ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 644, 2017-02-13 11:00

משה גפני: אני מחדש את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו מדלגים על סעיף 2, אנחנו נעשה אותו אחרי הסעיפים הבאים.

משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף 3 – הצעה לסדר-היום: גירעון כספי בבית החולים נהריה עקב הטיפול בפצועים מסוריה.

משה גפני: מגישי ההצעה: אכרם חסון, גם איתן ברושי.

איתן ברושי: היוזם, ונסע להלוויה.

משה גפני: גם איתן ברושי, אכרם חסון, יצחק וקנין, משה גפני ואמיר אוחנה.

משה גפני: והסעיף הבא, שהוא מעניין לעניין באותו עניין: החשש מעצירת הפעילות בבית החולים "הגליל" בעקבות מחסור בתקציב שנובע מהיעדר מימון תקציבי לטיפול בפצועים הסורים.

משה גפני: הצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: אני מבקש להקדים, אני דיברתי על זה במליאת הכנסת, גם החברים האחרים, אני תיכף אאפשר לפי הסדר.

משה גפני: מדובר על מחווה נכונה שמדינת ישראל צריכה לעשות אותה, טיפול בפצועים הסורים.

משה גפני: אני לא יודע אם זה ממשיך עדיין, לא משנה.

משה גפני: ההחלטה בעניין הזה הייתה החלטה שאני אמרתי שאני תומך בה, וגם החברים האחרים שדיברו במליאת הכנסת תמכו בה.

משה גפני: אבל אי-אפשר שזה יהיה על חשבון החולים הישראלים.

משה גפני: לא יכול להיות שבית החולים בנהריה יפסיק טיפול, או יצמצם טיפולים חיוניים וחשובים, או בכלל טיפול, מכיוון שאנחנו מטפלים בפצועים הסורים ואין מי שיתקצב את זה.

משה גפני: הנושא הזה עלה במליאת הכנסת.

משה גפני: איתן ברושי, אני אאפשר לך לדבר ראשון.

משה גפני: אתה היית היוזם, אנחנו הצטרפנו יחד אתך.

משה גפני: אתה נסעת להלוויה, לצערנו הרב, וייצגת אותנו שם.

משה גפני: בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, והשותפים לדיון החשוב הזה, בקיצור, יושב לידי דוקטור ברהום, מנהל המרכז הרפואי בנהריה, שתוך כדי דיון בוועדה אחרת נחשפה המצוקה הכספית שגרמה לגירעון גדול בשל הפער בין העלות בפועל של טיפול בפצועים הסוריים.

איתן ברושי: יצא לי גם לבקר בבית החולים, והלכתי אתו בין המחלקות של הפצועים, במרתף של בית החולים.

איתן ברושי: כמובן, הוא דובר ערבית והוא תירגם לי את דברם של הפצועים.

איתן ברושי: אין ספק שזאת שליחות נעלה לטפל בפצועי מלחמה, גם אזרחים וגם ילדים, וטוב שהממשלה כך פועלת.

איתן ברושי: אבל זה בלתי נסבל שאת המחיר של הטיפול החשוב הזה משלמים תושבי הגליל המערבי ואזרחי מדינת ישראל.

איתן ברושי: פעם נוספת מסתבר שהממשלה מתקשה בהבנת תפקידה.

איתן ברושי: כמו שנאמר לא פעם: תבן ניתן לעבדיך, ולבנים אומרים לנו עשו.

איתן ברושי: מטילים משימות – ורק לאחרונה התפרסמו דוחות של משרד הבריאות שמציינים את הפער לרעה בין הצפון למרכז.

איתן ברושי: והנה, משימה לאומית מוטלת על בית חולים בנהריה, והתוצאה היא גירעון של עשרות מיליונים, שחלק ממנו צומצם כתוצאה מוויתור ופגיעה במשימות אחרות של בית החולים, שלא לשם כך הוא נועד, לטפל בפצועים מסוריה.

איתן ברושי: ולכן אני מבקש מהדיון הזה להיות הפעם תכליתי, ולא רק לציין את חשיבות בית החולים ותפקודו, אלא גם לתת לו כלים כדי שיעמוד ביעדים ובמשימות.

איתן ברושי: תודה.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: קודם כל, אני מצטער שהשר לא נשאר כי זה חשוב מאוד.

משה גפני: הסיכום היה עד 11:00.

אכרם חסון: אני אעדכן את החברים שיושבים כאן.

משה גפני: אגב, הוא אמר במליאה – אתה שמעת – שהוא ייתן הוראה לבית החולים בנהריה לא לקבל את הפצועים הסורים.

אכרם חסון: אני יודע.

