2015, 80% מתוך התיקים שהוגשו היו בהם הרשעות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: גברת לינדה ח'ואלד אבו אל חוף, מרכז סיוע נצרת.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: תודה לכולם, תודה עאידה, תודה לנשים ששיתפו בחוויות האישיות שלהן.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אנחנו עובדות בחברה הערבית עם נשים ונערות נפגעות אלימות ותקיפה מינית.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אני מרכזת המרכז וגם תכנית ופרויקט ליווי בהליך הפלילי.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אני יכולה להגיד, יותר מ-10 שנים אנחנו עובדות בהליך פלילי במרכז.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: יש שלושה שלבים שנשים ערביות חוות תקיפה מינית ואלימות, שהן חוות את ההליך הפלילי יש שלושה חלקים.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: החלק שלפני, הגשת התלונה, קודם הגשת התלונה, כל העניין של הסוד, הפחד, החשיפה, אנחנו חברה שמרנית, אבהית, גברית שאפילו יש לנו 90%, אפילו יותר מ-90% מהפניות למרכז לא קיבלו את התמיכה של המשפחה ולא יכלו לחשוף את זה במשפחה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אז תחשבו כמה זה קשה להגיע אפילו להליך פלילי ולספר במשטרה, שאין את המקום לספר את הכאב, את הסוד ואת הפגיעה בתוך המשפחה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: ויש את הלחצים, אפילו אם הנשים רוצות להתלונן ולהגיע למשטרה, יש את הלחצים החברתיים, יש את הלחצים במשפחה, לפעמים כדאי לוותר ולא לחשוף שאף אחד לא יידע, פחד מפאדיחה ואת הדיבורים בחברה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: יש את החלק השני, החלק שהיא מגישה את התלונה או שהיא מגיעה להליך פלילי למשטרה ושם היא גם עוד פעם פוגשת את המקום שאין את החוקרות הערביות.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אנחנו יודעות שהשפה הערבית היא שפה רשמית בארץ, היא לא תוכל לדבר ולספר את האירוע ואת הכאב שלה בשפה שלה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: היא חייבת לתרגם את הרגשות שלה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: בגלל זה יש הרבה נשים שאנחנו ליווינו אותן, ואתם יודעים שאנחנו גם לא צריכות לתרגם או להיות בחלק של המתורגמן במשטרה, לפעמים יש נשים שוויתרו על זה, שהביאו מתנדבת שהיא לא מתרגמת ממש את המילים שלה או גבר שהוא ממחלקה אחרת או אני לא יודעת מאיפה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: לפעמים זה היה ממש קושי להמשיך, כאילו היה מחסום.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: יש מחסומים שהיו בתוך המשטרה, אני יכולה להגיד שבתוך המשטרה עדיין מתייחסים לחברה כאילו זאת המנטליות שלכם, זה חלק מהחברה שלכם ומתייחסים לזה כאילו מהמקום של תעשו את זה כמו- - - יש חוקרים שאמרו, תעשו סולחה ואי אפשר לבוא, אני אומרת לכם, אני לפני שלוש שנים ליוויתי בחורה שבמשטרה אמרו לה תתביישי את מתלוננת על אבא שלך.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: תחשבי איך לעשות את זה בתוך המשפחה, תעשו סולחה, תשבו, תדברו ואי אפשר להתלונן אם אבא שלך אמר משהו או שהוא הרביץ לך או שהוא הרים עלייך יד.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: זה עדיין קורה בתוך המשטרה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: אני יכולה להגיד שאחרי, אם זה בבתי משפט, אם זה בפרקליטות, הן חוות את זה יותר ויותר קשה.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: זה הליך ממש מוזר, זה מקום ממש מוזר.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: נשים ערביות לא רגילות להיכנס, זה בשבילן מאוד מפחיד והן לא מאמינות.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: ואנחנו שומעות את זה מהנשים והבחורות שאנחנו מלוות אותן שהמשטרה, הפרקליטות, בתי המשפט זה ממש מקום שמפחיד אותן.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: לא מרגישות אמון במקום זה ולא נותן להם את הקול שלהן כדי לדבר ולספר ולהגיד את הכאב שלהן.

עאידה תומא סלימאן: לינדה אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: יש לך עוד?

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: לא.

