ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 502, 2017-04-18 13:00

אלי אלאלוף: צהרים טובים.

אלי אלאלוף: היום ה-18 באפריל 2017, כ"ב בניסן תשע"ז, השעה 13:10.

אלי אלאלוף: אני מבטיח להחזיר את הדקות שאיחרתי, אבל היות ואתם חלק מהדיפלומטיה, זה היה כדי לארח נציג של צרפת, של Conseil d’Etat, שבא לפה לפגישה עם ה-Court Supreme שלנו, בית-המשפט העליון.

אלי אלאלוף: דיברנו על זה ובסוף גילינו שהוא גם יהודי, שיחה מאוד מעניינת, מרתקת.

אלי אלאלוף: מה שעניין אותו זה אם אנחנו בביורוקרטיה כבדה כמוהם, אז אמרתי: כמה שיש לנו ביורוקרטיה כבדה, מה שמתקן זה המגזר השלישי, הוא מתקן את הביורוקרטיה הכבדה שלנו, ואתם הסובלים של הביורוקרטיה בין היתר.

אלי אלאלוף: אני שמח לקיים את הדיון.

אלי אלאלוף: ביקשתם, ואני חושב שזה נכון מפני שקיימנו דיון בזמנו בזכות יואל חסון, אילן גילאון, חיים ילין וענת ברקו, ואני שמח באמת שנמצאת אתנו חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אלי אלאלוף: כתבתי לנציב שירות המדינה, הוא ענה לי שהוא החליט וזה צריך להיות החלטת ממשלה, וכתבתי לראש הממשלה בתוקף תפקידו.

יואל חסון: מה הוא החליט?

אלי אלאלוף: הוא החליט שיש המלצה, צריך לתת - -

שלי יחימוביץ': יש תיקנון, רק שהוא לא מתוקצב.

אלי אלאלוף: - - איך לתקצב, ויש לו המלצה ברורה.

יואל חסון: - - -

שלי יחימוביץ': כן, אבל יושב-ראש הוועדה הבטיח לעשות ישיבת מעקב, והוא עושה אותה עכשיו.

אלי אלאלוף: כל הפינג פונג הזה שהיה, לצערי זה לא מביא לסיום מוצלח או נכון של המצב הנוכחי.

אלי אלאלוף: לכן, מצאתי לנכון להיענות לבקשה ולקיים דיון נוסף היום והייתי רוצה לצאת מפה עם הצהרות גם מצד נציגי משרד החוץ, עד כמה שהוא קיים.

אלי אלאלוף: לצערי, אני חייב להגיד לכם, אחד הדברים שמאוד כואב לי בביקורים השונים – שניים מהם היו עם יואל – זה לשמוע את הדכדוך שיש בשגרירויות שלנו בחוץ-לארץ, גם במקומות אחרים שבהם לא הייתי עם יואל שמענו את זה, וזה כואב לראות שמשרד החוץ זה כבר לא משרד החוץ שכולנו היינו רוצים או שפעם היה.

אלי אלאלוף: אבל בואו ננסה אנחנו להתמודד עם המצב של העובדים המקומיים, שברובם הם עובדים מוזמנים בעצם מהמקום הזה למקומות אחרים, והיחס אליכם הוא באמת לא הולם ולא הגון.

אלי אלאלוף: אם אתם רוצים לפתוח, חברי חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': אולי נשמע קודם את העדכון איפה זה נמצא.

אלי אלאלוף: עכשיו כשיש לי אישור מחברי הכנסת לא להתחיל איתם, אז בבקשה, מי שרוצה מטעם הוועד, מטעם ההסתדרות.

אלי אלאלוף: ההסתדרות אמורה לסגור דברים, אז תחליטו.

<עינת הלוי לוין: לי קוראים עינת הלוי לוין, בחמש שנים האחרונות שימשתי כעמ"י בווייטנאם, בת זוג של שליח.

<עינת הלוי לוין: וייטנאם זאת לא מדינה קלה.

<עינת הלוי לוין: יש לי ארבעה ילדים, שניים נולדו שם.

<עינת הלוי לוין: אני רק אגיד לכם באופן אישי שלפני שיצאנו לשליחות, בעוונותי הייתי גם דוברת הוועדה הזאת, זה היה לפני כמה וכמה שנים.

<עינת הלוי לוין: יצאתי לשליחות אחרי שסיימתי תפקיד של סמנכ"ל בחברה פרטית, ואני זוכרת שנכנסתי לתפקיד, אמרו לי – תיכנסי מהר מהר, פרס מגיע לביקור, אנחנו צריכים אותך מהר מהר, אפילו לא נתנו לי לקחת את כל חופשת הלידה, שישה חודשים, נכנסתי ישר לתפקיד.

<עינת הלוי לוין: היה דחוף, נכנסתי, ואז אני זוכרת שפתחתי את תלוש המשכורת שלי לראשונה, ואמרתי: בכנסת הייתי דרגה 17 ועוד לא סיימתי תואר ראשון, עכשיו אני דרגה 9.

<עינת הלוי לוין: זו הייתה מין סיטואציה שבכלל לא ידעתי להתמודד איתה, ואז ראיתי גם את השכר, 1,000 דולר בחודש.

<עינת הלוי לוין: בעלי ואני עשינו חישוב קצר והבנו שגם עם התפקיד שלו ועם התפקיד שלי לא נסגור את החודש בווייטנאם.

<עינת הלוי לוין: ואז התחלנו לחשוב לחזור, אבל בואו נחזיר את כל ההלוואות שלקחנו כדי להגיע לווייטנאם.

<עינת הלוי לוין: ואז אמרתי, אני חייבת ללכת להשלים הכנסה, ורציתי לעבוד, להשלים משרה, נתנו לי רק שלושת-רבעי משרה.

<עינת הלוי לוין: אמרתי, אני אלך להשלים משרה, אני אלך לעבוד בעוד הכנסה.

<עינת הלוי לוין: אמרו לי, אי-אפשר, בני זוג לא יכולים לעבוד בווייטנאם.

<עינת הלוי לוין: נלחמתי במשרד החוץ ובכל מי שאפשר כדי להשיג והתחלתי לעבוד 125% משרה כדי לפרנס את עצמנו כשליחים בחו"ל, זאת הייתה סיטואציה מצחיקה.

<עינת הלוי לוין: הייתה לי ילדה בת שנה בקושי, ילד בן שנתיים, ומצאתי את עצמי עובדת להחזיק את עצמי בחו"ל כדי לייצג את המדינה.

<עינת הלוי לוין: זאת הייתה סיטואציה ממש הזויה, ובטח עם כושר ההשתכרות שלי בארץ.

<עינת הלוי לוין: וכמובן שנכנסתי להריון הבא כי אנחנו בסוף במדינה שאנחנו רוצים ילדים, אז כל המעסיקים הפרטיים שלי אמרו לי: חמודה, את בהיריון, אנחנו וייטנאם, אנחנו לא מחזיקים אותך פה ותלכי הביתה.

<עינת הלוי לוין: והלכתי הביתה ואז יצא לי באמת להיפגש עם שלי.

<עינת הלוי לוין: הגעתי אליה בחודש חמישי, הריון של תאומות, כי גיליתי, בהריון של תאומות הייתי צריכה לעשות המון בדיקות ואמרו לי, אין לך יותר ימי מחלה, נגמרו לך ימי המחלה.

<עינת הלוי לוין: אמרתי, זה לא הגיוני, איך נגמרו לי ימי המחלה?

<עינת הלוי לוין: אמרו לי, הם נגמרו לך כי את מועסקת כעמ"י, ועמ"י זה לא לפי חוקי המדינה.

<עינת הלוי לוין: עמ"י, את לא יכולה לצבור ימי מחלה, כל פעם זה נגמר לך.

<עינת הלוי לוין: אז הגעתי למצב שאני עובדת בשביל המדינה, ניסיתי להשלים הכנסה, לא סוגרת את החודש, וכשאני נכנסת להריון ואמורה לקבל את כל ההגנה לפי החוק, אומרים לי – אי-אפשר, אין לך ימי מחלה.

<עינת הלוי לוין: מצאתי את עצמי פשוט כאילו השליכו אותי לווייטנאם.

<עינת הלוי לוין: ותקשיבו, וייטנאם זו מדינה – רק תנסו לדמיין לעצמכם – ואני אומרת לעצמי מה אני עושה פה.

<עינת הלוי לוין: ואז אמרנו, אנחנו נקים ועד.

<עינת הלוי לוין: נקים ועד של עמ"י, לכל אחד היו הסיבות שלו – גם לבני הזוג במצב שלי, גם עמ"י בגפו שמממנים את הנסיעות שלהם ומממנים את החזרות שלהם ומממנים את שכר הדירה שלהם.

<עינת הלוי לוין: טיסה לווייטנאם זה 2,000 דולר, זה שתי משכורות.

<עינת הלוי לוין: אמרנו, נקים ועד.

<עינת הלוי לוין: לא משנה שלא פשוט להיות בת זוג בוועד, לא כל כך טוב לקריירה של בעלי – רמזו לנו – אבל עשינו מהלך שלם, וכרגע הגענו לאיזשהו מצב שהנציבות מכירה את המצב שלנו ומנסה לתקנן אותו לפי חוקי מדינת ישראל ובצורה הגיונית כי כרגע אנחנו העמ"י – ושרה שיושבת לידי היא כרגע עובדת בשגרירות, היא פשוט מועסקת בצורה לא באמת חוקית.

<עינת הלוי לוין: זה לא לפי חוקי המדינה אבל היא מייצגת את המדינה.

<עינת הלוי לוין: היא עושה קונסולרית, היא תטיס גופות.

<עינת הלוי לוין: עכשיו חבר שלי עמ"י בווייטנאם הטיס את הגופה של זיכרונו לברכה לארץ.

<עינת הלוי לוין: באמת, כשקורה שם משהו אז העמ"י עושים והעמ"י מחזיקים, אבל בסוף אתה לא מועסק בכלל לפי החוק של המדינה, שזה מצב אבסורד.

<עינת הלוי לוין: אז המצב מול הנציבות יכול להסתדר אבל כרגע אנחנו בני ערובה של האוצר, כי מה אומרים באוצר?

<עינת הלוי לוין: בוא נעשה הפרד ומשול, זו שיטה ידועה.

<עינת הלוי לוין: אנחנו ניטיב או נעזור לעמ"י בגפם, שבאמת יש בעיה מאוד מאוד רצינית, אבל נוריד מהשכר של העמ"י בני זוג, כשבכלל, סיפרתי לכם מה השכר.

<עינת הלוי לוין: ויש הורדות של 300 דולר.

<עינת הלוי לוין: הגיעו לאיזשהו חישוב, וזה לא שבאמת אם יורידו מהשכר אז יהיה יותר כסף וזה לא שבאמת יש בעיה תקציבית.

<עינת הלוי לוין: זה מין מגמה, מתודה – בואו נעשה הפרד ומשול.

<עינת הלוי לוין: מי פה מהאוצר בכלל?

<עינת הלוי לוין: אני לא יודעת כי כל פעם אני אומרת, אנחנו מנסים להגיע לאיזושהי סיטואציה שבאמת האוצר מתקדם אתנו במשא ומתן אבל כרגע ארבע פגישות כבר בוטלו, הכול בגרירת רגליים, בסחבת.

אלי אלאלוף: אז בואו נאפשר בבקשה, ברשותך.

אלי אלאלוף: אני לא הבנתי מה עמדת האוצר.

אלי אלאלוף: נמצא פה נציג האוצר?

<אלישע קיפניס: אלישע קיפניס, אגף הממונה על השכר באוצר.

אלי אלאלוף: קוראים לך ילד.

<אלישע קיפניס: בדיוק לפני שבועיים נולדה לי ילדה, אז אני אקח את זה כמחמאה.

אלי אלאלוף: תוכיח להם שאתה ילד מאוד אחראי ויודע לקבל החלטות.

יואל חסון: מה התפקיד שלך?

<אלישע קיפניס: אני מרכז באגף השכר.

יואל חסון: מרכז מה?

<אלישע קיפניס: מרכז תחום חו"ל.

יואל חסון: זאת אומרת, אתה בקי בנושא הזה.

יואל חסון: אתה מעורב במשא ומתן, מעורב בכול.

<אלישע קיפניס: כן.

אלי אלאלוף: הוא היה כבר בפגישה איתי.

<אלישע קיפניס: כפי שציינו, כל סוגיית ההעסקה של עמ"י עברה הסדרה.

<אלישע קיפניס: עברו הרבה מים בירדן, זאת אומרת אנחנו נמצאים בקלחת הזאת כבר הרבה זמן, בשיתוף כל הגורמים - המשרדים המעסיקים, הנציבות, כמובן גם הוועד וההסתדרות וגם אנחנו – כשהיו הרבה מאוד סוגיות שהיה נכון להסדיר, עינת נגעה בכמה מהן: סוגיות סוציאליות, סוגיות של קליטה וסיום העסקה, של הודעה על פיטורים.