אכרם חסון: בגלל שהוא אוהד לנושא והוא רוצה לתרום את חלקו, רצינו לשמוע אילו צעדים אנחנו הולכים לעשות מחר כדי להציל את בית החולים.

אכרם חסון: כדי שנכניס את החברים לדיון, אנחנו מדברים על בית החולים נהריה שנמצא בגירעון של כ-300 מיליון שקל עקב זה שהוא נתן 15,000 ימי אשפוז לפצועים סוריים.

אכרם חסון: מבחינה אנושית חובה עלינו לעשות את זה, ואנחנו תומכים, אבל כל יום אשפוז כזה עולה 10,372 שקלים, כאשר בית החולים קיבל בפועל 1,300 שקלים.

אכרם חסון: תארו לעצמכם – 15,000 ימי אשפוז כפול 10,000 שקל, לאיזה חוב המדינה הכניסה את בית החולים נהריה.

אכרם חסון: מבחינה אנושית, מנהל בית החולים מחויב על-פי המדיניות של מדינת ישראל לקבל כל חולה, וככה אנחנו רוצים.

אכרם חסון: אבל מצד שני גורמים לו נזק, ולכן תקציבו נגמר בחודש ספטמבר.

אכרם חסון: תארו לעצמכם שדוקטור ברהום היה צריך לשלוח חולים ישראלים הביתה כי אין לו אפשרות לקבל אותם כי הוא לא מקבל יותר כסף.

אכרם חסון: ואני לא רוצה לתאר לעצמי שאנשים מתו בבתים כי לא קיבלו שירותי בריאות באף בית חולים.

אכרם חסון: זה המצב.

אכרם חסון: מי שחושב שהמצב הוא יותר טוב או פחות מוגזם ממה שאני אומר, אז אני אומר לכם, זו התמונה.

אכרם חסון: ברגע שבית החולים משרת 600,000 אזרחים, תקציבו נגמר בחודש ספטמבר ולאף אחד לא אכפת, בגלל שמישהו עושה טעות, או שהמערכת הביטחונית לא מקיימת את ההבטחות שלה, מבחינתי זו בגידה בבית החולים, זו בגידה בתושבי מדינת ישראל שחיים שם ולא מצליחים לקבל את השירות שאנחנו צריכים להעניק להם.

אכרם חסון: לכן שמחתי, אדוני היושב-ראש, אבל אני רוצה לצאת מכאן עם פתרונות, לא להשאיר את מנהל בית החולים והצוות שלו בבעיות.

אכרם חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: אני בא מדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שם גם היה דיון בנושא הזה, שכל בתי החולים בצפון בכלל מצבם – אם להיות ספציפי, את הנושא הזה העלינו במליאה.

יצחק וקנין: גם יושב-ראש הוועדה היה בדיון הזה, וידידי אכרם חסון.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם תהיה לנו איזו בשורה לבית החולים, רק אם המציאות תהיה ברורה ומוחלטת שלפחות נכון לרגע זה, יתנו את התעריף המקובל.

יצחק וקנין: לא יכול להיות שגם מהתעריף שנקבע, של 2,000 ומשהו שקלים, כתעריף אשפוז יומי לחולה ישראלי בנורמל, את זה הם לא מקבלים.

יצחק וקנין: הם מקבלים 1,300 שקלים לערך, שזה לא מכסה להם אפילו חצי מיום אשפוז.

יצחק וקנין: עלות האשפוז של החולים הללו, כפי שציין אכרם חסון, היא 10,000 שקל.

יצחק וקנין: החולים האלו מגיעים עם פגיעות קשות מאוד.

יצחק וקנין: אני ראיתי תמונות – הזדעזעתי.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, הזדעזעתי מהתמונות שראיתי.

יצחק וקנין: ולכן מה שאני חושב, פה צריך להיות ברור שמידית צריך לתת את אותו תעריף, דבר ראשון, שהוא שווה ערך לתעריף שנקבע, ואחרי כן לחפש ולבדוק איך אנחנו משלימים את כל פער הזה, כי הפער הוא 5,000 שקל בערך היום.

יצחק וקנין: החולים האלה ספציפית מגיעים ל-10,000 שקל, כפי שהוא ציין.

יצחק וקנין: רבותי, אני בא משם, זה בית חולים שהוא עשר דקות מהבית שלי.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, זה בית החולים היחיד היום שנותן את השירות לכ-600,000 תושבים, עם מחלקות שלא היו בעבר שנפתחו בשנים האחרונות.

יצחק וקנין: הדבר הזה מקשה על כל תפקוד בית החולים, על כל המערכות שלו.

יצחק וקנין: זה לא נגמר בזה שלא נטפל בסורים.