<לינדה ח'ואלד- אבו אלחוף: זהו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הנושא של השפה ושל חקירות בשפה של המתלוננת הוא א'-ב' שחייבת המשטרה למצוא לו פתרון מיידי כי אני יודעת מהעבודה הקודמת שלי שקשה מאוד לנשים, גם במצב של טראומה, להתבטא בשפה אחרת וגם להשתמש בכל המושגים ולבטא את הרגשות שלהן בשפה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: גברת סילבינה סוסנה, מנהלת מרכז הסיוע בירושלים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<סילבינה סוסנה: תודה רבה.

<סילבינה סוסנה: אז באמת אי אפשר לדבר כאן היום בלי להתייחס לעדויות הכואבות ששמענו והאמיצות.

<סילבינה סוסנה: אז תודה רבה לכן על שחלקתם איתנו את הכאב.

<סילבינה סוסנה: אני חייבת להתייחס למשהו שאני שומעת זה שנה שנייה כבר על הפרויקט של מערכת החינוך.

<סילבינה סוסנה: אני מברכת כל גורם שרוצה לעסוק בתחום של מניעה ופגיעה מינית, אבל אני למדתי, ובטח כל אחד מכם למד, שהיום כשהולכים לרופא זה לא מספיק ללכת לרופא משפחה, מחפשים את המומחה לכל תחום.

<סילבינה סוסנה: כואבת לי הרגל אז אני צריכה ללכת לאורתופד כנראה, כי הרופא משפחה שלי הוא מצויין, אבל הוא רק מזה שיכול לתת לי פיק הוא לא יכול לעזור לי הרבה.

<סילבינה סוסנה: אני מתכוונת לכך, שגם שנה שעברה דיברנו על הפרויקט שלכם שהוא מבורך.

<סילבינה סוסנה: מרכזי סיוע, שאנחנו 9 מרכזים ברחבי הארץ, עושות כל שנה מעל 40,000 סדנאות בבתי ספר.

<סילבינה סוסנה: האם ידעתם על זה?

<סילבינה סוסנה: אנחנו לא רק שעושות מעל 40,000 סדנאות בבתי ספר, אלא שגם הרכזות שלנו יושבות בחדרי מורים עם המורים לפני כל סדנא כדי להעביר להם גם כן את ההכשרה וההכנה.

<סילבינה סוסנה: האם ידוע לכם על זה?

<קריאה: בוודאי שידוע לנו.

<סילבינה סוסנה: עכשיו אני באה ואומרת דבר כזה, האם אנחנו לפעמים לא חוטאים בזה שמנסים כל הזמן להמציא את הגלגל.

<סילבינה סוסנה: ואני מסכימה, ברקו, על הנושא של השיתוף פעולה, אין ספק.

<סילבינה סוסנה: בדיוק כמו שאנחנו צריכים ללמוד הרבה מאוד מהמשטרה ואתם לומדים הרבה מאוד ממרכזי סיוע.

<סילבינה סוסנה: כל אחד צריך לבוא ולשבת ממקום המומחיות תוכן שלו.

<סילבינה סוסנה: אני באה ואומרת ככה, במדינה שכמעט כל עמותה מתמוטטת בגלל המצב הכלכלי, ואני לא מדברת רק על המרכזי סיוע, אני מדברת על עמותות שקיימות שנים על גבי שנים לצורך מתן מענה למדינה, לאזרחים, לא ייתכן שאנחנו לא נתאחד ברמה כזאת שמי שמוביל פרויקט כזה זה צריך להיות מומחי תוכן בכל פרויקט.

<סילבינה סוסנה: זה מה שאני רואה.

<סילבינה סוסנה: זה מאוד שונה שמורה עומד בכיתה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם לא חלק מהתכנית הזו?

<סילבינה סוסנה: אנחנו חלק בתכנון.

<סילבינה סוסנה: אני מדברת על ה - - - אני מסתכלת בתור מנהלת לעוד שלב שזה הביצוע, שמטריד אותי מאוד שאני לא בטוחה אם הילד שלי בכיתה והוא עבר פגיעה, אם הוא ירגיש בנוח לבוא למורה שלו.

<סילבינה סוסנה: אני אשמח מאוד שלמורה יהיו את הכלים כדי שהיא תוכל לזהות שהילד הזה הוא נפגע.