<אלישע קיפניס: הרבה מאוד דברים נגענו בהם – גם סוגיית השכר, היא גם סוגיה קרדינלית בהעסקה של עמ"י.

<אלישע קיפניס: אני חושב שהושגה התקדמות במרבית המישורים, התקדמות מאוד מאוד חיובית, הגענו לתוצאות די יפות.

<אלישע קיפניס: בסוגיית השכר אני חושב שגם עשינו כברת דרך מאוד מאוד משמעותית.

<אלישע קיפניס: היינו פה בוועדה לפני כחודש, אם אני זוכר נכון.

אלי אלאלוף: נכון.

אלי אלאלוף: אתה רוצה תאריך?

<קריאה: 20 בפברואר.

<אלישע קיפניס: כחודש במונחי ממשלה, מונחי ימי עבודה.

<אלישע קיפניס: היינו פה בוועדה והיינו בעיצומו של תהליך משא ומתן.

<אלישע קיפניס: מאז מה שקרה, הייתה נסיגה מסוימת במשא ומתן מצד ההסתדרות, מצד העובדים.

אלי אלאלוף: משא ומתן עם הממונה על השכר?

<אלישע קיפניס: בין המשרדים, הממונה על השכר כגורם ממשלתי ממונה.

אלי אלאלוף: ועם העובדים?

<אלישע קיפניס: ועם העובדים, כמובן.

אלי אלאלוף: יחד עם העובדים?

אלי אלאלוף: עם נציגות העובדים?

<אלישע קיפניס: עם נציגות העובדים, עם ההסתדרות, עם נציג עמ"י.

אלי אלאלוף: והגעתם לאיזה סיכום מקובל?

<אלישע קיפניס: אז אני אומר, הגענו לקווים מקובלים, הגענו למודל מוסכם, ואחר כך בישורת האחרונה ממש לקראת סגירה הייתה איזושהי הליכה של צעד אחורה מצד העובדים.

יואל חסון: על מה?

<אלישע קיפניס: זה אתה יכול לשאול אותם, בדיוק על מה.

<שי בירן: לא הייתה הליכה אחורה, אבל אני אענה בתורי.

שלי יחימוביץ': פשוט לא הייתה הליכה קדימה אז לא הייתה הליכה אחורה.

<אלישע קיפניס: לא מדויק.

<אלישע קיפניס: הייתה הליכה קדימה.

<אלישע קיפניס: המודל כמודל הוסכם.

שלי יחימוביץ': המודל הוסכם כבר קודם.

שלי יחימוביץ': דיברנו על המודל, הכול בסדר עם המודל, אנחנו בעדו, רק שהוא לא מתוקצב, זה הכול.

שלי יחימוביץ': עם נציבות שירות המדינה סיימנו וצריך לשבח אותם על התוצאה, אבל בסוף, תיקנון כזה צריך לתקצב, וזה כבר אתם.

<אלישע קיפניס: זה לא שאלה של תקצוב פר סה, זאת אומרת המודל הוא מודל שלוקח את כל המרכיבים ואת כל ההיבטים של העסקה של עובד, החל מהתפקיד שלו, מהבכירות של התפקיד, מהמקצועיות שנדרשת, וממשיך ונותן מענה למקום שבו הוא נמצא, לאתגרים, להתמודדויות שעובד צריך להתמודד אתם כעובד שנמצא במדינה זרה.

שלי יחימוביץ': באפס - - -

<אלישע קיפניס: לא.

<אלישע קיפניס: כל המודל הזה, אחרי שהוא לוקח את כל הדברים האלה בחשבון, נותן איזושהי תוצאה אובייקטיבית שאני יכול להגיד – לא נגענו - זאת תוצאה אובייקטיבית.

שלי יחימוביץ': ששווה אפס שקלים.

<אלישע קיפניס: גם נציגי ההסתדרות יגידו שהתוצאות של המודל נותנות שיפורים מאוד מאוד מאוד יפים בתנאי העסקה במדינות רבות מאוד בעולם – לא רוצה להגיד כולן, אבל ברוב המדינות יש שיפורים ניכרים של עשרות אחוזים בשכר העמ"י.

<אלישע קיפניס: וייטנאם, אני חושב שזאת דוגמה מאוד קלסית למקום שעד היום נזנח מאחור, ובמודל – שוב, כשאני אומר, לא נגענו - לוקחים את כל הפרמטרים האובייקטיביים וזורקים אותם לקלחת, רואים את התוצאות.

<אלישע קיפניס: רואים איפה באמת צריך לשפר את השכר, ואנחנו לא מכחישים ולא עוצרים תקצוב כמו שנאמר.

אלי אלאלוף: מה חסר כדי להתחיל להפעיל את המתווה?

<אלישע קיפניס: כמו שאני אומר, המודל, כשאנחנו זורקים את הדברים, מה שיוצא אובייקטיבית, משקף לנו את תמונת המצב.

<אלישע קיפניס: משקף לנו מה רמות המחירים בעולם, מה אתגרי הדיור שצריכים עמ"י.

אלי אלאלוף: הבנו.

אלי אלאלוף: עכשיו הבנו הכול.

יואל חסון: תענה לנו על השאלה.

אלי אלאלוף: עכשיו מה חסר כדי שזה יהיה מופעל מחר?

<אלישע קיפניס: מה חסר כדי שזה יופעל מחר?

<אלישע קיפניס: לצורך העניין, הסכמה של העובדים חסרה.

<אלישע קיפניס: אני יכול להפעיל את זה באופן חד-צדדי.

יואל חסון: על מה?

יואל חסון: על מה אתם במחלוקת עם העובדים?

<קריאה: על הורדת שכר של 50% מהעובדים.

<אלישע קיפניס: לא, זה לא מדויק.

<אלישע קיפניס: זה בהחלט לא מדויק.

שלי יחימוביץ': זה שהעלאת שכר של עובדי עמ"י שאינם בני זוג תהיה כרוכה בהורדת שכר לעובדי עמ"י שהם בני זוג.

<אלישע קיפניס: לא, זה לא הורדת שכר.

שלי יחימוביץ': אתם שמעתם על דבר כזה שבהסכם מיטיב יורידו שכר לעובדים?

<אלישע קיפניס: אף אחד מעובדי עמ"י, לא יירד שכרו.

<אלישע קיפניס: המודל מציע מצב חדש, אף אחד לא יירד לעומת המצב החדש.

<אלישע קיפניס: כל עובד שיש לו תלוש שכר מסוים ימשיך עם תלוש השכר הזה כל זמן שהוא מועסק כעמ"י.

<אלישע קיפניס: באף שלב של המשא ומתן לא ביקשנו להוריד שכר לאף עובד.

<קריאות: - - -

<אלישע קיפניס: אני בא לפה בידיים גלויות, חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': בסדר - - - בכל הכבוד.

<אלישע קיפניס: המודל מציג תמונה מסוימת, שאומרת – העובדים האלה, לצורך העניין וייטנאם או במקומות מסוימים, נדפקו לאורך השנים ואנחנו רואים שיש מקום לשפר את שכרם, לעומת עובדים אחרים ששכרם מוטב יותר ואולי המודל לא נותן להם את המענה כמו שהוא נותן למקומות אחרים.

שלי יחימוביץ': השכר גבוה מדי, נשפך על גדותיו מרוב שהוא גבוה.

<אלישע קיפניס: המודל הזה חושף את המצב לאשורו.

<אלישע קיפניס: אם רוצים לבוא ולהגיד – אנחנו לא רוצים לתת את המענה "פינצטה" למקום הספציפי לפי המאפיינים הספציפיים אלא רק לשפוך את כל הכסף על כולם בבת אחת, אז מי שיש לו היום משהו מסוים יקבל עוד תוספת ומצבו ישתפר במידה מסוימת; מי שצריך לקבל שיפור גדול יותר, לא בהכרח יוכל לקבל אותו.

אלי אלאלוף: המשלחת הדיפלומטית הרשמית, יש מצבים כאלה, שונה בין מקום למקום?

<קריאה: בין מדינה למדינה.

אלי אלאלוף: זה תקציבים שונים?

אלי אלאלוף: זה שכר שונה?

<אלישע קיפניס: כן.

<אלישע קיפניס: המודל של השכר, הוא מתחשב באיפה אתה נמצא.

<אלישע קיפניס: בהנחה שזה אותו תפקיד, אותו תפקיד קונסולרי גם פה וגם שם לדוגמה, מה שמשפיע בסופו של דבר על השכר בסוף הדרך זה איפה אתה נמצא, אם אתה נמצא בפריז או בווייטנאם או במקום אחר.

שלי יחימוביץ': זה הגיוני שיוקר המחיה ישפיע.

<אלישע קיפניס: האתגרים שאתה צריך להתמודד איתם – הן בהיבט הדיור, הן בהיבט רמת המחיה – הם שונים, ולכן המודל כן לוקח את הדברים האלה בחשבון ומביא את זה לידי ביטוי בשורת השכר.

אלי אלאלוף: שורה תחתונה, מתי יכולים להפעיל את ההסכם שהגעתם אליו לדעתך?

<אלישע קיפניס: אם אני לוקח את המצב שבו אנחנו נמצאים - לפי סימולציות שראינו מההסתדרות גם, סימולציות שהם ערכו – יש שיפור דו-ספרתי.

אלי אלאלוף: תן לי תשובה.

אלי אלאלוף: למה לא להפעיל את זה מחר?

<אלישע קיפניס: יש שיפור דו-ספרתי בשכרם.

אלי אלאלוף: אתם מוכנים שזה יופעל מחר?

<אלישע קיפניס: אנחנו מוכנים לשלם את זה - -

שלי יחימוביץ': או לא לשלם.

<אלישע קיפניס: - - זאת אומרת אין פה בעיה שחסר פה התקציב.

<אלישע קיפניס: אנחנו לא נמצאים שם.

<אלישע קיפניס: יגיע אולי ידידי מאגף תקציבים ויסביר גם מה הוא עשה לטובת העניין, אבל שם אנחנו לא נמצאים.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: הבנו.

אלי אלאלוף: את רוצה עכשיו?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': אני צריכה לצאת לכמה דקות ולחזור.

שלי יחימוביץ': קודם כול, אנחנו באמת מדברים על שני צירים מקבילים – על הציר של נציבות שירות המדינה, שגם לטעמי עבדה על זה הרבה הרבה הרבה יותר מדי זמן, זה נמשך שנים, ועל הציר של האחריות של האוצר.

שלי יחימוביץ': אז עם הנציבות באמת סיימנו, לשביעות רצון כל הצדדים, אבל כרגע אנחנו מחכים להחלטת ממשלה שתאשר את המתווה של הנציבות, אבל בעצם האוצר לא מסכים על התקצוב של מתווה הנציבות, ולכן גם ההחלטה הזאת לא עוברת בממשלה.

אלי אלאלוף: אני חייב לדייק.

אלי אלאלוף: בעקבות התשובה שקיבלתי מנציבות שירות המדינה, אומר – זה עומד על פתחו של שולחן הממשלה, על פתחה של ישיבת ממשלה – וכתבנו את זה ערב החג.

שלי יחימוביץ': כן, נכון.

אלי אלאלוף: והבטיחו לנו שיקיימו על זה דיון בקרוב.

אלי אלאלוף: אני מאמין שאם זה יבוא לדיון בממשלה, אז האוצר, לא תהיה לו התנגדות.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': השאלה היא לא ההתנגדות.

שלי יחימוביץ': השאלה היא האם האוצר יכול לתקצב.

אלי אלאלוף: אני מדבר על המתווה המוצע.

אלי אלאלוף: אני לא מדבר על שינויים.

יואל חסון: אבל איזה מתווה.

שלי יחימוביץ': סליחה, ברשותכם, אני רוצה להגיד על זה מילה.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, ההצעה של האוצר כן מרעה תנאים של עובדי עמ"י קיימים לעומת שיפור מסוים קטן בתנאים של עובדי עמ"י שהם לא בנות ובני זוג של.

שלי יחימוביץ': זה דבר אחר.

שלי יחימוביץ': ודבר נוסף, היא לא כוללת דברים בסיסיים כמו החזרי טיסות – תקנו אותי אם אני טועה.

<עינת הלוי לוין: את לא טועה.

שלי יחימוביץ': דיברה עינת על טיסה לווייטנאם הלוך וחזור שזה 2,000 דולר.

שלי יחימוביץ': זה לא כולל החזרי טיסות.

<שי בירן: ובכלל הוצאות מעבר.

<עינת הלוי לוין: שזה הרבה כסף.

שלי יחימוביץ': איפה נשמע כדבר הזה ששליח של מדינת ישראל, פורמלי, יצטרך לממן מכיסו את הטיסות?