יצחק וקנין: חבר'ה, זה קל להגיד היום לא מטפלים בהם יותר.

יצחק וקנין: יש פה גירעון שמעיק על כל הטיפול שמקבלים האזרחים הישראלים היום, ולכן זאת הבעיה המרכזית.

יצחק וקנין: הבעיה היא לא שלא מטפלים בסורים.

יצחק וקנין: אי-אפשר לטפל בישראלים, לא בסורים.

יצחק וקנין: תודה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אמיר אוחנה לא פה.

משה גפני: מי נמצא ממשרד הביטחון?

משה גפני: מי נמצא ממשרד הביטחון?

מיקי לוי: ממשרד הביטחון עוד פעם לא הגיעו?

<קריאה: צה"ל.

מיקי לוי: צה"ל זה לא משרד הביטחון.

מיקי לוי: כמה ביקשנו כל השבוע.

מיקי לוי: כמה ביקשנו.

מיקי לוי: ומי מהאוצר?

אכרם חסון: אבל הם לא הבעיה.

משה גפני: רק רגע, רבותי.

משה גפני: מי אדוני שיושב שם?

משה גפני: מה שמך?

<אלעד מסאסא: אלעד מסאסא מהאוצר.

משה גפני: מה התפקיד שלך?

<אלעד מסאסא: רפרנט באגף תקציבים.

משה גפני: אתה יכול להגיד לנו לפני שאני עוצר פה את הדיון מה יש לך לומר?

משה גפני: שב ליד השולחן בבקשה.

משה גפני: עם מה באת?

משה גפני: מי זה אילון?

משה גפני: נמתין, אני רציתי לנעול את הישיבה, אם לא היית פה.

<אלעד מסאסא: הייתי פה בפינה.

משה גפני: אנחנו לא רוצים שתהיה בפינה, אנחנו רוצים שתהיה במרכז, גם אתה וגם משרד האוצר.

משה גפני: אנחנו רוצים לצאת מפה עם איזושהי החלטה, עם איזושהי בשורה, בגלל שאם לא נצא, אז לא נצא עם עוד החלטות בהמשך.

משה גפני: אני מודה לך, אני תיכף אאפשר לך.

משה גפני: אני רוצה כמה דוברים לפני כן.

משה גפני: קודם כל את מנהל בית החולים, אני מבקש שתקשיבו לו, דוקטור ברהום, מנהל בית החולים בנהריה.

<מסעד ברהום: כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

מיקי רוזנטל: מ"מרכז רפואי גליל", צריך לומר.

מיקי רוזנטל: זה חשוב.

משה גפני: "מרכז רפואי גליל".

משה גפני: מה שמיקי רוזנטל אמר, הוא צודק.

משה גפני: מדובר על בית חולים שמשרת את תושבי הגליל, הוא לא בית חולים שמשרת את תושבי נהריה.

משה גפני: הוא משרת ציבור גדול, והמציאות הזאת שבה אתם נותנים שירות לפצועים מסוריה היא דבר חיובי, ואנחנו מברכים על כך.

משה גפני: אנחנו רק רוצים לדעת אם משרד הביטחון ומשרד האוצר, שהיה סיכום שישלמו את הכסף הזה, עומדים בסיכום הזה, ואם לא, למה?

משה גפני: בבקשה.

<מסעד ברהום: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, חברים יקרים, אני מודה שאנחנו יושבים כאן היום, ויש בי תקוות שאולי יהיה פתרון לבעיה הזאת.

<מסעד ברהום: הבעיה היא מעבר לגירעון הכספי שנקלע אליו היום בית החולים, שהוא בערך 25 מיליון שקלים.

<מסעד ברהום: הסלוגן שלנו הוא: אדם לאדם – אדם.

<מסעד ברהום: אנחנו קיבלנו את הפצועים האלה כאדם.

<מסעד ברהום: אני הייתי הראשון – או היחיד – ב-2014 שפתח את ועידת איפא"ק, והציג את הפנים היפים של מדינת ישראל בקבלת הפצועים הסורים אלינו, בלא להתחשב מי הם.

<מסעד ברהום: פצועים קשים מאוד.

<מסעד ברהום: אין ספק שהיום בית החולים הוא בית החולים הכי מנוסה בטיפול בפצועי מלחמה.

<מסעד ברהום: ארבע שנים, כמעט בכל יום בשתיים לפנות בוקר מגיע אמבולנס עם שניים-שלושה פצועים קשים מאוד.

<מסעד ברהום: כל הצוותים, מכף רגל ועד ראש, נכנסים לחדר המיון ומתחילים לטפל בהם.

משה גפני: גם היום?