<סילבינה סוסנה: אני לא מצפה שהמורה תלמד את זה.

<סילבינה סוסנה: אני רוצה שהמורה תוכל ללמד אותו כל מיני דברים אחרים בכיתה, אבל אני לא בטוחה שהיא צריכה להיות מומחית תוכן לטיפול בבעיה כזו.

<סילבינה סוסנה: אז אני באה ואומרת ככה.

<סילבינה סוסנה: אני חושבת שלתכנית כזו שהיא תכנית חשובה מאין כמוה, ואנחנו שותפות בתכנון.

<סילבינה סוסנה: אני חושבת שצריך לעשות חשיבה מאוד מאוד טובה ואסטרטגית איך ומי צריך להוביל דבר כזה ואיך צריך לבנות תקציב מסודר.

<סילבינה סוסנה: משפט אחרון לגבי התקציב.

<סילבינה סוסנה: אני רוצה, עאידה, במקום הזה, להגיד לך תודה ולכל החברי כנסת וכל מי שהתגייס וגם כן במשרדים הממשלתיים כמו משרד הרווחה וכולי, כדי לעזור לנו כדי לקבל השנה את ה-2,000,000 הנוספים.

<סילבינה סוסנה: לא יתכן שאנחנו כל שנה צריכות להופיע או בטלויזיה או בכל מיני מקומות או להתחנן על 2,000,000 ₪.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הדיבורים על העניין של התכנית, יכול להיות שנתחיל עכשיו להתווכח על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הייתי רוצה להיכנס עכשיו להתווכח.

עאידה תומא סלימאן: ניקח את הכל בחשבון, אבל אולי גם נארגן שתהיה ישיבה שבה תוצג התכנית בצורה מפורטת, נוכל להתייחס אליה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי מה להגיד בעניין מה הייתי רוצה שהמורים והמורות כן ידעו, לפחות דבר בסיסי - לזהות להפנות.

<קריאה: איתור וזיהוי.

עאידה תומא סלימאן: מצידי איתור וזיהוי זה מספיק בשבילי גם לכל מי שמעורב במערכת הבריאותית וכולי וכולי.

עאידה תומא סלימאן: לפחות איתור, זיהוי והפניה.

עאידה תומא סלימאן: ואז מי שכן יודע לטפל, יטפל.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה גברתי.

עליזה לביא: ברכות על הדיון החשוב הזה שהפך למסורת כאן בוועדה ובאמת אני מצטרפת לברכות ולחיבוק הגדול.

עליזה לביא: הלכנו דרך מאוד, באמת מאוד ארוכה, שחלק מהפירות רואים עכשיו, אבל הדרך עוד מאוד מאוד ארוכה.

עליזה לביא: גם כי כל השינויים הטכנולוגים מקרינים על כל העבודה שעשינו וגם בחקיקה.

עליזה לביא: כלומר, יש דברים שבאמת מיצבנו אותם אבל פתאום הרכבות דוהרות ואנחנו מוצאות את עצמנו או עם חקיקה לא רלבנטית או עם חקיקה שלא מכילה.

עליזה לביא: אני לפחות פעמיים השנה, השנה רק התחילה, כבר הפרעתי לך באמצע הלילה עם טלפונים.

עליזה לביא: יש כתובת.

עליזה לביא: אתם כתובת לכל כך הרבה נערות ונשים, ותודה רבה על כל מה שנעשה ועל כל מה שעוד ייעשה.

עליזה לביא: גברתי, אני רוצה, אתמול נחשפנו לפרשייה מזעזעת, קשה - - -

<קריאה: כבר דיברנו על זה.

עליזה לביא: אני יודעת שדיברתם על זה אני מצטערת שאני רצה בין הוועדות.

עאידה תומא סלימאן: לא זה כל הכבוד שאת יכולה לרוץ בין הוועדות.

עליזה לביא: אני שמעתי, דברים הגיע אלינו, החשש והפחד בשנת 2016 להגיש תלונה.

עליזה לביא: ודיברתן על זה ועוד נדבר על זה.

עליזה לביא: הקריאה שלנו כאן באמת לבוא ולחזק.

עליזה לביא: כבר אתמול קראתי למשטרה עוד לפני שהמשטרה החליטה לצאת בחקירה.