שלי יחימוביץ': מה, מדינת ישראל עושה טובה לעובדי עמ"י בזה שהיא נותנת להם לשרת, עד כדי כך שהם צריכים לממן מכספם את הטיסות?

שלי יחימוביץ': איך דבר כל כך בסיסי אתם לא מוכנים לתקצב בהסכם הזה?

שלי יחימוביץ': אחרי זה אתם מתפלאים שהם מתנגדים לתת תקצוב של ההסכם?

שלי יחימוביץ': זה גם עובדים שלא יכולים לשבות.

שלי יחימוביץ': הם כן נקטו עיצומים יומיים אבל הם לא מקבלים דמי שביתה מקרן שביתה של ההסתדרות, לצערי הרב, ולכן גם היכולת שלהם לנקוט אמצעים ארגוניים היא מאוד מאוד דלה, ואני בטוחה שאם הם היו שובתים אז היה מובן עד כמה הם חיוניים והכרחיים לעבודה הדיפלומטית בחו"ל.

שלי יחימוביץ': ודיברה כאן עינת גם – אחרי שאנחנו נפגשנו כשהיא הייתה בהריון, אני חייבת להגיד לכם בלי להסגיר שמות כי זה היה טיפול אישי ופרטני שלי בעובדת עמ"י ספציפית בשבועות האחרונים, שקיבלה מכתב פיטורים בחודש תשיעי, דבר - -

<עינת הלוי לוין: לא נדיר.

שלי יחימוביץ': - - שלא היה ולא נשמע כמוהו ביחסי עבודה תקינים בכלל, ובשירות המדינה בפרט, אבל כיוון שמדובר בעבד, בשפחה ולא בעובד ממש, אז היא קיבלה את אותו מכתב פיטורים בחודש תשיעי.

שלי יחימוביץ': זה דבר מטורף.

שלי יחימוביץ': היא הייתה צריכה לארוז עם הבטן, עם הכול, ולנסוע חזרה על חשבונה חזרה לארץ בתום כהונה.

שלי יחימוביץ': בסוף הצלחנו למנוע את הגזירה הספציפית הזאת אבל אנחנו פה לא בענייני פילנתרופיה, אנחנו לא רוצים לעזור לעובד עובד, אנחנו רוצים שהבעיה הזאת תיפתר אחת ולתמיד ושלא יהיו עבדים סוג ב'.

שלי יחימוביץ': ושוב, אני באמת לא מאשימה אותך, אתה השליח, ברור לי שאתה לא קובע – סליחה, אני לא רוצה לפגוע במעמדך חלילה – אבל כל עוד האוצר לא ייתן פתרון, וזה פתרון שהוא לא בשמים, מדובר בתקצוב שהוא מאוד מינימליסטי, זה לא איזה עול נוראי שייפול לפתע על האוצר, אז כן אנחנו מצפים לפתרון שהוא פתרון הוגן ונורמלי.

שלי יחימוביץ': ואני אגיד עוד דבר – אני מאוד נזהרת שלא להיות פוליטית פה, אבל בכל זאת אני אומר כך.

שלי יחימוביץ': מדובר ב-1,200 עובדים שאני מבטיחה לכם שאם הייתה לכם זכות הצבעה בבחירות להסתדרות, הדבר הזה היה נגמר בחודש הזה, כמו שהרבה דברים נגמרים עכשיו לפני הבחירות.

אלי אלאלוף: יש לכם זכות הצבעה.

שלי יחימוביץ': הם מאוגדים אבל הם לא בספר הבוחרים.

שלי יחימוביץ': זה מאוד מאוד משפיע על מעמדם.

<עינת הלוי לוין: אנחנו בחו"ל.

<יעקב ליבנה: דרגת שליחי המדינה בחו"ל לא זכאים להצביע, לצערנו.

<עינת הלוי לוין: אנחנו בחו"ל, לכן אנחנו מוחלשים.

אלי אלאלוף: לכנסת כן?

<יעקב ליבנה: לכנסת כן, להסתדרות לא.

<עינת הלוי לוין: גם לכנסת, לעמ"י לא תמיד מותר.

אלי אלאלוף: אני חי בלי הצבעה להסתדרות מאז שאני מכיר את עצמי.

אלי אלאלוף: זה לא נורא.

שלי יחימוביץ': זה הפסד שלך, אתה צריך להיות חבר.

אלי אלאלוף: אני אוהב את ההסתדרות.

<שי בירן: למען הסדר הטוב, ההסתדרות מטפלת בעניינם כבר הרבה מאוד זמן, עם ובלי זכות הבחירה.

שלי יחימוביץ': או ליתר דיוק, לא מטפלת.

שלי יחימוביץ': או ליתר דיוק, שי מטפל בעניינם.

אלי אלאלוף: אז מה היה השיקול לא להחזיר את הוצאות הנסיעה?

אלי אלאלוף: מגייסים אותו פה בארץ, מכשירים אותו ואז אומרים לו, תגיע ברגל למקום העבודה?

אלי אלאלוף: מה היה ההיגיון לבטל להם הוצאות נסיעה?

<אלישע קיפניס: לא ביטלו הוצאות נסיעה.

<אלישע קיפניס: בתוך הסדר השכר, אחת החלופות שהעובדים ביקשו הייתה הסדרי נסיעה.

<אלישע קיפניס: זה משהו שלא נסגר, אני לא יכול להגיד שזה כן או לא.

<אלישע קיפניס: בסופו של דבר בתוך משא ומתן יש דינמיקה מסוימת, יש דברים חשובים יותר ויש דברים חשובים פחות לעובדים וגם לנו.

<אלישע קיפניס: חשוב גם לציין שחלק ניכר מהעמ"י שהם בני זוג גם כן מקבלים את כל הוצאות המעבר.

<אלישע קיפניס: אם יש בן זוג של שליח, הוא מקבל את כל הוצאות המעבר בתור בן זוג של שליח, יחד עם משפחתו.

יואל חסון: יש לי שאלה אליך.

יואל חסון: כל המתווה הזה שלכם, מה המשמעות מבחינה תקציבית?

יואל חסון: כמה כסף בנוסף עולה לכם ההסכם הזה?

<אלישע קיפניס: יש לנו כרגע סימולציות מסוימות, דברים נורא טנטטיביים כי הדברים לא סגורים.

יואל חסון: מה לחשו לך?

יואל חסון: לא לתת לי את הנתונים?

<אלישע קיפניס: לא, זה מאגף תקציבים.

יואל חסון: זה שהוא מאגף תקציבים מדאיג אותי עוד יותר.

יואל חסון: אני רוצה לדעת, אני רוצה שתגיד לי - - -

אלי אלאלוף: זה נקרא תקציב שקוף.

יואל חסון: לא, אין דבר כזה.

יואל חסון: הם יודעים הכול והם ראו את המספרים, אני לא חדש פה.

יואל חסון: אני רוצה לדעת כמה אתם מעריכים עולה לכם ההסכם הזה מהמציאות של היום, כמה כסף אתם צריכים לשים בנוסף.

<אלישע קיפניס: מה שאנחנו בחנו – אני אומר, אלה דברים שמשתנים – אין לנו בדיוק הערכה מדויקת.

יואל חסון: בערך.

<אלישע קיפניס: אין לי הערכה ספציפית.

יואל חסון: יש לך ידיעה.

יואל חסון: אין מצב שאין לך ידיעה.

<אלישע קיפניס: מה שאנחנו יודעים זה שהמתווה הזה נותן מענה בסדר גודל של תוספת דו-ספרתית לשכר נטו של העובדים, בממוצע.

יואל חסון: אני שאלתי למדינה, כמה כסף זה יעלה.

אלי אלאלוף: פחות מ-100 דולר?

אלי אלאלוף: 100 שקל?

<עינת הלוי לוין: זה peanuts.

<עינת הלוי לוין: זה לא חשוב.

<קריאות: - - -

<קריאה: באחוזים.

יואל חסון: סליחה, היושב-ראש, תן לי רגע למצות את העניין הזה, זה חשוב לי.

יואל חסון: כמה כסף עולה לכם התוספות הללו?

יואל חסון: כמה זה עולה לאוצר המדינה בנוסף למה שאתם משלמים עד היום?

<אלישע קיפניס: אני אומר, זה לא רלוונטי בדיוק כמה זה עולה כי זה לא הנקודה של כמה זה עולה או כמה זה לא עולה.

יואל חסון: אבל זו הנקודה.

<אלישע קיפניס: לא, זה ממש לא הנקודה.

<אלישע קיפניס: יש לי עובד אחד, אני יכול לשלם לו עשרה מיליון שקל, זה לא עולה כלום לאוצר המדינה.

<אלישע קיפניס: זה עובד אחד, מה זה שייך.

יואל חסון: אבל זה כן שייך.

יואל חסון: יש פה כמות של עובדים.

יואל חסון: אם אתה במתווה שבנית הגעת למסקנה שבגלל שהורדת פה והוספת פה אתה נשאר פחות או יותר באותם סכומים - - -

<אלישע קיפניס: ממש לא.

יואל חסון: אז תגיד לי מה.

<אלישע קיפניס: יש תוספת מסוימת.

יואל חסון: כמה?

<אלישע קיפניס: אני לא יודע להגיד.

יואל חסון: אתה לא אומר לוועדה בכנסת כמה?

יואל חסון: אתה רוצה שאני אברר בוועדת הכספים שתגיד לי כמה?

אלי אלאלוף: יואל, אני חושב שיש פה התחייבות יותר גדולה, ואני מעדיף את ההתחייבות הזאת מאשר יגיד לך, הוספנו מיליון שקל.

אלי אלאלוף: זה לא מעניין.

אלי אלאלוף: האם נתנו את התנאים הרלוונטיים לעובדים האלה או לא נתנו.

אלי אלאלוף: הבעיה של התקצוב זה בעיה שלהם, שילכו לעבוד.

יואל חסון: לא, אני לא מדבר על כמה תוספת הם נתנו לעובדים.

אלי אלאלוף: אני מעדיף שנתבע מהם את התנאים הרלוונטיים לעובדים האלה.

אלי אלאלוף: זה הכי חשוב.

יואל חסון: זה ברור לי אבל אני רוצה לדעת.

יואל חסון: יש פה עניין של תוספת תקציבית שהם כנראה לא מוכנים לשלם אותה, כולל הטיסות וכולל כל הדברים, אני רוצה לדעת מה זה.

אלי אלאלוף: אני מכיר הרבה סעיפים תקציביים שלא מנוצלים.

אלי אלאלוף: זרקו בישיבה.

אלי אלאלוף: אתה רוצה, יש לנו נושא – להבדיל אלף הבדלות – קדחת מלטה.

אלי אלאלוף: אמרו, כדי להציל ככה וככה – 50 מיליון שקלים, כל ה-50 מיליון שקלים בקופה.

אלי אלאלוף: לא נתנו את תנאי העבודה.

יואל חסון: זה לא אותו דבר.

אלי אלאלוף: זה אותו דבר.

אלי אלאלוף: אני מעדיף פה לקבל תנאי עבודה ברורים כדי לכבד את העובדים.

יואל חסון: זה ברור, אבל כמה עולים תנאי העבודה האלה?

יואל חסון: כדי להגיע לתנאים שאנחנו רוצים, כמה התוספת?

אלי אלאלוף: אני מוותר לגפני על הנתון הזה.

אלי אלאלוף: באמת, יואל.

יואל חסון: חבל שאתה לא מבין אותי.

אלי אלאלוף: אני מבין אותך בדיוק.

<שי בירן: אדוני, אני יכול לנסות לעזור לענות למה הם לא יכולים לענות לך, אם זה מעניין אותך.

אלי אלאלוף: בבקשה, תענה לו אם אתה יודע, אבל זה לא חשוב, אני לא הייתי נתקע שם.

<שי בירן: שי בירן, מנכ"ל אגף כלכלה בהסתדרות.

אלי אלאלוף: אגף זה גם מנכ"ל?

<שי בירן: כן.

<שי בירן: זה היה תואר התפקיד.

אלי אלאלוף: אל תיתן רעיונות כאלה לאוצר.

<שי בירן: שיהיו עוד מנכ"לים?

<שי בירן: ולמען הגילוי הנאות, חברת הכנסת מיכל בירן היא אחותי.

<שי בירן: כמה נקודות שאעבור עליהן בקצרה.

<שי בירן: נתחיל משכר יסוד נמוך.

<שי בירן: מנגנון שכר חו"ל, כשלעצמו הוא מנגנון טוב.

<שי בירן: הוא לוקח איזשהו שכר ארץ – נניח אתה אמור להרוויח 10,000 שקל בארץ – כמה אתה צריך להרוויח כדי לשמור על אותה רמת חיים בחו"ל, במדינה א', ב' ו-ג'.

<שי בירן: המנגנון הוא טוב והוא מוסכם, אבל יש פרמטר מאוד חשוב שהוא לא מוסכם במנגנון הזה – מהו השכר ארץ שאליו אתה מתייחס.