<מסעד ברהום: היום זה הרבה פחות.

<מסעד ברהום: אחרי שכנראה יש שינויים שם, מגיעים אלינו, הייתי אומר, קופת חולים פלוס.

<מסעד ברהום: זו החלטה של הצבא – ניתוחי עיניים וניתוחים כאלה.

יעקב פרי: כמה זה בחודש דוקטור?

<מסעד ברהום: יש לנו 40 פצועים בכל יום.

<מסעד ברהום: אני מדבר על ארבע שנים, 40 פצועים בכל יום.

<מסעד ברהום: אין ספק שצברנו ניסיון אדיר בטיפולים מסוימים.

<מסעד ברהום: למשל, היום יש לנו חולה שבונים לו פנים במדפסת תלת ממדית.

<מסעד ברהום: צבירת ניסיון, אבל הבחור הזה מרוויח, הוא חוזר הביתה עם פנים, לא היו לו פנים.

<מסעד ברהום: אני לא מראה תמונות.

<מסעד ברהום: אני תמיד אומר – אם אתה לפני ארוחה, אז אני לא אראה לך בכלל תמונה כזאת.

<מסעד ברהום: מאוד קשה לראות.

יצחק וקנין: אני ראיתי את התמונות, זה פשוט לא יאומן.

<מסעד ברהום: הצבירה של ארבע שנים – כמעט 30,000 ימי אשפוז.

<מסעד ברהום: הבדיקה של כל מטופל מה-1 במאי 2016 עד ה-31 באוגוסט 2016, ארבעה חודשים – בדקנו חולה-חולה, והעלות שלו היא מעל 10,000 שקל.

<מסעד ברהום: הבדיקה הזאת מתוקפת על-ידי רואה חשבון שמקובל על-ידי האוצר וגם על-ידי משרד הבריאות.

<מסעד ברהום: אנחנו מדברים על מעל 10,000 שקלים לכל מטופל.

<מסעד ברהום: ואם אני אוסף את כל הימים - - -

משה גפני: דוקטור ברהום, אני רוצה להכניס אותך לנושא.

משה גפני: אנחנו לא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

משה גפני: זאת אומרת, אנחנו לא מטפלים בנושא של הבריאות.

משה גפני: אנחנו סומכים עליך, סומכים על הצוות הרפואי.

משה גפני: אנחנו ועדת כספים.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת ממך האם קיבלת כסף?

<מסעד ברהום: שאני אגיד כמה כסף זה עלה לי?

משה גפני: לא, האם קיבלת כסף?

משה גפני: היה סיכום.

מיקי לוי: כמה אתה מקבל לחולה?

משה גפני: כן, כמה אתה מקבל?

משה גפני: קיבלת?

משה גפני: לא קיבלת?

משה גפני: זה מה שאנחנו צריכים לדעת.

<מסעד ברהום: בואו נגיד, בארבע שנים זה עלה 300 מיליון שקל.

<מסעד ברהום: הצבא מוכן לשלם - - -

משה גפני: מה זה מוכן?

משה גפני: מוכן, הכוונה מה?

מיקי לוי: מוכן, רוצה.

<מסעד ברהום: מוכן – מעביר למשרד הבריאות.

<מסעד ברהום: יושב כאן יאיר אסרף, הם העבירו לו.

<מסעד ברהום: בסך הכול קיבלנו בערך כ-54,000 שקלים.

משה גפני: לא, זה היה קמחא דפסחא, זה לא היה התקציב.

<מסעד ברהום: 50 מיליון.

מיקי רוזנטל: לא הגיוני.

משה גפני: עלה לך 300 מיליון, וקיבלת בסביבות 50 מיליון, 50 פלוס.

<מסעד ברהום: 50 מיליון שקלים, זה המחיר.

משה גפני: זה לא המחיר, זה התקציב שקיבלת.

<מסעד ברהום: זה התקציב שקיבלתי וזה לא מספיק לכלום.

<מסעד ברהום: ספגתי את כל הגירעון הזה ביומיום כשלא קניתי טכנולוגיות, כשלא חידשתי טכנולוגיות, כשלא שיפצתי בניינים.

משה גפני: מה עונים לך?

<מסעד ברהום: מי?

משה גפני: מי שצריך לשלם.

<מסעד ברהום: מחודש ספטמבר, אחרי ששמו לי ועדת חריגים ואחרי שאמרו לי אתה בגירעון של 25 מיליון, אתה לא יכול לעבוד ולא יכול לקבל אנשים לעבודה, התחלתי ללחוץ, עד שהגעתי למשרד ראש הממשלה.

<מסעד ברהום: מאז עד שהגענו לכאן.

<מסעד ברהום: זה כל הסיפור.