עליזה לביא: כי יש היום אפשרות להגיע, ובמקרה של אתמול, דרך עדויות או פייסבוק שמעלים פוסטים של בעלי מועדונים או אנשי ביטחון שנמצאים.

עליזה לביא: יש עוד דרכים למגר את התופעה הקשה והאומללה הזאת.

עליזה לביא: נכון שאנחנו היינו מאוד רוצות שנשים תגשנה תלונות, אבל אנחנו רואות את המציאות שבה אנחנו חיות, והמערכת חייבת לאפשר כלים נוספים.

עליזה לביא: כלים נוספים כדי למגר, בטח במרחב הציבורי.

עליזה לביא: ואם אנחנו רואים רצף של עדויות ואנשים שהם עדים, אז המשטרה לא יכולה לעמוד מהצד ולא לפתוח בחקירה, למרות שעדיין אין תלונה.

עליזה לביא: לשמחתי הוגשה תלונה גם במהלך הלילה.

עליזה לביא: אני מאוד מברכת על היוזמה ואני רוצה כאן לחזק את הידיים, אנחנו נמצאים לקראת יום למען אלימות נגד נשים, ואני רוצה כאן גם לחזק את ידיו של השר לביטחון פנים, באנו עכשיו מדיון קודם, על הלקיחת אחריות מהמקום הזה.

עליזה לביא: כשאין קול זה לא אומר שאין פשע.

עליזה לביא: צריך לבדוק איך אנחנו ממגרים וממגרות את התופעה הנוראית הזאת.

עליזה לביא: אז מצד אחד הטכנולוגיה מכבידה ומביאה עוד, אבל מצד שני היא מאפשרת כלים נוספים ואסור לנו לא ללכת עם האפשרויות החדשות.

עליזה לביא: אז תבורכנה, תבורכי גברתי, ואני אמשיך לוועדה הבאה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: גם את תבורכי.

עאידה תומא סלימאן: גברת מלי אורגד, מפקחת ארצית נוער, צעירים וצעירות, משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<מלי אורגד: שלום, בראשית הדברים אני רוצה לומר שמשרד הרווחה תומך ומוקיר את מרכזי הסיוע שהם בעצם חלק מהמערך שהמשרד מפעיל ואנחנו שותפים.

<מלי אורגד: יש לנו עבודות משותפות, יש לנו פרויקטים משותפים ובהחלט זה ברצף המענים של המשרד, מרכזי הסיוע הם בהחלט נדבך מאוד מאוד חשוב.

<מלי אורגד: אני רוצה לפרט את רצף המענים שאנחנו נותנים כמשרד.

<מלי אורגד: דיבר משה (שם בדוי) באמת הציג פה תמונה לא פשוטה.

<מלי אורגד: אני רוצה לספר לו איזה אפשרויות קיימות כרגע ויהיו בעתיד ויתפתחו כי זה הכיוון.

<מלי אורגד: יש לנו ברמה הארצית חמישה מרכזים רב תחומיים שנמצאים בכל הארץ : באר שבע - - - אני מפקחת ארצית בתחום של נפגעות תקיפה מינית מ-18 ומעלה.

<מלי אורגד: אני לא מדברת על קטינים, אני מדברת על בגירים.

<מלי אורגד: אז יש לנו חמישה מרכזים רב תחומיים שמטפלים בכ-140 מטופלים, כ-20% מהם גברים.

<מלי אורגד: בתוך מרכז רב תחומי כזה יש ייעוץ מרכז תעסוקה לאותן נפגעות.

עאידה תומא סלימאן: 140 בכלל חמשת המרכזים?

<מלי אורגד: לא.

<מלי אורגד: בכל אחד מהמרכזים יש כ-140.

<מלי אורגד: אנחנו מדברים על כ-700 או 600.

עאידה תומא סלימאן: שזה כלום.

<מלי אורגד: שזה כלום כרגע, אבל אנחנו בהחלט באיזשהו פיתוח מואץ.

<מלי אורגד: בנוסף לחמישה המרכזים הללו יש כרגע, נכון לרגע זה, 25 יחידות טיפול שנמצאות ברחבי הארץ החל מהצפון, צפת, ועד אילת.