<שי בירן: ושכר הארץ שכרגע עומד על השולחן הוא כזה שגם בארץ אי-אפשר להתפרנס ממנו, וזו גם הסיבה המרכזית לכך שהמודל הוא כביכול מוסכם, המתודולוגיה מוסכמת - -

יואל חסון: בסוף – הכסף.

<שי בירן: - - האינפוט הכי הכי חשוב, הכסף, הוא לא מוסכם.

<שי בירן: אבל לא רק זה, ופה אני נכנס למה שחבר הכנסת שאל.

<שי בירן: למה לא יודעים לענות לך כמה זה עולה?

<שי בירן: נמצאים אתנו כאן שני נציגי אוצר, שניהם אנשים ישרים שלא עונים כי הם באמת לא יודעים את התשובה.

<שי בירן: חלק מהסיבה הוא ששכר העמ"י הוא כל כך נמוך לאורך השנים, שנאלצו לבנות טלאי על טלאי מענק התמדה בפריז ובלונדון, קצובת דיור בנורבגיה ולא יודע איפה.

<שי בירן: את הדברים האלה, את הבלגאן הזה, אף אחד לפי דעתי אפילו לא יודע מאיזו מערכת לשלוף כדי לשאול מה הפער בין לפני ואחרי, ולכן הם לא יודעים.

<שי בירן: זאת אומרת, מה שהם יודעים זה סימולציות שההסתדרות עשתה על בסיס נתונים שאנחנו אספנו, בלי שום שיתוף פעולה ממשרד האוצר, ומהנתונים האלה השגנו איזשהם קירובים לגבי טיפוסים של עובדים, אבל כל ההטבות טלאי על טלאי שניתנו לאורך השנים, אין את זה בטיפוסים של עובדים כי זה נכון לגבי תפקיד מסוים ונציגות מסוימת.

<שי בירן: ועל הדבר הזה הם לא עונים לך כי הם לא יודעים את התשובה.

<שי בירן: גם אני לא יודע את התשובה וזה מאוד מדאיג אותי כי זה מאוד מקשה על היכולת לקבל החלטה לגבי מה קו הפשרה הרלוונטי, ובמקרה הזה הסיטואציה שבה ההסתדרות צריכה ללכת ולכתת רגליה ללקט מהוועד נתונים כדי להיות מסוגלת לענות על כזה דבר היא בושה וחרפה.

<שי בירן: דבר נוסף, התחושה היא שיש פה יד לוקחת, יד נותנת.

<שי בירן: משפרים את שכר השליחים באמצעות מנגנון דומה, ואז בבני הזוג בטווח הארוך פוגעים ובעצם מפה לוקחים, מפה נותנים, למרות שזה אותו משק בית, ולכן זאת התנהגות מאוד מאוד בעייתית.

אלי אלאלוף: למה אותו משק בית, לא הבנתי את זה.

<שי בירן: אותו משק בית של בן הזוג.

<שי בירן: בני הזוג הם הקבוצה הנפגעת בטווח הארוך כתוצאה מהמנגנון הזה.

יואל חסון: כמה נפגעת?

<שי בירן: הסיבה המרכזית היא בגלל דיור.

<שי בירן: אם תרצה אני אכנס לפרטים אבל מרבית הבשורה במנגנון זה מימון של קצובת דיור.

<שי בירן: מאחר שבן הזוג כבר גר על בסיס קצובת דיור שמקבל בן הזוג שלו, אז עמ"י שעובד כבן זוג מוצא את עצמו נפגע.

<שי בירן: לא הוא אישית כי כאמור, יש תוספת שמירת שכר אישית, אבל העמ"י הבא שיבוא אחריו כן ייכנס בשכר יותר נמוך.

<שי בירן: זאת התשובה לגבי עמ"י בני זוג, וזה גם ההסבר איך יד אחת נותנת, יד אחת לוקחת.

יואל חסון: כשלבן זוג אין למעשה כמעט את שיקול הדעת אם הוא רוצה להיות עמ"י או לא.

<עינת הלוי לוין: הוא שבוי.

<שי בירן: בדיוק.

<שי בירן: בן הזוג, אלה החיים שלו ולא רק זה אלא שהוא מאבד קריירה, הוא מקריב הרבה מאוד בכך שהוא כורך את גורלו עם אדם שהוא שליח של מדינת ישראל.

<שי בירן: מהזווית השנייה, עמ"י שאינם בני זוג, זאת באמת בושה וחרפה שמדינה שמראיינת עובדים בארץ, שולחת אותם לשרת בחו"ל, לא משתתפת בשום דבר בהוצאות המעבר שלהם ובעצם מהמשכורות המגוחכות מלכתחילה שלהם הם צריכים לממן הוצאות מעבר, אם הם צריכים לממן מלון בתחילת הדרך בזמן שהם מחפשים דירה, טיסה, מימון למטען שלהם, כל הדברים האלה, בעצם אומרים – החלטת להיות עמ"י, אז זה על חשבונך, מהמשכורת הנמוכה מלכתחילה שאמורה להשתפר עבור עמ"י בגפו, עמ"י שאינם בני זוג במסגרת המנגנון הזה, אבל - - -

אלי אלאלוף: מסקנה, אתם לא רוצים להתקדם, אני מבין.

<שי בירן: אנחנו במחלוקות מהותיות ואנחנו נדע להתקדם אם הן ייפרצו.

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

אלי אלאלוף: מחלוקות מהותיות, זה אומר שהמצב של אנשי עמ"י היום גרוע, ויישאר גרוע.

<עינת הלוי לוין: לא יהיו עמ"י.

<שי בירן: הוא גרוע והוא לא ישתפר מבלי שנאמץ מנגנון ראוי ומוסכם.

אלי אלאלוף: וזה לא מפריע לאף אחד שזה יישאר גרוע כזה?

אלי אלאלוף: אני לא יודע - -

<שי בירן: מפריע מאוד.

אלי אלאלוף: - - אני מנסה לראות איך מתקדמים מפה.

אלי אלאלוף: אתם במצב שזה נורא, שזה אסון, אני מסכים אתכם, אבל מה הצעד המעשי?

יואל חסון: על מה היום המחלוקת הנקודתית ממש?

יואל חסון: על הטיסות ועל הפגיעה בבני הזוג.

<שי בירן: בגדול, על הוצאות מעבר ובני זוג.

<שי בירן: הייתי אומר שאלה הדברים הגדולים.

יואל חסון: מה שאני רוצה באמת לשאול, ולמה אני מתעקש על עניין הכסף?

יואל חסון: כי באמת מעניין אותי לדעת האם אנחנו טורחים ובאים כשמדובר למעשה בסוף בעפר של כסף, בעפר של כסף במושגי תקציב מדינה.

יואל חסון: יכול להיות שבסוף כל העניין הזה הוא כמה מיליונים, אולי עשרות מיליונים בשנה, שזה באמת עפר של כסף במושגי מדינה, שיכולים באמת להרגיע את המערכת, לייעל ולשפר את שירות החוץ של מדינת ישראל.

יואל חסון: אז כן לדעתי צריך לחתור כדי להבין על מה המחלוקת, האם המחלוקת היא על עשרה מיליון שקלים בשנה, 20 מיליון שקלים בשנה או חמישה מיליון שקלים בשנה.

יואל חסון: על מה המחלוקת?

יואל חסון: זה יהיה הרבה יותר קל גם אולי לקדם את זה.

אלי אלאלוף: א.

אלי אלאלוף: אני מסכים אתך, אבל זה לא מה שקובע.

אלי אלאלוף: אתה צריך שירות חוץ, יהיה מה שיהיה.

<עינת הלוי לוין: אז לא יהיה.

<עינת הלוי לוין: בקצב הזה לא יהיה.

יואל חסון: הם מוכנים לקבל שירות חוץ בזול.

אלי אלאלוף: צריכים להיות שירותים שניתנים על-ידי צוות עמ"י, זה ברור.

אלי אלאלוף: החשוב לדעתי זה התנאים.

אלי אלאלוף: קודם כול בואו נקבע את התנאים.

יואל חסון: אז כמה עולים התנאים?

אלי אלאלוף: אחר כך, כמה יתקצבו את זה – סליחה, זה לא מעניין.

יואל חסון: אבל זו המחלוקת.

אלי אלאלוף: אבל אם יאפשרו X שעות עבודה, Y עבודה, משרה מלאה, דירוג כזה, הוצאות נסיעה, השתתפות בדמי החזקת הילד במוסדות חינוך וכו', זה עדיף על הסכום.

אלי אלאלוף: הסכום בעיני הוא לא רלוונטי.

אלי אלאלוף: זה לא שאתה אומר, בואו קחו עשרה מיליון שקלים, תתחלקו ביניכם.

אלי אלאלוף: זאת לא המטרה.

יואל חסון: לא, אבל זה עולה כסף.

אלי אלאלוף: אבל דיברנו שזה עולה כסף.

<עינת הלוי לוין: בשורה התחתונה, שרה ואני לא נלך בשליחות הבאה עם הבעלים שלנו להיות עמ"י, ואז לא יהיה.

<עינת הלוי לוין: בפעם הבאה שמישהו חס וחלילה יחטוף דום לב בווייטנאם, לא יהיה מי שיסיע אותו חזרה.

אלי אלאלוף: במצב הנוכחי, תאמיני לי, יש כאלה שישמחו שלא ימצאו - - -

<עינת הלוי לוין: אני ספציפית בטוח.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

<אלון שמר: שמי אלון שמר, סגן ראש אגף משאבי אנוש במשרד החוץ.

<אלון שמר: אני רוצה לדבר על דברים שאין בהם מחלוקת.

<אלון שמר: אין מחלוקת שיש משבר, יש משבר גדול.

<אלון שמר: התפקיד שלי לשבץ 1,000 עובדים בחו"ל בתפקיד עמ"י – אני לא מסוגל.

<אלון שמר: אני היום לא מסוגל, לא בבני-בנות זוג שאני פוגע להם בקריירה, באובדן הקריירה, אני לא מסוגל לגייס עמ"י לתפקידים בחו"ל שהם לא בני זוג.

<אלון שמר: ראיינו 14 אנשים לתפקיד של עמ"י במוסקבה - תפקיד להכניס את מערכת המרכב"ה של שירות המדינה - 14 מוכשרים וטובים, בוגרי כלכלה או ראיית חשבון, והם שמעו את השכר, אמרו בשנייה אחת לא, בשכר החדש.

יואל חסון: מהו?

יואל חסון: תן לי דוגמה.

יואל חסון: מהו החדש?

<אלון שמר: עד 5,500 שקלים, פלוס שכר הדירה.

<אלון שמר: והם אמרו לנו – נכון שיש שכר דירה, אבל הם גרים בבית של ההורים שלהם כרגע, אין להם שכר דירה, בשבילם זה לא פתרון, בשביל 5,500 שקלים הם לא יוצאים מהארץ.

<אלון שמר: אני מכבד שני חברים טובים שלי פה, אלישע וניר, עושים מאמצים כבירים ואני רוצה קודם כול גם לחזור ולשבח את נציבות שירות המדינה על הדבר המדהים שהם עשו.

<אלון שמר: אמרו שזה היה זמן ארוך, אני חושב ששנה להגיע להסכם, להפוך אלף וכמה עובדים לעובדי מדינה זה לא מהלך פשוט, ויחסית זה עבר בזמן קצר.

<אלון שמר: אבל חברי שי בירן אמר את זה בצורה הכי ברורה.

<אלון שמר: יש מנגנון שהוא מנגנון – אני לא אגיד מושלם, אבל ממש טוב.

<אלון שמר: המפתח במנגנון זה לקבוע מה יהיה שכר הבסיס.

<אלון שמר: ושכר הבסיס הוא שכר שצריך להיות שכר שיאפשר לעמ"י לחיות בכבוד.

<אלון שמר: זה שבני-בנות זוג שלנו לא יעבדו, והיום סך הכול 35% מבני-בנות הזוג שלנו עובדים בחו"ל, שני-שלישים לא רוצים לעבוד – או שהם בכלל לא יוצאים לשליחות או שהם באים ומעדיפים לשבת בבית ולא רוצים אפילו, כמו עינת, לקבל את ה-1,000 דולר או 800 דולר כי הם עובדים בחצי משרה, כי אני לא מסוגל לתת להם יותר.

<אלון שמר: אני מוגבל גם בתקנים.

<אלון שמר: אין מחלוקת גם שיהיה שירות חוץ.

<אלון שמר: ראש הממשלה הודיע לנו שאנחנו חייבים לאייש את 102 הנציגויות.

<אלון שמר: אין לי זכות, לאף אחד במשרד אין זכות – לא למנכ"ל ולא לאף אחד - - -

יואל חסון: כמה משרות לא מאוישות, שהן לא בני זוג?

<אלון שמר: של עמ"י היום בחו"ל?