<מסעד ברהום: זה מה שעשיתי.

איל בן ראובן: אני אעשה את זה קצר.

איל בן ראובן: הסוגיה של הסורים היא סוגיה הומניטרית ללא ספק, אבל היא גם סוגיה ביטחונית חשובה מאוד מאוד.

איל בן ראובן: אני עוסק בה גם מכיוונים אחרים באשר לעיצוב הגבול הצפוני שלנו בעתיד.

איל בן ראובן: זה לא בא סתם ככה כמענה כזה או אחר.

איל בן ראובן: הבעיה ברורה.

איל בן ראובן: הבעיה ברורה, לא יתכן שסוגיה כזאת תיפול על כתפי בית החולים.

איל בן ראובן: הוא לבד.

איל בן ראובן: והוא לבד כי הוא לקח על עצמו, והוא גם הדגיש את זה – אני מסתכל על זה קודם כל מהפן האנושי, והוא צודק בעניין הזה.

איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד שאם עכשיו מפה נצא בקריאה – מה שנראה כרגע שמשרד האוצר מתווכח עם הביטחון, והביטחון מתווכח עם הבריאות וכולם מתווכחים, ובית החולים משלם את המחיר - - -

משה גפני: אבל לנו יש אפשרות.

משה גפני: אם היה יושב-ראש ועדה אמיץ – ואין פה יושב-ראש אמיץ – היה אומר למשרד האוצר ולמשרד הביטחון תתווכחו ביניכם כמה שאתם רוצים, יש לכם את כל הזמן שבעולם, אבל לפה אל תגיעו.

משה גפני: זו הפריווילגיה שיש לנו לעומת ועדות אחרות.

משה גפני: אבל אין יושב-ראש ועדה אמיץ, אם היה אמיץ היה אומר את זה.

איל בן ראובן: א', תגיד מה שצריך כדי שזה יקרה.

איל בן ראובן: נדמה לי שמפה צריכה לצאת קריאה לאדון ראש הממשלה בעניין הזה.

איל בן ראובן: יש פה ויכוח בין שר ביטחון לשר אוצר.

איל בן ראובן: אמר קודם שר הבריאות, בדיון קודם שקיימנו בנושא תושבי הצפון שהיום משלמים את המחיר, שהוא קרוב מאוד לתת הנחייה לדוקטור ברהום לעצור את העניין הזה.

איל בן ראובן: זה דבר שלא צריך לקרות, ולכן צריכה לצאת מפה קריאה – אדוני ראש הממשלה – ולהכתיב לזה תאריך, ויכול להיות שאפילו מפה אנחנו נצטרך להגיד אמירה של עצור, למרות הפגיעה הבלתי נסבלת, גם אנושית וגם ביטחונית בנושא הזה.

איל בן ראובן: לכן צריכה לצאת קריאה ברורה מאוד בנושא הזה – פתרון ולוח זמנים.

אחמד טיבי: אני אדבר על האספקט הרפואי, אתם תדברו על ביטחון גבולות.

אחמד טיבי: אני מדבר על ביטחון רפואי עכשיו.

אחמד טיבי: אני מכיר את בית החולים "מרכז הגליל", אני מכיר את דוקטור ברהום.

אחמד טיבי: זה מרכז שמשרת 600,000 תושבים באזור.

אחמד טיבי: לא בכדי הגיעו היום מאזן גנאים, יושב-ראש הוועד הארצי, מופיד מרעי, יושב-ראש פורום המועצות הדרוזיות, ויהודים, ערבים.

משה גפני: עדי אלדר ושלמה בוחבוט.

אחמד טיבי: זה אומר שהם מגנים על הבית, מגנים על בית החולים שמשרת את האוכלוסייה באופן רציף כל ימות השנה.

אחמד טיבי: מדבר כאן דוקטור ברהום, אדוני היושב-ראש, על עלות של 300 מיליון, והוא מקבל 50 מיליון, ואחר-כך אני יודע שבמשרד הבריאות פנו אליו ואמרו לו אתה לא מקבל תקנים חדשים, אתה צריך לקצץ X, Y, Z.

אחמד טיבי: נדמה לי שבבית החולים הזה יש 5,300 לידות, שזה הכי גבוה מצפון לתל-אביב, נכון?

אחמד טיבי: והפעילות והנוספת בפעילות בכל מערכות בית החולים בכל המקצועות – 1.1 מיטות ל-1,000, כאשר ב-OECD זה 3.6.

אחמד טיבי: מלכתחילה היה צריך לעשות העדפה מתקנת לבית החולים הזה כדי לשדרג אותו, לא לקצץ את השירותים שלו.