<מלי אורגד: מדיניות המשרד היא להרחיב ולהנגיש את השירות - - -

עאידה תומא סלימאן: מה יחידות הטיפול האלה?

<מלי אורגד: יחידות הטיפול זה בדיוק כמו היחידה בטירה ששם אנחנו גם רוצים לפתח.

עאידה תומא סלימאן: שעוד לא קמה.

<מלי אורגד: שעדיין לא קמה.

<מלי אורגד: יש לנו עוד שש בפיתוח כמו טירה ועוד אחרים שאנחנו מפתחים.

<מלי אורגד: יחידת טיפול נמצאת בתוך משרד הרווחה.

<מלי אורגד: לעתים היא נמצאת במרכזים לאלימות.

<מלי אורגד: יושבים שם עובדים סוציאלים מומחים לטיפול ומגיעים מטופלים מאותו ישוב.

<מלי אורגד: לפעמים המרכזים האלו, היחידות הללו הם אזוריים ואז תלוי איך אנחנו מגדירים אותם.

<מלי אורגד: וגם שם יש לנו בערך סביב ה-500-600 מטופלים.

<מלי אורגד: מדיניות המשרד היא לפתח עוד.

<מלי אורגד: להקים כ-90 לפחות יחידות כאלה.

<מלי אורגד: בדיוק במקבילה של מרכזי האלימות שהיום יש ברמה הארצית.

<מלי אורגד: בנוסף לכל זה יש לנו חלופה אשפוזית שנמצאת במרכז הארץ ל-12 נשים שנמצאות, זו מסגרת חוץ ביתית, שנשים יכולות לשהות שם בין שבועיים לעד ה-4 חודשים - - -

עאידה תומא סלימאן: כן הוועדה עשתה סיור בחלופה.

<מלי אורגד: אה, יופי.

<מלי אורגד: ואנחנו ככה מייצבים, מפתחים וככה עוד לומדים ואולי גם יהיה מחקר מלווה.

<מלי אורגד: זהו פרויקט ייחודי שבכלל קיים בארץ, לדעתי גם בעולם.

<מלי אורגד: אנחנו בתכנון של הקמת הוסטל המשכי לאותה חלופה שזה יהיה עד שנה וחצי לפחות שאפשר כן לתת מענה של מיצוי הזכויות, תעסוקה וכולי לאותן נשים.

<מלי אורגד: גם מסגרת חוץ ביתית כזו, המשכית.

<מלי אורגד: בנוסף לזה, רציתי לדבר על מגבלת הזמן.

<מלי אורגד: אין מגבלת זמן לטיפול.

<מלי אורגד: כל טיפול זה תלוי בטיפול עצמו, אפשר שנה ואפשר להמשיך גם עד חמש שנים.

<מלי אורגד: כמובן שאחרי כל שנה יש בדיקה של יעדי הטיפול, מה עוד צריך.

<מלי אורגד: פיקוח יושב, משרד הרווחה יושב מול המטפלים ואנחנו בודקים את הצרכים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני עושה את ההד של הקול.

עאידה תומא סלימאן: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שזה לא נכון וכן יש הגבלה.

<משה: אחרי שנה ביקשו מאיתנו להפסיק.

<מלי אורגד: השאלה איפה זה נמצא, באחד המרכזים של משרד הרווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב.

עאידה תומא סלימאן: או שאין הגבלה או שיש הגבלה, לא חשוב איפה.

עאידה תומא סלימאן: אם זה במרכז או בפריפריה.

<מלי אורגד: השאלה אם זה דרך משרד הבריאות - - -

עאידה תומא סלימאן: דרך הרווחה.

<יוהנה אביב לוי: אני גרה באזור עמק חפר, אני שייכת לאזור השרון.

<יוהנה אביב לוי: בקבוצה שהייתי היינו תשע נשים.

<יוהנה אביב לוי: אין הענות, אין מקום, צריך לחכות עד שמתפנה.

<קריאה: יש רשימות המתנה.

<יוהנה אביב לוי: יש רשימות המתנה של חצי שנה, של שנה, של שנה וחצי.

<יוהנה אביב לוי: וכשמקבלים את הטיפול הוא מוגבל לשנה.

<יוהנה אביב לוי: וזה דרך משרדי הרווחה.