<אלון שמר: כרגע יש לי כמה עשרות בודדים, אבל במקומות קריטיים, במקומות שיש לי נציגויות קטנות.

<אלון שמר: היום בחו"ל, 45% מהנציגויות שלנו, יש בהן שני שליחים מקסימום.

<אלון שמר: זאת אומרת, אנחנו מסתמכים בעיקר על כוח העזר שזה עמ"י והעובדים המקומיים הזרים.

<אלון שמר: בלעדיהם אי-אפשר לבצע את העבודה.

אלי אלאלוף: איך עובד מקומי זר מרוויח?

<אלון שמר: לפי השכר במקום.

אלי אלאלוף: מרוויח לפעמים יותר טוב מעמ"י?

<שרה מלצר גולן: מה זה לפעמים?

<שרה מלצר גולן: בבסיס הם מרוויחים - - -

<יעקב ליבנה: לפעמים הוא מרוויח יותר משליח.

<שרה מלצר גולן: מרוויח יותר משליח ויש לו זכויות יותר משליח.

<אלון שמר: בהונג קונג לדוגמה, מזכירת הקונסול הכללי בהונג קונג מרוויחה יותר מהקונסול הכללי.

<אלון שמר: כל העובדים הזרים מרוויחים יותר מכל השליחים.

<אלון שמר: בארצות הברית המשכורות מטורפות אבל אתה עובד לפי החוק המקומי.

<אלון שמר: מה ההבדל בין העמ"י שלי בניו יורק לעמ"ז?

<אלון שמר: הוא לא קונה את אותם מכנסיים, הוא לא שוכר את אותה דירה, הוא לא קונה את אותו אוכל - -

<עינת הלוי לוין: הוא רק משלם על הכרטיס.

<אלון שמר: - - מה ההבדל ביניהם, כאשר ההבדל בארצות הברית, פחות 50%.

יואל חסון: הבדל אחד - שעמ"י הוא אזרח שלך.

<אלון שמר: 50%.

<קריאה: מה שאומר שאנחנו צריכים אותו יותר.

<קריאה: הוא נדיר יותר.

<אלון שמר: אני מסכים עם היושב-ראש.

<אלון שמר: אני חושב שברגע שאין מחלוקת שצריך שירות חוץ, אין מחלוקת שצריך עובדים שיבצעו את העבודה, אין מחלוקת שכרגע יש משבר, אז אני לא חושב שהכסף הוא שאלה כי אם אתה צריך שיהיו לך עובדים – בין אם זה עולה חמישה מיליון או בין אם זה עולה 50 מיליון – אנחנו מדינה, אנחנו מדינה שצריכה לשלם שכר הוגן לעובדיה, באשר הם.

<אלון שמר: אני מגייס את העובדים בארץ, אני מתבייש, וכשהם מגיעים הם שואלים: איך אני טס?

<אלון שמר: אני אומר, אתה ניגש לסוכנות נסיעות וקונה כרטיס טיסה.

<אלון שמר: ומה אני עושה כשאני מגיע לשם?

<אלון שמר: אני אומר לו: אתה והקדוש-ברוך-הוא.

<אלון שמר: יש לי מצבים היום שהם על גבול הבעייתיות, עמ"י שמגיעים והולכים לישון בבתים של שליחים.

<אלון שמר: זה לא בריא, זה לא נכון, ואנחנו חייבים לפתור את הבעיה הזו כי אני כרגע לא מסוגל לבצע את המטלה שהטיל עלי המנכ"ל והשר שלי, שבמקרה הוא ראש הממשלה, לאייש את כל התפקידים בחו"ל.

<אלון שמר: לא מסוגל לאייש את התפקידים בחו"ל, גם לא בהסכם החדש, בטח לא בהסכם הישן, ואני חושב שבסופו של דבר אנחנו לא כל כך רחוקים.

<אלון שמר: סך הכול אני מאמין שעם קצת מאמץ משני הצדדים, בעיקר של האוצר אומנם, אבל גם של עמ"י ובני-בנות הזוג של עמ"י, שהם קבוצה לא גדולה, סך הכול 125 בני-בנות זוג של שליחים נמצאים היום בעבודה בעולם מתוך 380 שליחים שמשרתים היום בחו"ל.

<אלון שמר: זה הכול, זה כל הקבוצה הזאת, ויש לכך סיבה, והסיבה הזו היא שכר נמוך ואובדן קריירה, וזה גם פוגע לנו בשירות כי אם שליח יוצא - - -

אלי אלאלוף: אתה מסוגל להוציא מסמך ליושב-ראש הוועדה שבו ייאמר – יש לי 125 עובדים?

<אלון שמר: כן.

אלי אלאלוף: חסר לי - -

<אלון שמר: לא חסר לי.

<אלון שמר: אני אומר, היום, מתוך 380 שליחים.

אלי אלאלוף: - - בתנאים כאלה אני לא יכול להחזיק אותם, אני זקוק לתנאים א', ב', ג'.

אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד את זה?

<אלון שמר: אני יכול.

אלי אלאלוף: אתה יכול?

אלי אלאלוף: לא דרך ההסתדרות.

אלי אלאלוף: אני עובד דרך המערכות הממשלתיות.

אלי אלאלוף: ההסתדרות, אני משתמש בהם ומנצל אותם לטובה.

<אלון שמר: אני יכול להציב את המדדים.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה לראות מסמך תקציבי שבא ממשרד החוץ, שאומר – הנה הבעיה התקציבית הנדרשת כדי לענות.

אלי אלאלוף: עזוב את אנשי האוצר, אני רוצה לקבל.

אלי אלאלוף: מה שידידי יואל מבקש מהאוצר אני רוצה לקבל ממשרד החוץ.

אלי אלאלוף: תגידו לנו היום, כדי שהנציגים יתפקדו ולא יישנו אצל החבר או אצל השליח אנחנו צריכים א', ב', ג', והנה מה שזה עולה.

אלי אלאלוף: אפשר לקבל מסמך כזה?

<אלון שמר: כן.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: אני אשמח לקבל את זה ואני אשתמש בו.

אלי אלאלוף: אני מודיע לך, אני אשתמש בו בכל מערכת שאני חושב שהיא מתאימה לדיון במסמך.

אלי אלאלוף: אני אקח את זה לעצמי, לפי הצורך אני אבקש מהחברים שלי להתלוות אלי.

אלי אלאלוף: אני מוכן לקחת את המסמך הזה ולהילחם עליו.

אלי אלאלוף: אני מודה, אבל על המילה שלך, אני אלחם על המספרים שלך.

אלי אלאלוף: תביאו לי את המסמך - לא קיבלנו את מה שרצית.

אלי אלאלוף: בוא ניקח נייר רשמי של המשרד שיודע לתקצב - -

יואל חסון: של משרד החוץ.

אלי אלאלוף: - - אני אקח את זה ואני אלך למי שאני יודע שיקשיב לי, כולל באוצר, ותנחשו לבד.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<יעקב ליבנה: אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה שוב על הדיון.

<יעקב ליבנה: אני חושב שזו הדרך היחידה לקדם את ההסכם הזה.

<יעקב ליבנה: שמי יעקב ליבנה, ועד עובדי משרד החוץ.

<יעקב ליבנה: אז קודם כול תודה על הדיון.

<יעקב ליבנה: דבר שני, אנחנו חתמנו – עובדי משרד החוץ, השליחים – לא חתמנו; סיכמנו עם האוצר לפני קרוב לחודשיים על הסכם שמעלה במידה מינימלית את השכר של שליחי המדינה בחו"ל.

<יעקב ליבנה: למה אני אומר מינימלית?

<יעקב ליבנה: כי השכר של השליחים נשחק בלמעלה מ-30%.

<יעקב ליבנה: איפה הרלוונטיות לדיון שלנו היום?

אלי אלאלוף: נשחק למה לדעתך?

אלי אלאלוף: ללא הצמדה?

<יעקב ליבנה: נשחק מכיוון שהוא לא עודכן, לא הייתה שום הצמדה.

אלי אלאלוף: יש הצמדה כפולה כמובן – אחת של הארץ והשנייה של המדינה הרלוונטית.

<יעקב ליבנה: נכון.

<יעקב ליבנה: ובחו"ל לא הייתה שום הצמדה, לא כזו ולא כזו.

שלי יחימוביץ': גם לא בארץ, זה בסדר.

שלי יחימוביץ': אין תוספות יוקר.

<יעקב ליבנה: ולכן הגענו למצב שהוא אבסורדי לדעת כולם, כמו שאלון ציין, שיש שליחים, הרבה שליחים, שמקבלים פחות מהעובדים המקומיים.

<יעקב ליבנה: למה זה קורה?

<יעקב ליבנה: כי לעובדים המקומיים הזרים עדכנו לפי החוק.

<יעקב ליבנה: למה זה חשוב לדיון שלנו הנוכחי, חוץ מזה שיש הסכם שלא מקיימים אותו – ואני מקווה שהוועדה תדון גם בעניין הזה אם אנחנו לא נתקדם – בגלל שהשכר של עמ"י צמוד לשכר השליחים, הוא אחוז משכר השליחים.

<יעקב ליבנה: כמו ששכר השליחים נשחק ב-30% ב-15 שנים האחרונות, בדיוק אותו דבר שכר העמ"י נשחק, ואני חוזר פה לשאלה של העלות בסופו של יום – לא משנה, כן עלות, לא עלות – הייתה שחיקה של לפחות 30% בשכר העמ"י.

<יעקב ליבנה: על השחיקה הזאת צריך לפצות, אותה צריך להחזיר.

<יעקב ליבנה: ולכן בסוף זה עניין של עלות לא גדולה כדי להגיע למטרה שאתה היושב-ראש אמרת, וגם נציג המשרד – יש פה גם נציגים של משרדים אחרים, המוסד, גורמים אחרים שמחזיקים עובדים מקומיים ישראלים בחו"ל – אם הנושא של השכר לא ייפתר, אנחנו לא נוכל להחזיק עמ"י בחו"ל.

<יעקב ליבנה: זה מאוד מאוד פשוט, עניין תקציבי מאוד מצומצם.

<יעקב ליבנה: אתה שאלת אם מדובר בעשרות מיליונים, זה ממש לא עשרות מיליונים של שקלים.

<יעקב ליבנה: אלה סכומים באמת באמת נמוכים - הדלתא, הפער שמדובר בו היום – באמת פערים קטנים, וחבל שזה לא נסגר.

אלי אלאלוף: עוד מישהו רוצה את רשות הדיבור?

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת.

<שרה מלצר גולן: אני שרה מלצר גולן, אני עמ"י בת זוג של שליח בלונדון, שליחות שנייה שלנו.

<שרה מלצר גולן: היינו לפני זה בגרמניה.

<שרה מלצר גולן: אני מוזיקאית קלסית במקצועי, עבדתי 19 שנה בשלטון המקומי בעיריית הרצליה, גם הייתי חלק מניהול התזמורת הקאמרית של הרצליה.

אלי אלאלוף: לא טובה כמו באר שבע.

יואל חסון: בוא נשמע, נעשה בחינה.

<שרה מלצר גולן: זה אולי לוועדה אחרת.

<שרה מלצר גולן: קיבלתי קביעות בדיוק שישה חודשים לפני שבעלי קיבל את המינוי שלו לברלין, אחרי שחיכיתי לקביעות הזאת 19 שנה.

<שרה מלצר גולן: 19 שנה החתימו אותי על חוזה כל פעם שנה, שנה, שנה, והבוס שלי אמר – אל תדאגי, אין דבר יותר קבוע מזמני – ובאמת זה היה ככה.

<שרה מלצר גולן: ואז קיבלתי קביעות שחיכיתי לה כל כך הרבה שנים, וכעבור ארבעה חודשים הודעתי לו שאני עוזבת.

<שרה מלצר גולן: וכמובן, אנשים טובים יותר ממני או פחות טובים, לא משנה, חיכו שנים לקביעות שלהם ולא קיבלו, ואני לקחתי להם את המקום הזה, עזבתי פשוט ככה לאחר ארבעה חודשים.

<שרה מלצר גולן: יצאנו לגרמניה, בגרמניה עבדתי במשרה חלקית – זה מה שהצליחו לתת לי – לאחר מכן המשרה שלי גדלה אבל עדיין היינו עם ילדים קטנים, למשוך אותם לבתי-ספר, לגרמנית – שפה שזה לא אנגלית או שפה אחרת שדוברים אותה.

<שרה מלצר גולן: לא יכולתי להתברג או לעבוד במקצוע שלי, עבדתי במה שהיה בשגרירות – אם זה אדמיניסטרציה, אם זה עניינים קונסולריים – ופה אני רוצה לתת טיפה הבנה על קצת עובדות היסטוריות וגם על מה שקורה היום מבחינת עמ"י כללי ועמ"י בני זוג, אנחנו בעצם אותה משפחה.