אחמד טיבי: ולכן אני מקווה שהתוצאה הסופית תהיה שעוצרים את הרגולציה האחרונה ואת ההוראות שהוא קיבל על קיצוצים ועל חוסר אפשרות להתרחב וגם לשדרג את המערכות הרפואיות, וגם לפצות אותו ולהשלים את הדפיציט.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעקב פרי: לא עולה על הדעת שממשלת ישראל מקבלת החלטה, שלפי דעתי היא החלטה נכונה, החלטה הומנית, החלטה שמראה את הפנים היפות של מדינת ישראל; ותשאיר בית חולים, שבין כה וכה יש לו בעיית תקינה, ויש לו בעיה של פתיחת מחלקות שישרתו את אותם למעלה מחצי מיליון תושבי הגליל, שנאלצים לנסוע גם היום על מנת לעשות פעולה רדיולוגית פשוטה ברמב"ם, ולפעמים זה לוקח להם שעות רבות.

יעקב פרי: שהיא תטיל את הכול על הכתפיים שלהם.

יעקב פרי: אני מכיר, אדוני היושב-ראש, את המגבלה של ועדה בכנסת, במובן שאנחנו רשות מחוקקת ולא רשות מבצעת.

יעקב פרי: אני חושב שזה פשוט גובל בשערורייה.

יעקב פרי: זה גובל בשערורייה ואנחנו תמיד יכולים להאשים – האוצר לא בסדר, צה"ל נתן רק 50, משרד הביטחון נתן 150.

יעקב פרי: צריך להעביר את הכסף.

יעקב פרי: אסור לעצור את הפעולה ההומנית הזאת.

יעקב פרי: וזו גם הזדמנות נאותה להגיד שיש מרכז רפואי בגליל.

יעקב פרי: יש כמה מרכזים רפואיים, כמה בתי חולים, אבל המרכז הרפואי בנהריה הוא באמת דבר שאנחנו צריכים להעלות אותו על נס, צריך לעזור לו, צריך לטפל בו, ואין על זה מחלוקת, לא מצד משרד הבריאות, ובוודאי תושבי הגליל.

יעקב פרי: אני חושב שזה בכלל לא עניין פוליטי בכנסת, כולנו שותפים לעניין הזה, ולכן צריך לעשות את מה שאנחנו יכולים במהירות האפשרית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מופיד מרעי, ראש מועצת חורפש.

מופיד מרעי: כן, ויושב-ראש פורום ראשי הרשויות הדרוזים.

מופיד מרעי: אני אתמקד בחולים הישראלים שנמצאים בצפון, ואני אתמקד במה שדוקטור ברהום הציג כאן.

מופיד מרעי: הוא לא הציג את כל הנתונים, וחבר הכנסת טיבי השלים את ההצגה של הנתונים.

מופיד מרעי: בית החולים בנהריה סובל ממחסור אדיר.

מופיד מרעי: זה שמעמיסים עליו – וזה נאמר פה על חברי כנסת – עוד עומס, זה לא עושה לנו טוב בצפון.

מופיד מרעי: זה לא טוב לחולים בצפון, ואם אני יכול להמליץ לאלה שאמורים להיות חולים, שלא יהיו חולים בצפון.

מופיד מרעי: בית החולים נהריה צריך להיערך ליומיום, לקלוט את כל החולים ואת כל הפצועים.

מופיד מרעי: מגיע לתושבי הצפון מה שמגיע לתושבי תל-אביב.

מופיד מרעי: יישובי הצפון עשו המון והם מגנים על תושבי תל-אביב שיחיו בשלום ובנחת.

מופיד מרעי: מגיע גם לתושבי הצפון לחיות בשלום ובנחת.

מופיד מרעי: כדי לעשות בדיקה מסוימת, לא צריך להגיע ל"הדסה עין כרם", או למרכז בתל-אביב, כי אין לנו מיטות, ואין לנו מכשירים מתקדמים שנוכל לעשות את הבדיקות האלה.

מופיד מרעי: זו האזעקה האמתית.

מופיד מרעי: מה עוד?

מופיד מרעי: אני המלצתי לדוקטור ברהום לבדוק את ההיערכות של בית החולים הזה לחירום.

מופיד מרעי: חברים, בית החולים לא יהיה ערוך לחירום.

מופיד מרעי: כשיהיה אירוע רב נפגעים בצפון – זה יכול להיות מרעידת אדמה, צונאמי, טילים שייפלו שם – כמות ההרוגים שיהיו כתוצאה מזה שבית החולים לא יהיה נגיש, גדולה הרבה יותר מאשר החולים שיטופלו.

מופיד מרעי: לזה צריך להיערך בכובד ראש.