<יוהנה אביב לוי: ואגב, כדי לקבל אישור היה צריך - - - יש פרוצדורה מאוד מאוד ארוכה.

<מלי אורגד: אוקיי, אני שומעת.

<מלי אורגד: אני אומרת, המדיניות היא : אין הגבלה של שנה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: כאשר יש לי שני אנשים, אחד שאשתו נפגעה ואחת שבעצמה נפגעה שאומרים שנאמר להם במפורש שזה מוגבל לשנה אני לא אקבל שאין הגבלה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה בירור ורוצה תשובה ברורה, כתובה שאומרת לי או שיש או שאין כדי שהם ידעו אם הם יכולים לדרוש את הטיפול הזה ואם לא אז אני אדע מה אני צריכה לעשות בעניין ההגבלה.

<מלי אורגד: אני אשמח לקבל את הפרטים, לבחון, לבדוק את זה.

<מלי אורגד: אני כן אומרת שמדיניות המשרד היא ללא הגבלה.

<מלי אורגד: אם יש הגבלה, ואנחנו שומעים פה על שני מקרים, אנחנו נבחן ונבדוק אותם.

<מלי אורגד: לגבי אזור השרון.

<מלי אורגד: את צודקת.

<מלי אורגד: אין לנו שם יחידות אבל עכשיו הולכת לקום יחידה ברעננה, ממש בימים אלה.

<מלי אורגד: אני חייבת לומר שאנחנו מחזרים אחרי הפתחים של ראשי הרשויות.

<מלי אורגד: אני רוצה להסביר, כי כאשר רשות מקומית אומרת לא רוצה אני להקים יחידה שהרי היא זו שצריכה להגיד, יש לי נפגעות אני רוצה לתת את השירות הזה בתוך העיר שלי, אנחנו נשמח מאוד כי יש לנו את האופציה הזאת ואת האפשרות.

<מלי אורגד: כאשר רשות עושה קשיים כאלה ואחרים, אני ברמה האישית לא מוותרת, מגיעה עד לאן שצריך להגיע כדי לפתוח, והנה רעננה נתנה אוקיי אחרי הרבה זמן שלא נתנה לנו.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת - - -

<קריאה: אם רוצים הרחבה לגבי קטינים אני יכולה להרחיב, אבל כרגע זה לא מוקד הדיון.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אנחנו בדרך כלל מברכות על כל התפתחות ועל כל שירות נוסף שמתווסף למכלול השירותים הקיימים ואני יודעת שאת מנסה ואנחנו בקשר לחלק מהתחנות הטיפוליות.

עאידה תומא סלימאן: אבל מאוד חשוב לי לדעת אם יש הגבלה או לא.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת שהמדיניות היא לא.

עאידה תומא סלימאן: כנראה זה לא מחלחל לשטח.

עאידה תומא סלימאן: עובדה, שמענו עדויות על הגבלה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שהייתי רוצה לראות ואנחנו נפנה למשרד ולשר בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: אם ראיתם לנכון, ואם חשבתם שמרכזי הסיוע ואיגוד מרכזי הסיוע חייב תקציב נוסף לשנת 2016 של 2,000,000 ₪ הייתי רוצה לראות את ה-8,000,000 כולל ה-2,000,000 האלה בגוף התקציב של המשרד השנה ב-2017-2018.

עאידה תומא סלימאן: כי לא מתקבל על הדעת, אני לא חושבת שחשבתם סתם לתת להם בונוס, אלא כי הבנתם שקיים צורך כזה, ואני חושבת ב-2017-2018 אכן יתקיים הצורך הזה ואולי אפילו יותר אז אני אפנה גם כן למשרד בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: נשארה לנו דוברת אחת ואני רוצה לסכם.

עאידה תומא סלימאן: גברת כרמית.

<כרמית פולק-כהן: כרמית פולק כהן, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק-כהן: אז קודם כל אני רוצה כמובן להצטרף לברכות לאיגוד ולליאת שהעבודה שלנו במשך שנים היא עבודה משותפת וטובה בקידום חקיקה.

<כרמית פולק-כהן: אני מתמקדת כמובן בקטינים ומבחינתי הנתונים הם מפעימים.