<שרה מלצר גולן: עובדות היסטוריות בהקמת מדינת ישראל, אנשים שייצגו את המדינה היו אנשים מאוד עשירים.

<שרה מלצר גולן: אנשים שהייתה להם היכולת הכלכלית עשו את זה כמובן מאהבה למדינת ישראל.

<שרה מלצר גולן: המדינה קמה, היה להם חשוב לייצג אותה.

<שרה מלצר גולן: היום ב-2017, אחרי 1948, אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי.

<שרה מלצר גולן: היום אנשים, יש להם – נשים לפחות – אנחנו נמצאים במקום אחר.

<שרה מלצר גולן: יש להם השכלה, תואר ראשון, תואר שני, דוקטורט, פרופסורה, והם – בדיוק כמו ששי אמר - הם קושרים את הגורל שלהם לא פעם למישהו שהוא מייצג את המדינה בחו"ל.

<שרה מלצר גולן: וכל הדברים האלה, פשוט חותכים אותם, אין שום דבר ששומר על הזכות הזאת לחזור למקום העבודה, להמשיך.

<שרה מלצר גולן: אנחנו – באמת, אולי זה יישמע בוטה – אנחנו אלה שחוזרים זקנים מהשליחויות, אחרי ארבע שנים, אחרי חמש שנים.

<שרה מלצר גולן: אתה יוצא בגיל 37, אתה חוזר 42 כבר; אתה יוצא בגיל 45, אתה יוצא בגיל 50 כבר.

<שרה מלצר גולן: אני היום בת 50, יצאתי בגיל 47, 48 לשליחות, אני אחזור בת 52, 53.

<שרה מלצר גולן: מי יקבל אותי לעבודה?

<שרה מלצר גולן: איפה אני אעבוד?

<שרה מלצר גולן: מה, אני אהיה מזכירה?

<שרה מלצר גולן: אני יכולה להיות מזכירה, אני דוברת שש שפות, יש לי שני תארים, אני overqualified ברור בכל מקום, אבל איפה בעצם יהיה המקום שאני אוכל לחזור אליו?

<שרה מלצר גולן: אז אני גם נפגעת בפנסיה, אני נפגעת לזקנה שלי, שזה בעצם מה שמעניין אותי, הטווח הארוך.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד.

אלי אלאלוף: כמה שזה כואב כל מה שאת מספרת, זה עניין של שיקולך.

אלי אלאלוף: אני יצאתי לשליחות אחרי עשרים ומשהו שנות ותק במוסד מסוים, וכשתכננתי לחזור אמרו לי – אין לנו מה לעשות אתך.

אלי אלאלוף: הייתי בן 50.

אלי אלאלוף: אשתי גם כן עבדה במוסד ממשלתי, לא חיכו לה, אבל זה היה שיקול דעת בקבלת ההחלטה.

יואל חסון: אבל בעלה הוא עובד משרד החוץ.

יואל חסון: זה לא החלטה שלו.

<שרה מלצר גולן: כל דבר הוא שיקול דעת בחיים.

אלי אלאלוף: אל תצפו - - -

שלי יחימוביץ': אלי, מה קרה לך?

שלי יחימוביץ': ואם בן אדם היה מסכים להרוויח חמישה שקלים לשעה אז לא היה חוק שכר מינימום?

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת?

אלי אלאלוף: יש תפקידים שאני לא לוקח כי באמת - - -

יואל חסון: אבל אתה לא היית עובד משרד החוץ.

שלי יחימוביץ': אבל הם מממנים מכיסם את ההעסקה שלהם.

יואל חסון: בעלה הוא עובד משרד החוץ.

יואל חסון: הוא חייב לצאת לשליחות, זה חלק מההסכם שלו עם המשרד.

<קריאות: - - -

<עינת הלוי לוין: בלי זה אין לו שליחים.

אלי אלאלוף: אז אני אומר, כדי לא לצפות כי מה שאת אומרת אני שומע את אשתי אומרת לי – ראית מה עשית לי בחיים שלי?

אלי אלאלוף: חבר'ה, זה שיקול קר.

יואל חסון: אבל זה לא שיקול של בעלה.

יואל חסון: הוא צריך לעזוב את משרד החוץ כדי לא לצאת לשליחויות.

<קריאה: זה בהסכם שלו.

<קריאה: הוא חייב לצאת לשליחויות, אחרת הוא לעולם - - -

יואל חסון: הוא חייב לצאת.

יואל חסון: מה אתה רוצה, שהיא לא תיסע עם בעלה?

שלי יחימוביץ': אבל גם לגבי אלה שנוסעים לא כבני זוג, רוב העמ"י היום הם לא בני זוג, זו פשוט שיטת העסקה נצלנית שהמדינה התאהבה בה.

אלי אלאלוף: 40%.

<קריאה: לא.

<קריאה: זה פחות.

<אלון שמר: 15% מעובדי עמ"י בעולם, לפחות של משרד החוץ, הם בני זוג.

אלי אלאלוף: אתם מוצאים אותם במקום.

<אלון שמר: היום אנחנו כבר לא מוצאים אותם במקום.

<אלון שמר: היום אנחנו מגייסים את כולם בארץ.

יואל חסון: אתה יודע מה השאלה שאתה צריך לשאול, אדוני היושב-ראש, את אנשי משרד החוץ?

יואל חסון: כמה עובדים טובים, שליחים, עזבו את משרד החוץ ונטשו את משרד החוץ בגלל בעיות כאלה?

<יעקב ליבנה: 30%.

יואל חסון: זאת הבעיה.

יואל חסון: איבדת אנשים טובים, אני מכיר הרבה מהם.

יואל חסון: אנשים מצוינים שעזבו את שירות החוץ כי לא מסוגלים לחיות במסגרת הזאת.

<יעקב ליבנה: יש עזיבה של 30%.

<יעקב ליבנה: תראה, אדוני היושב-ראש, עם הדברים האלה אנחנו חייבים להתמודד, אין מה לעשות, אנחנו מתחתנים עם אנשים שיש להם קריירות.

<יעקב ליבנה: אין מצב אחר, לא משנה איזו קריירה, אבל לפחות שיהיה איזשהו פיצוי כספי על הדבר הזה.

אלי אלאלוף: בבקשה, גברת.

<אילת קדוש: שלום, מדברת אילת קדוש מנציבות שירות המדינה.

<אילת קדוש: במסגרת העבודה שאנחנו הכנו להסדרה של כל העסקת עובדי העמ"י שעובדים בנציגויות, בין היתר התייחסנו גם לסוגיית בני הזוג וליכולת ההשתלבות שלהם אחר כך בשוק העבודה.

אלי אלאלוף: פה בארץ?

<אילת קדוש: בארץ, כן.

<אילת קדוש: אומנם מדובר בתפקידים שהם תפקידים זמניים בחו"ל, אבל באמצעות הדרך שפתחנו, לאפשר להם להתמודד במכרזים בין-משרדיים בתוך המדינה ולא במכרזים פומביים, אני חושבת שבעניין הזה פתרנו או נתנו אפשרות לאנשים לחזור ולהשתלב, עם כן איזושהי מחויבות של המדינה כלפי אותם בני זוג וכלפי המשפחות בכלל.

<אילת קדוש: אז בעניין הזה אני חושבת שניתן איזשהו פתרון שהוא פתרון מידתי.

<אילת קדוש: לדברים האחרים, כמו שנאמר, הנציבות השלימה את העבודה.

<אילת קדוש: אנחנו עשינו כאן הסדרה.

<אילת קדוש: ההסדרה בוודאי מתייחסת גם לתנאי העסקה אבל היא מתייחסת גם להרבה מאוד דברים שלנו כמדינה חשוב להסדיר, כמו אופן הגיוס והקליטה שלהם, קרבת משפחה, כל מיני דברים שאנחנו רוצים לשמור על העסקה תקינה.

<אילת קדוש: הדברים האלה נמצאים, יש איזשהו נוהל שהוא גובש והועבר אליך על-ידי הנציב.

<אילת קדוש: הועברה איזושהי הצעת מחליטים.

<אילת קדוש: הצעת המחליטים עדיין לא נמצאת בממשלה כיוון שיש עדיין את כל הפינות שלא נסגרו, שהן בעיקר תקציביות.

יואל חסון: מה צריך לעשות כדי לסגור?

<עינת הלוי לוין: ששרה תחזור משליחות, שיהיה לה לאן לחזור.

יואל חסון: אם היינו יודעים על מה המחלוקת, כספית, היה הרבה יותר קל.

<אילת קדוש: תהיה לה אפשרות להתמודד במכרזים בין-משרדיים.

<אילת קדוש: כמובן שיש את החלק שהיא אחראית לו והיא צריכה להתמודד.

<נוגה ארבל: כמה כאלה יש?

<אילת קדוש: כמה מכרזים בין-משרדיים יש?

<אילת קדוש: מה זאת אומרת?

<קריאה: אבל זה לא מיושם.

<נוגה ארבל: כמה תפקידים למכרזים בין-משרדיים רלוונטיים, זאת אומרת לאנשים של המח"ר וגם לאנשים עם מומחיות, יוצאים היום בנציבות שירות המדינה?

<אילת קדוש: עשרות, מאות ויותר.

<קריאות: מאות, אם לא אלפים.

<קריאה: כל משרד.

<אילת קדוש: כן.

<אילת קדוש: היום כל משרה שהיא ממתח דרגות 43 ומעלה, היא יוצאת במכרז בין-משרדי.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשמוע בבקשה מנציג האוצר, אגף התקציבים, מה יש לך להגיד לנו.

יואל חסון: אני יכול להוסיף שאלה?

יואל חסון: אגף תקציבים, אם אתם יכולים גם להתייחס מה הרציונל שלכם בהיגיון שלא צריכים לשלם את כרטיסי הטיסה.

יואל חסון: מה הרציונל פה?

<ניר אמסל: ניר אמסל, אגף תקציבים.

<ניר אמסל: קודם כול, אין הבדל בעמדה בינינו לבין אגף שכר, אנחנו מסונכרנים לגמרי.

יואל חסון: אז מה הרציונל?

<ניר אמסל: אין הבדל בעמדות בינינו לבין אגף שכר, אנחנו בעמדה משותפת, אחידה.

<ניר אמסל: כל מה שאלישע אמר לפני כן, זו עמדה גם שלנו.

<ניר אמסל: אין יותר מזה מה להתייחס.

יואל חסון: תענה על מה ששאלתי.

יואל חסון: מה הרציונל שלכם בזה שאתם חושבים שלא נכון לשלם כרטיסי טיסה להגיע ליעד?

יואל חסון: מה הרציונל?

<ניר אמסל: שוב, אין עמדה של מה כן ומה לא.

יואל חסון: מתנגדים לזה.

<ניר אמסל: בסופו של דבר היה דיון כולל.

<ניר אמסל: היה דיון מול נציגי העובדים, מול ההסתדרות, בנוגע לכלל החבילה בעצם, לכלל מודל השכר – איך הוא צריך להיות בנוי, מה הוא צריך לתת מענה ומה הוא לא צריך לתת מענה – כשבסופו של דבר, המשאבים מבחינת שני הצדדים הופנו לנקודות שהיו חשובות לצדדים.

<ניר אמסל: אם רוצים חלק מהמשאבים להפנות, במקום למקום אחד למקום אחר זה אפשרי, אין לנו בעיה עם זה.

יואל חסון: אתה רואה, הם כן יודעים מספרים, אדוני.

יואל חסון: כי מה הוא אומר עכשיו?

יואל חסון: הוא אומר, השמיכה קצרה, יש לי סכום מסוים.

יואל חסון: או שתפנו את השמיכה לצד של הרגליים או לצד של הידיים, או תכסו את הראש.

יואל חסון: זה מה שהוא אומר לך.

יואל חסון: ואתה יודע מה הסכומים ואתה לא אומר מה הסכומים.

יואל חסון: אתה יודע בדיוק מה מידות השמיכה ואתה לא מוכן להגיד מה מידות השמיכה.

יואל חסון: מה אתה אומר עכשיו?

יואל חסון: אם אתם רוצים את כרטיסי הטיסה וזה חשוב לכם, תוותרו במקום אחר.

יואל חסון: יכול להיות שבכלל לא שמים שום תוספת אמתית, יכול להיות שזה הכול משחקים תקציביים, אדוני, שלא שמים שום שקל נוסף.

<שרה מלצר גולן: עסקת אפס.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: הוא לא מוכן להודות בה, אבל זאת אדוני, האמת.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: יואל, אפשר לשים מילה?

יואל חסון: בבקשה.

אלי אלאלוף: שמעת פה את הממונה על כוח-אדם במשרד החוץ.

אלי אלאלוף: הוא אומר, אפילו בתנאים החדשים, אם היה לו אישור להפעיל אותם, זה לא מאפשר לו לגייס כוח-אדם.

אלי אלאלוף: מה התשובה שלכם לזה?