מופיד מרעי: אני יודע על מה אני מדבר.

מופיד מרעי: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עדי אלדר, ראש עיריית כרמיאל.

<עדי אלדר: תודה רבה.

<עדי אלדר: אני אומר את זה ליושב-ראש ולחברי הכנסת הנכבדים, הגענו לפה כמה ראשי רשויות באופן מיוחד, כי בית חולים נהריה, בית חולים "גליל" הוא לא בית חולים שעומד בפני עצמו.

<עדי אלדר: זה בית חולים שמשרת כמעט חצי מאוכלוסיית הגליל.

<עדי אלדר: זכותנו כאזרחי המדינה הזאת לקבל שירות מלא, בדיוק כמו במרכז הארץ.

<עדי אלדר: אני לא רוצה להביא נתונים של תוחלת חיים בגליל לעומת המרכז, איפה אנחנו נמצאים, ועוד כמה דברים יפים כאלה, לרעת תושבי הגליל.

<עדי אלדר: לשים את בית החולים שיש לנו – ואני יכול רק להחמיא למנהל ולצוות שלך, עם כל מה שאתם עושים לתושבים – להיות המממן של פעולה, בעיני אצילה, שהמדינה עושה לטובת פצועים סורים – אני חושב שאין דבר הומני יותר יפה ממה שאנחנו כמדינה עושים – זה מעלה לי חיוך, ברצינות.

<עדי אלדר: לשים את זה על כתפי בית החולים.

משה גפני: אם זה לא היה אצלנו, זה היה מעלה חיוך, אבל זה אצלנו.

<עדי אלדר: אמת לאמיתה.

<עדי אלדר: אני בהחלט מצפה מחברי הכנסת הנכבדים שיושבים כאן לקבל החלטה מלאה בעניין הזה.

<עדי אלדר: צריך לממן לבית החולים את כל ההוצאה, ולהגיד תודה לבית החולים ולמנהלו על מה שהם עושים.

<עדי אלדר: תודה.

משה גפני: ראש עיריית מעלות-תרשיחא, שלמה בוחבוט, בבקשה.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עצם העובדה שראשי ערים עזבו את המשרות שלהם מהיום להיום, זה אומר שאנחנו מודאגים.

שלמה בוחבוט: אני יודע היטב שוועדת הכספים היא לא ועדה שצריכה לדון בעניין של בית החולים.

שלמה בוחבוט: אבל ועדת הכספים היא אחת הוועדות שיש לה שיניים.

שלמה בוחבוט: מספיק שהיא מאיימת, ואנשים מתכופפים.

אחמד טיבי: גם זהות היושב-ראש.

שלמה בוחבוט: יש יושב-ראש ועדת כספים מצוין שגם מבוהלים ממנו, אז בבקשה, אל תגיד שאין לך יזמה ואין לך קול זעקה.

שלמה בוחבוט: רבותי, מצד אחד מדינת ישראל משקיעה הון תועפות להקים עשרות אלפי יחידות דיור באזור הגליל המערבי.

שלמה בוחבוט: ומדברים על כבישים מהירים.

שלמה בוחבוט: אתה מגיע לאזור אחד היפים בארץ, שאנשים חיים בדו-קיום, ולצערי, בית חולים שהיה צריך להיות פנינה, הוא לא פנינה, למרות שיש צוות מצוין, מנהל מצוין.

שלמה בוחבוט: אגב, אני רוצה להגיד לך קוריוז – בדרך, בעלייה, התקשר אלי מנכ"ל משרד הבריאות, כי חיפשתי אותו.

שלמה בוחבוט: שר הבריאות לפני שנה הבטיח לשפץ כמה מחלקות פנימיות בתוך בית החולים, והוא אמר שאם אתם תגייסו 20 מיליון, גם אני נותן 20 מיליון.

שלמה בוחבוט: והדבר הכי מדהים, שכאן יושבת רעיה שטראוס, אחת מהנשים שמובילות את בית החולים ומובילה אתנו ביחד את כל הגליל המערבי.

שלמה בוחבוט: יש 20 מיליון שקל תרומה, אבל אין 20 מיליון שקל של משרד הבריאות, והתרומה אומרים אם אנחנו לא רואים את המכתב השבוע, לא תהיה לכם תרומה.

שלמה בוחבוט: זה דבר ראשון.

שלמה בוחבוט: הדבר החמור מכל – אני חושב שעדי אמר את זה נכון מאוד – זה כמו להגיד למשפחה ענייה ממחר בבוקר אתם מקבלים עוד 20 נפשות.

שלמה בוחבוט: אגב, אם זאת משפחה ערבית או מרוקאית, הם יסתדרו – יתנו להם חומוס, טחינה.