<כרמית פולק-כהן: אלה נתונים שאנחנו פוגשים בשטח והיו על זה כבר כמה דיונים בוועדת זכויות הילד שעסקו בסיבות לאי פתיחת תיקים או לסגירת תיקים בהקשר של קטינים שנפגעו בעבירות מין.

<כרמית פולק-כהן: יש הרבה סיבות והסיבות הן לא פשוטות.

<כרמית פולק-כהן: אני מתחברת להצעה של ליאת לחשוב על איזשהו דיון אופרטיבי שיתן איזשהו מענה כלשהו לתופעה הזאת.

<כרמית פולק-כהן: זה דיון שידרוש המון חשיבה מכל הגורמים הרלוונטיים בגלל שאין מענה.

<כרמית פולק-כהן: זה קשה.

<כרמית פולק-כהן: זה קשה למצוא את המענה.

<כרמית פולק-כהן: אני בזמנו זוכרת שמיכל רוזין פנתה אליי אחרי הדיון ואמרה לי בואי תני לי אלטרנטיבה, תני לי אלטרנטיבה להליך הפלילי.

<כרמית פולק-כהן: בכנות, אלה דברים מורכבים שקשה לחשוב עליהם.

<כרמית פולק-כהן: קשה לחשוב על אלטרנטיבות מה קורה במקרה שבו תיק נסגר ופוגע מסתובב חופשי.

<כרמית פולק-כהן: אלה דברים שאנחנו כל יום רואים בשטח.

<כרמית פולק-כהן: בנוסף, אני רוצה לספר על מיזם שאנחנו עושים בשיתוף עם מכון חרוב וברוקדייל ושיתפנו את האיגוד במיזם הזה.

<כרמית פולק-כהן: נקרא מיזם מהלב, זה מיזם למניעת התעללות בילדים, כאשר המטרה של המיזם הזה היא בעצם לפרוץ את העובדה שילדים מדברים ללא מילים.

<כרמית פולק-כהן: הרעיון הוא לשווק את כל הנושא של מניעת התעללות בבתי ספר למורים, לציבור, להנגיש את השיח שעוסק במניעת התעללות, בהתעללות של ילדים, כדי שהציבור יבין מה זה התעללות.

<כרמית פולק-כהן: לשנות את השיח.

<כרמית פולק-כהן: בת עמי קצת דיברה על זה.

<כרמית פולק-כהן: בעצם בכל אחד מהגורמים הרלוונטיים פה ראינו שנעשה שינוי בשיח.

<כרמית פולק-כהן: השיח הוא קריטי.

<כרמית פולק-כהן: כי ברגע שיש שינוי בשיח אתה רואה שינוי פשוט במעשים.

<כרמית פולק-כהן: ובמיזם הזה אחד הדברים שהשקנו לאחרונה זה שלושה קמפיינים שהם היו בצורת אימוג'ים.

<כרמית פולק-כהן: רצינו לתת כלים לילדים לדבר ללא מילים.

<כרמית פולק-כהן: יצרנו מעין סמל SOS כזה שילדים יוכלו להשתמש בו במקרה של פגיעה וניסינו ככה להשריש אותו בשטח.

<כרמית פולק-כהן: כמובן אנחנו נשמח לשתף פעולה עם כל הגורמים הרלוונטיים ולפעול עוד למניעת התעללות בילדים.

<כרמית פולק-כהן: וזהו, ברכות לאיגוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני בינתיים הסתכלתי על משרד החינוך ונאמר לי שמשתפים פעולה איתכם.

<איריס בן יעקב: אני רוצה רק להוסיף שהשנה אנחנו חדרנו למיזם מהלב ושבוע מערכת החינוך נגד פגיעות מיניות התמקד בפניה לעזרה ואנחנו בהחלט משתפים פעולה ועושים, נעשה ביחד.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תמיד שמחות לשמוע על דברים שהם בכיוון הנכון.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שכל פעם שאני חושבת שהנושא הזה קרוב מאוד לליבי ואני מבינה בו ומיצינו אותו, תמיד יש עוד ועוד נושאים שצריך לגעת בהם וכיוונים שצריך לפתח אותם כדי באמת שלא רק אלה שהגיעו והיו אמיצות ואמיצים והעידו ירגישו יותר טוב ויוכלו להתגבר על הטראומה הזו, אבל גם כדי שכל אלה שלא הצליחו להגיע ולא יכולות להגיע לפה גם כן נוכל לעזור להן ולתמוך ונוכל לעקור את התופעה הזו כמה שאפשר מהחברה.