אלי אלאלוף: הנה הוא אומר לך, הוא זקוק למשלחת במוסקבה, ל-15 עובדים?

<אלון שמר: לעובד אחד.

יואל חסון: למערכת מרכב"ה, שהיא חשובה למדינה.

אלי אלאלוף: אחר כך נגלה שהיא לא טובה, אבל נראה.

יואל חסון: אבל השקיעו בה כל כך הרבה כסף.

אלי אלאלוף: הוא אומר לך, הוא לא מצליח בתנאים האלה להביא עובדים.

<אלישע קיפניס: צריך לא לקחת מקרה אחד ספציפי ולהשליך ממנו על הכלל.

<אלישע קיפניס: אם זה עובדים כנראה בתפקיד מאוד ספציפי, בהכשרה מאוד מאוד ספציפית, יכול להיות - - -

<יעקב ליבנה: אבל הוא אומר לך לגבי כל המערכת.

<אלישע קיפניס: יכול להיות שצריך לתת מענה משוכלל יותר, ואנחנו פתוחים לדבר על זה וגם לאורך כל הדרך אנחנו לא נצמדנו - הזכירו קודם שכר בסיס – לא נצמדנו למשבצת מסוימת.

<אלישע קיפניס: אמרנו שאנחנו יודעים לתת את המענה לפי התפקיד, יודעים לתת את המענה בהתאמה למה שיש בשירות המדינה, לגבי עובדים בשירות המדינה.

<אלישע קיפניס: אנחנו לא נעולים על מספר כזה או אחר, גם המספרים שזרק פה קודם מר שמר הם פשוט לא מדויקים.

<אלון שמר: אמרתי מספר?

<אלישע קיפניס: כן.

<אלון שמר: איזה?

<אלישע קיפניס: אז מצוין, אז אף אחד לא זוכר אותו.

<אלישע קיפניס: עוד יותר טוב.

יואל חסון: איזה מהמספרים?

יואל חסון: הכמויות של העובדים?

יואל חסון: על מה אתה מדבר?

<אלישע קיפניס: לא.

<אלישע קיפניס: הוא אמר שכר מסוים, שהשכר הוא עד 5,500 שקלים.

<אלישע קיפניס: זה פשוט לא נכון.

<אלון שמר: זה לא נכון?

<אלישע קיפניס: אני לא רוצה להתווכח אתך, אלון.

יואל חסון: אז תגיד כמה.

<אלישע קיפניס: אני לא רוצה להתווכח.

יואל חסון: אתה יודע מה הסכום האמתי, אז תגיד מה הסכום האמתי.

<אלישע קיפניס: אני אומר, השכר יכול להשתנות לפי התפקיד, לפי הבכירות.

יואל חסון: כמה הוא?

יואל חסון: הוא לא 5,500.

יואל חסון: כמה הוא?

<אלישע קיפניס: הוא יכול להיות 6,000, יכול להיות 8,000, יכול להיות 9,000, תלוי בתפקיד, תלוי איפה.

יואל חסון: הוא אומר לך – תפקיד מרכב"ה, 5,500 שקלים.

יואל חסון: זה נכון או לא נכון?

<אלישע קיפניס: אני לא מכיר מספר כזה.

יואל חסון: מה אתה מכיר?

יואל חסון: מה אתה מכיר לגבי פרויקט מרכב"ה?

<אלישע קיפניס: אני לא זוכר בעל-פה את כל המספרים של כל המקומות בעולם.

יואל חסון: אתה זוכר שזה לא המספר.

<אלישע קיפניס: מה שהוא אמר, שהשכר הוא עד 5,500 שקל, זה בוודאות לא נכון.

<אלון שמר: לא, לא אמרתי את זה.

<אלישע קיפניס: זה בוודאות לא נכון.

<אלון שמר: אלישע, יכול להיות עוד 500 או 600 שקל.

<אלישע קיפניס: אני ממש לא רוצה להתכתש עם ידידי כרגע.

<אלישע קיפניס: סליחה, אני מתנצל שהזכרתי אותו קודם.

אלי אלאלוף: לעניות דעתך, היום המספרים או הסכומים העומדים לרשות השכר של עובדי עמ"י הם הולמים כדי לצאת לשליחות?

<אלישע קיפניס: יש עיוותים מסוימים בשכר.

<אלישע קיפניס: יש מקומות שהשכר נמוך מדי.

<אלישע קיפניס: אנחנו מציעים במודל כן לתת מענה, אני חושב שאנחנו נותנים מענה טוב בהרבה מאוד מקומות.

<אלישע קיפניס: גם נציגי ההסתדרות יודעים טוב מאוד שהמענה הוא שוויוני, המענה הוא שקוף, הוא לא מושפע מאינטרסים כאלה או אחרים.

<אלישע קיפניס: ככל שיש מקרה ספציפי נקודתי שנדרש עובד מקצועי יותר או נדרש עובד בעל הכשרה מסוימת, גם לדברים האלה אנחנו יודעים לתת פתרונות וגם עם ההסתדרות דיברנו על זה לאורך כל הדרך.

<אלישע קיפניס: אני חושב שלקחת מקרה של עובד אחד במוסקבה - - -

<שרה מלצר גולן: זה לא שוויוני.

<עינת הלוי לוין: אני אתן לך עוד מקרים.

<עינת הלוי לוין: אני אתן לך כל נציגות – אתה רוצה וייטנאם, נעבור למיאנמר, נלך לנפאל, אני אלך אתך להודו – אני אתן לך מקרה מקרה, אתה נכנס פה למקום לא טוב.

<אלישע קיפניס: אני לא נכנס למקום לא טוב.

<אלישע קיפניס: להיפך.

<עינת הלוי לוין: אי-אפשר לגייס, אי-אפשר לגייס, אי-אפשר לגייס.

<אלישע קיפניס: את מדברת על המצב הנוכחי.

<אלישע קיפניס: בוודאי.

<אלישע קיפניס: בסדר, הקדמתי ואמרתי שבהרבה מאוד מקומות המצב הנוכחי דורש שיפור ואנחנו מציעים את השיפור הזה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: גברת שעוד לא דיברה, בבקשה תציגי את עצמך.

<לירון גל גנדלר זק: שלום.

<לירון גל גנדלר זק: קוראים לי לירון גל גנדלר זק.

<לירון גל גנדלר זק: בשביל הגילוי הנאות, יושב-ראש הוועדה, אני היועצת הפרלמנטרית של חבר הכנסת אברהם נגוסה.

<לירון גל גנדלר זק: אני עובדת עמ"י הייתי במשך 16 שנים, אני אישה של איש משרד החוץ, אני שירתתי אתו בקטמנדו, בבנגקוק, באוזבקיסטן ובסופיה, והוא עתיד לצאת בקיץ כשגריר לאחת ממדינות אפריקה.

יואל חסון: יעדים מאוד אטרקטיביים.

<קריאה: אקזוטיים.

<לירון גל גנדלר זק: תמיד קשות-שירות, כן - לייצג את המדינה, בכל המובנים.

<לירון גל גנדלר זק: אנשי משרד החוץ כמובן מכירים בשותפים של עמ"י בדרך.

<לירון גל גנדלר זק: אני הייתי שנים יושבת-ראש ועד בני זוג עובדי משרד החוץ.

<לירון גל גנדלר זק: זה התחיל כוועד של נשים, ולכן גם לאורך כל הדרך לא קיבלנו שום דבר מהנציבות.

<לירון גל גנדלר זק: יש לי התכתבויות עם הנציבות – כל מי שירצה יוכל לראות אותן – יש לי התכתבויות עם הנציבות משנת 91' בכל הנושאים שעדיין לא קיבלו פתרון: ימי חופשה, ימי מחלה, אפליה, אפליה בתוך הנציבות בין עובדי עמ"י כאלה ואחרים, כל הזמן חוסר שוויון לבני הזוג.

<לירון גל גנדלר זק: עובדי מדינה שיצאו כשליחי עמ"י קיבלו ימים אחרים.

<לירון גל גנדלר זק: כל פעם שהגיע לידי מסמך שהוציאו למען נשים, למען עובדי מדינה, אף פעם לא היינו שם.

<לירון גל גנדלר זק: אני בעלת תואר ראשון, אני בעלת תואר שני עם תזה במעמדם של בני זוג עובדי משרד החוץ, אני עורכת דין.

<לירון גל גנדלר זק: אם אני אצא עם בעלי בקיץ לשליחות, ויאשרו לי לעבוד כאשת שגריר 50% אחרי אישור ועדה מיוחדת – שוב, אפליה לבני זוג עובדי משרד החוץ – השכר שאני אקבל אולי יהיה אלף דולר לחודש.

<קריאה: אולי.

<לירון גל גנדלר זק: אולי יהיה אלף דולר לחודש.

<לירון גל גנדלר זק: אז אם מישהו רוצה סכומים, בבקשה, אני לא מתביישת לומר את הסכומים.

<לירון גל גנדלר זק: האוצר לא רוצה להגיד, גם הנציבות אולי לא תגיד.

<לירון גל גנדלר זק: אני מחזיקה ברשותי בגלל הטיפול האישי שלי בהרבה בני זוג, ובגלל העניין האישי שלי כמובן, במסמכים שהוצאו מתקנון המדינה, מתקנון משרד החוץ, ונעלמו.

<לירון גל גנדלר זק: כמו למשל, שמירת זכויות לפנסיה של בני זוג, שהיה גולת הכותרת לפני כמה וכמה שנים – כשעבד עוד נסים בן שטרית – נעלם באופן חד-צדדי.

<לירון גל גנדלר זק: נכון?

<לירון גל גנדלר זק: יושבים כאן חבר'ה של משרד החוץ, הוועד, שכחתם להזכיר את זה.

<לירון גל גנדלר זק: גולת הכותרת זאת הייתה, שבני זוג יקבלו משהו כשהם יצאו לפנסיה.

<לירון גל גנדלר זק: לעומת כל המדינות שעשינו השוואות, שבני זוג קיבלו איזשהו מענה בפנסיה לפי שנים שהם שירתו עם העובדים בחו"ל - ואנחנו לא בוחרים לצאת, אנחנו לא יוצאים פעם אחת כמו נספחי צה"ל, כמו נספחים אחרים, אנחנו לא סטודנטים שעובדים פעם כשנוח לנו; אנחנו בני זוג שיוצאים וחוזרים, ויוצאים וחוזרים; אני אימא לחמישה ילדים וכל פעם יצאתי.

<לירון גל גנדלר זק: ישבתי בקטמנדו בחודש תשיעי, אמרו לי במשרד: תצאי ללדת הכי מאוחר שאת יכולה כי אין מי שיחליף אותך, אין שם אינקובטור אם אני יולדת לפני הזמן.

<לירון גל גנדלר זק: היום כשאני מסתכלת אחורה ואנשים אומרים לי איך עשיתם את זה, זאת הייתה ציונות.

<לירון גל גנדלר זק: אני לא מתביישת לומר את המילה הזאת.

<לירון גל גנדלר זק: זאת הייתה ציונות.

<לירון גל גנדלר זק: בכלל לא חשבנו פעמיים על כל דבר, תמיד יצאנו למדינות קשות-שירות כי זאת הייתה הציונות שלנו.

<לירון גל גנדלר זק: מה אנחנו מקבלים מהמדינה?

<לירון גל גנדלר זק: 16 שנים עבדתי.

<לירון גל גנדלר זק: ואם אני אצא שוב, יהיו לי 20 שנה, והנציבות, כל פעם כשפניתי אליהם אמרו לי – את לא עובדת שלנו בכלל.

<לירון גל גנדלר זק: למה, של מי אני עובדת?

<לירון גל גנדלר זק: מישהו חושב שאישה של שגריר או אישה של שליח שעונה לטלפון בערב בבית השגריר או בבית השליח, יכולה להגיד למישהו מישראל שקרוב שלו נפצע או הלך לאיבוד או צריך תרומה של מח עצמות – הבעל שלי לא נמצא, הוא בארץ בחופש או הוא בשליחות או הוא יצא לאיזה סיור, שאני לא אטפל בו?

<לירון גל גנדלר זק: בכל שעה, בשבת ובחג.

<לירון גל גנדלר זק: מתי לא טיפלנו, בני זוג?

<לירון גל גנדלר זק: בני זוג עובדים בדיוק כמו שליחים, וקיבלתם אותנו במתנה.

<לירון גל גנדלר זק: להגיד תודה, בכלל אין על מה לדבר, אבל לקבל מענה לפניות שלנו?

<לירון גל גנדלר זק: אתם יודעים על מה נלחמתי?

<לירון גל גנדלר זק: זה יהיה הסיכום שלי לעכשיו כי אני באמת מתרגשת.

<לירון גל גנדלר זק: אני אחות שכולה – אנחנו עומדים לפני יום הזיכרון – אני נלחמתי עם הנציבות שיכניסו לתקנות של משרד החוץ שביום הזיכרון כשאני הולכת לטקסים במדינות לספר להם על יום הזיכרון, שיכניסו את זה כיום חופש כי זאת החלטת ממשלה.