עאידה תומא סלימאן: אני שוב מברכת את איגוד מרכזי הסיוע ואלפי הנשים והגברים האמיצים שעושים את המלאכה יום-יום, שעה-שעה, גם בלילה וגם ביום, על העבודה שלכם ועל הדו"ח שהגשתם ואני בטוחה שכולם ילמדו רבות מלקרוא.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה למשרד הרווחה, כפי שאמרתי, בעניין תקציב מרכזי הסיוע ונבקש שזה יהיה כבר בתקציב המוצע ל-2017-2018 כדי לא לבזבז יותר מדיי זמן לקראת אמצע השנה בלדרוש את התוספת התקציבית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נבקש ממשרד הרווחה תשובה בעניין הגבלת הטיפול.

עאידה תומא סלימאן: גם באופן ספציפי לשתי העדויות שניתנו פה, אבל גם באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: מה המדיניות, איך מועברת המדיניות הלאה ולמה זה לא מחלחל למטה.

עאידה תומא סלימאן: אני בסיכום, אנחנו נברר את זה, אשמח לקבל תשובה לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: את הדיון האופרטיבי בעניין כל הבעייתיות בהגשת כתבי אישום והקושי בהגשת כתבי אישום ומה אפשר, האם אפשר לנסות לבדוק אלטרנטיבות גם בשינוי חקיקה וגם במודלים אחרים אנחנו נשמח לקדם את זה ואנחנו נזמן פגישה שתכלול את כל הגורמים הרלוונטיים גם מהאיגוד, גם מהפרקליטות, גם ממשרד המשפטים, גם אולי מהמשטרה שנוכל באמת לבדוק את העניין.

עאידה תומא סלימאן: בנושא התכנית הלאומית, אני חושבת שגם נשמח לקבל קודם כל מידע ולראות מתי תהיו מוכנות לעשות איזושהי סקירה ודיון על איך מתפתחת התכנית ולאן פניה מועדות כדי לדעת.

עאידה תומא סלימאן: חבל לי שחושבים על תכנית לאומית ולא חושבים להקצות תקציבים נוספים, כי היתה לנו הרבה ביקורת בעבר על הדלות שבאמצעים הקיימים כדי לדחוף נושאים כאלה, אפילו במערכת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: מה עכשיו שמדברים על מערך הסברה והכשרות לאנשי מקצוע.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שהמדינה תשים את הנושאים האלה גבוה בסדר העדיפות שלה.

עאידה תומא סלימאן: אני יכולה להצביע על כמה וכמה דברים שהם היו חוסכים בהם ומעבירים את הכסף לנושאים כאלה החברה הישראלית הייתה נראית הרבה יותר טובה ממה שהיא היום, ופחות סבל נגרם לאזרחים ולאזרחיות.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא אתחיל לספור את הדברים כי אני לא אסיים אותם אם אתחיל להגיד מה היו צריכים לחסוך.

עאידה תומא סלימאן: נשאר רק את הנושא, אני חושבת שהגיע הזמן גם להתחיל להדגיש את החשיבות בהכנסת הנושא של שיוויון מגדרי אבל גם כן אלימות נגד נשים והטרדות והתקפות מיניות להכשרות של אנשי מקצוע.

עאידה תומא סלימאן: כבר באוניברסיטאות, כבר בתכניות ההכשרה להכניס את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה חוסך מהמדינה הרבה עבודה של לאחר והיה חוסך הרבה סבל ששמענו עליו היום.

עאידה תומא סלימאן: אם בבתי ספר להוראה, אם בלימודי רפואה, אם בלימודי אחיות, אם במשטרה ופסיכולוגיה ועבודה סוציאלית.

עאידה תומא סלימאן: עבודה סוציאלית אני מצפה שיש להם איזשהם לימודים.

<קריאה: אין חובה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נחסוך מעצמנו ונגיד אנחנו רוצות את זה בהכשרות גם של עורכי דין וגם מי שעוסק בבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכם ואנחנו בטח ניפגש לפני הדו"ח הבא.

עאידה תומא סלימאן: תודה.