<לירון גל גנדלר זק: עניין קטן, החלטת ממשלה – לא מופיע.

<לירון גל גנדלר זק: אמרו לי, תבקשי מקצין המנהלה, הוא ישלח מברק לארץ, אנחנו נאשר.

<לירון גל גנדלר זק: למה אני צריכה לבקש?

<לירון גל גנדלר זק: זאת החלטת ממשלה.

<לירון גל גנדלר זק: אתם יודעים מה היה הסוף?

<לירון גל גנדלר זק: הסוף היה שאמרתי להם – הייתי כבר בארץ כי בחו"ל אין לי כוח לעשות את זה, שלא יגידו שאולי אני מחפשת יום חופש, לקחתי תמיד יום חופש ביום הזיכרון למרות שזאת החלטת ממשלה, אני יכולה תיאורטית לשבת בבית גם באותו יום או ללכת לעשות איזושהי פעילות.

<לירון גל גנדלר זק: ביקשתי שזה יופיע בתקנות לאותם אלה שזה נוגע להם.

<לירון גל גנדלר זק: מקווה שלא הרבה.

<לירון גל גנדלר זק: אמרו לי שלא - - -

<אלון שמר: אני חייב לעצור אותך.

<אלון שמר: בזכות האישה המקסימה הזו זה אושר לפני שלושה חודשים.

<לירון גל גנדלר זק: לא.

<לירון גל גנדלר זק: זה נכנס לתקנות כבר לפני.

<לירון גל גנדלר זק: לי יש את כל המסמכים אצלי.

<לירון גל גנדלר זק: זה נכנס לתקנון לפני.

<לירון גל גנדלר זק: אחרי שלפני כמה שנים אמרתי שנלך עם זה לעיתונות זה נכנס אבל האוצר לא אישר את זה.

<אלון שמר: אז עכשיו זה אושר.

<לירון גל גנדלר זק: שזה החלטת ממשלה.

אלי אלאלוף: ברשותך, את רוצה להגיד משהו, לסכם?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': אני צריכה ללכת לצערי אבל אני אשמע ממך.

אלי אלאלוף: יואל, אתה רוצה לסכם?

יואל חסון: כן, אני רוצה להגיב.

יואל חסון: הכול נאמר והכול ברור.

יואל חסון: אני פשוט מנסה להבין מה לוח הזמנים לחזור לשולחן המשא ומתן.

<שי בירן: בשבוע הבא יש ישיבת משא ומתן.

<אלון שמר: 26.

יואל חסון: ויש סיכוי להגיע למשהו?

<עינת הלוי לוין: שלא יהיה ביטול כי כבר היו ארבע דחיות וביטולים.

יואל חסון: מי ביטל?

<עינת הלוי לוין: כל פעם האוצר ביטל לנו.

<עינת הלוי לוין: נכון?

<עינת הלוי לוין: אנחנו כבר אחרי ארבע דחיות וביטולים – יוני, יולי – יש לי תאריכים אפילו כי כל פעם עמדתי לבוא לארץ.

יואל חסון: אז אני אגיד ככה, מבחינתי, והיושב-ראש יסכם כיושב-ראש.

יואל חסון: ההעסקה הזאת היא העסקה פוגענית, לא חוקית, לא ראויה למדינת ישראל, נקודה.

יואל חסון: אדוני האוצר, אתה נורא חייכן אבל כדאי שתקשיב למה שאני אומר עכשיו.

יואל חסון: ההעסקה הזאת היא העסקה פוגענית, לא ראויה.

יואל חסון: אנחנו בכנסת לא מוכנים לקבל את ההעסקה הזאת בדרך הזאת.

יואל חסון: אנחנו שמחים מאוד שיש מגמה ורצון להגיע להידברות ולהגיע לסוג של מודל הרבה יותר מכובד, ראוי וכזה שגם באמת יאפשר לבחור את האנשים הטובים.

יואל חסון: אני מדבר על עמ"י שהם לא בני זוג, שזה 80%, 70%, כנראה שזה הרוב – פה במספרים לשום דבר לא יכולנו לקבל תשובה ברורה – אבל בעניין הזה זה ברור.

יואל חסון: כשאתה רואה ש-15 איש או 14 לא רוצים לצאת לדרך הזאת, אז בסוף יוציאו מישהו שהוא פחות טוב, מישהו שאין לו מה להפסיד אבל זה מישהו עשיר שרק רוצה להיות במוסקבה או לא יודע מה.

יואל חסון: ואלה שיקולים שהם גרועים למדינה, הם גרועים לאינטרס הלאומי, זה משהו שהכנסת לא יכולה לקבל אותו.

יואל חסון: אז אנחנו צריכים, אדוני היושב-ראש, לדעתי להמשיך לעקוב אחרי המשא ומתן ואם אכן יש חזרה לנוהל ביטולים כזה, נא להודיע לנו על הדבר הזה כי אנחנו לא מוכנים שיהיו פה ביטולים.

יואל חסון: דבר נוסף, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אתה, יש לך גישה באמת לשר אוצר שאני מאוד מאוד מכבד ואני חושב שהוא אחד משרי האוצר הטובים שהיו במדינה הזאת, באמת.

יואל חסון: הרבה שנים לא היה שר אוצר כל כך טוב במדינה הזאת, שכל כך ידע לרדת לדברים ולטפל בנושאים ששנים לא טיפלו בהם.

יואל חסון: אם לא תהיה בררה ולא תגיעו למשא ומתן, אני אומר לכם, אנחנו נניח במושב הבא הצעת חוק שפשוט תבטל את היכולת שלכם להעסיק בהעסקה כזאת, פשוט להפוך את ההעסקה הזאת ללא חוקית.

יואל חסון: אנחנו כבר עבדנו על נוסח של הצעת חוק כזאת, אנחנו יודעים איך לבנות הצעת חוק כזאת.

יואל חסון: אני אומר לכם, אני אעבור חבר כנסת, חבר כנסת, אני אחתים פה למעלה מ-61 חברי כנסת שפשוט יקבעו שההעסקה הזאת אינה חוקית, נקודה, ואז תשברו את הראש מה אתם עושים.

יואל חסון: לא יהיה קל להעביר את הצעת החוק הזאת, אבל אני אשים אותה על השולחן ואני אשים אותה מול הפרצוף של כולם, גם מול הפרצוף של שר האוצר ושל הממשלה הזאת, כי ההעסקה הזאת היא פוגענית, במיוחד היא פוגענית כשאני יודע, אדוני, ואני שמח שביקשת את הנייר הזה.

יואל חסון: בסוף מדובר פה בעפר של כסף במושגי תקציב מדינה כדי לתקן פה עוול של שנים.

יואל חסון: זה כמה מיליונים בודדים בשנה, שיכולים באמת – אתם יודעים, עובדי משרד הביטחון, אדוני, מדינת ישראל הגדירה הגדרה, שמה את הביטחון כנושא שאסור שיהיו בו שביתות, אסור לעצור אותו, אסור לפגוע בו.

יואל חסון: לכן, עובדי משרד הביטחון ועוד עובדי מערכת הביטחון בכלל, מוגנים במיליון הגנות ותוספות ודברים רק כדי שלא ישבתו ורק כדי שלא יהיו שם משברים כאלה ואחרים.

יואל חסון: וזה בצדק, אני שמח.

יואל חסון: בעיני, עובדי משרד החוץ הם לא פחות ממערכת הביטחון, נקודה.

יואל חסון: אני רואה איזה דברים הם עושים, הם לא פחות, שלא נדבר על זה שהשגרירויות, אדוני, הנספחויות והקונסוליות, גם מייצרות כסף למדינה.

<עינת הלוי לוין: הרבה כסף.

יואל חסון: המון כסף.

יואל חסון: המון עסקאות, המון דברים טובים שהם צריכים לעשות, בדין.

יואל חסון: אז אנחנו צריכים להתייחס אליהם כמו אנשי מערכת הביטחון – לא יודע אם נגיע לרמה הזאת אבל בואו נתקרב לשם, וקצת יותר בכבוד.

יואל חסון: ואני אומר לכם, אני לא הולך לעזוב את הנושא הזה.

יואל חסון: אם המשא ומתן הזה לא יתקדם בזמן סביר, אנחנו פשוט נביא הצעת חוק לביטול ההעסקה הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, יואל.

אלי אלאלוף: הדיון הזה מאוד קשה למרות שהוא נראה רגוע.

אלי אלאלוף: הוא דיון קשה כי יש פה מצד אחד מערכת לא מתפקדת - משרד החוץ לא מתפקד, אני אומר לכם.

אלי אלאלוף: החלק המנהלי שלו, כנראה גם הוא חלש.

אלי אלאלוף: זה שהשארתם שנים רבות ללא בדיקה של מצב ההעסקה של העובדים שלו, זו רשלנות ניהולית של המשרד הזה.

אלי אלאלוף: לצערי, כשאנחנו יוצאים לחו"ל - ובלי השגרירויות - אנחנו סתם מסתובבים, אנחנו רואים את החולשה בשטח.

אלי אלאלוף: וכל מי שמתנדב מטעם הכנסת לצאת לחו"ל, זה כבר לא תענוג.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם, אני באופן אישי סובל מזה.

אלי אלאלוף: אז אומרים לי: אוי ואבוי, אם לא תגיע לא תהיה זכות דיבור לאף אחד במועצת אירופה.

אלי אלאלוף: אפילו מצאנו בסוף רק פראייר אחד כמוני שיצא בשבוע הבא לשם, וזה תענוג לא גדול להיות בשטרסבורג ארבעה ימים.

אלי אלאלוף: אז קודם כול הטענה הכי גדולה שלי זה נגד משרד החוץ עצמו והמנהל שלו והראש שלו.

אלי אלאלוף: מצד שני, אי-אפשר להוציא לשליחות אנשים ללא תנאים הולמים כדי שיעשו את עבודתם בצורה נאותה, ברמה נדרשת, בתנאים שמגיעים להם, כולל – ואני שמח אם מצאתם תשובה כשהם חזרו; כשאני חזרתי היה לי מזל, מצאתי עבודה לבד – אבל לצאת, לחזור ככה, כולם באוויר, או לפחות בן הזוג באוויר, אני חושב שזה באמת חוסר אחריות לבקש מאנשים לצאת, למרות הציונות שלהם.

אלי אלאלוף: אני מבקש – אם ב-26 באפריל הישיבה הזאת לא תתקיים, אני מבקש לקבל מייל אישי מטעם נציג האוצר למה זה התבטל.

אלי אלאלוף: אנחנו במחצית מאי נקיים דיון סופי.

אלי אלאלוף: אני באופן אישי מוכן להירתם, ביקשתי שתעבירו לי מספרים.

אלי אלאלוף: לא שאני אומר המספרים יקבעו, אבל המספרים לפחות יתנו תמונה על מה להילחם, את התנאים אני משאיר ביניכם, תמצאו את הנוסחה.

אלי אלאלוף: אי-אפשר להוציא אנשים חצי שליח, חצי עובד, חצי לא מתפקד, אין טעם לזה.

אלי אלאלוף: תוציאו אותו עם כל הכלים הנדרשים כדי שימלא את תפקידו כי זה בסוף לטובת המדינה.

אלי אלאלוף: זה ברור.

אלי אלאלוף: להוציא אנשים לחוץ-לארץ לייצג את המדינה בצורה של שירות עני לעני זה לא הולם, לא מתאים לנו.

אלי אלאלוף: ולכן אני חוזר להנהלה הפוליטית, אני לא מתבייש להגיד את זה.

אלי אלאלוף: אם לא רוצים משרד חוץ רציני, שיסגרו אותו, אם חושבים שזה מיותר.

אלי אלאלוף: אבל אם לא, שייתנו לו את התנאים הנדרשים.

אלי אלאלוף: עובדי עמ"י בעיני זה קודם כול עובדי מדינה לכל דבר.

יואל חסון: זה אזרחים שלנו.

אלי אלאלוף: אבל אני שמח שנציבות שירות המדינה הסכימה לקבל אותם כעובדים.

<קריאה: היא לא.

אלי אלאלוף: כעובדים מועסקים על-ידי נציבות שירות המדינה.

אלי אלאלוף: לא?

<אילת קדוש: הכוונה היא שהם יוכרו כעובדי מדינה.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: הנה, זה ברור.

אלי אלאלוף: אז תסגרו את התנאים האלה, תחזרו לדיון אתנו.

אלי אלאלוף: אם תמצאו, אני אשמח שזה יהיה רק דיווח על כך שהצלחתם למצוא קונצנזוס לכל הנקודות שהן במחלוקת.

אלי אלאלוף: אנחנו במחצית מאי עומדים לרשותכם כדי לסכם את הדברים.

יואל חסון: נעשה דיון במחצית מאי.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.