שלמה בוחבוט: אשכנזית, זו תהיה בעיה קשה.

שלמה בוחבוט: לכן אני אומר, איזו תעוזה להבטיח תקציבים ולא לקבל אותם?

שלמה בוחבוט: 300 מיליון שקל.

שלמה בוחבוט: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה שתבין במה זה מתבטא – יש פחות אחים, יש פחות אחיות, יש פחות עובדים.

שלמה בוחבוט: אתם מכירים אותי, אני בכלל המלצתי שנשבית את בית החולים ונזעק זעקה.

שלמה בוחבוט: זה לא רק 300 מיליון, אלא בכלל, לשפר ולשנות את פני בתי החולים בצפון.

משה גפני: מאזן גנאים, יושב-ראש ראשי הרשויות הערביות.

מאזן גנאים: אדוני היושב-ראש, שמעתי את כבוד ראש הממשלה אומר אנו מקרבים את הפריפריה למרכז.

מאזן גנאים: אבל הוא מקרב את זה בכלי תחבורה ולא בבריאות.

מאזן גנאים: מצד שני, אנחנו חרטנו על דגלנו תעסוקה והשכלה.

מאזן גנאים: כנראה שנצטרך לוותר על זה לטובת הבריאות, כי הבריאות היא יקרה מכולם.

מאזן גנאים: אני רוצה להגיד לך, אני מבקר לא מעט פעמים בבית החולים הזה, שנותן שירות מדהים.

מאזן גנאים: אבל אין לו מיטות, אין כלום, כמעט ואין כלום, ריבונו של עולם.

מאזן גנאים: אני אושפזתי ב"איכילוב".

מאזן גנאים: אם אני לא תושב תל-אביב, אז אני לא אקבל את השירות?

מאזן גנאים: אנחנו לא רוצים להיות תושבי תל-אביב, אני רוצה להמשיך להיות בפריפריה.

מאזן גנאים: כולם אמרו חיזוק הפריפריה.

מאזן גנאים: אם אין לנו את הדברים הבסיסיים, כמו בריאות, אז על איזו פריפריה אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש?

מאזן גנאים: חיזוק בית החולים, חיזוק המנהל, חיזוק העובדים שם – אני חושב שזה דבר בסיסי.

מאזן גנאים: אבל על מנת לחזק את בית החולים הזה צריכים כסף, והכסף יוצא מהבית הזה.

מאזן גנאים: תודה אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי והכסף היה יוצא מהבית הזה.

משה גפני: סיון יחיאלי, ראש מועצת כפר ורדים.

<סיון יחיאלי: יושב-ראש פורום קו עימות.

<סיון יחיאלי: אני רוצה להגיד לכם משהו, יש כאן מהלך ציני להפליא.

<סיון יחיאלי: בסופו של דבר מערכת הביטחון החליטה החלטה יוצאת מן הכלל, כנראה מבחינה ביטחונית.

<סיון יחיאלי: במציאות מאוד מאוד מסובכת מעבר לגבול יצרה איזשהו דיאלוג שמאפשר לטפל בפצועים בסוריה, לייצר איזשהו דיאלוג.

<סיון יחיאלי: אני חושב שעצם העובדה שהגבול הצפוני שלנו שם יציב זה נס, וזה ראוי לציון, ויש כנראה מי שחושב על זה ועוסק בזה, ואלו אנשי מערכת הביטחון.

<סיון יחיאלי: מהצד השני של המטבע יש בית חולים, בית חולים נהדר, שנרתם למשימה והשקיע בזה הרבה כסף.

<סיון יחיאלי: ומהצד השלישי של המטבע, התושבים משלמים את המחיר.

<סיון יחיאלי: בסוף מי משלם את המחיר?

<סיון יחיאלי: ואתה שואל את עצמך פעם אחרי פעם – ואמרו כאן חברי שלמה, עדי ומופיד – בסופו של דבר, כולנו אחרי דוקטור ברהום ואחרי בית החולים.

<סיון יחיאלי: אנחנו לא רוצים שבית החולים ישלם את המחיר, ובוודאי ובוודאי שהאוכלוסייה שלנו לא תשלם את המחיר.

<סיון יחיאלי: רבותי, המדינה קיבלה כאן החלטה טובה.

<סיון יחיאלי: היא טובה לכל מדינת ישראל, המדינה צריכה לשלם על זה כסף, תביאו את הכסף.

<סיון יחיאלי: תודה רבה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: פרופסור רחמילביץ מההסתדרות הרפואית.

משה גפני: אני רוצה לשים את הדברים בקונוטציה הנכונה.

משה גפני: אנחנו לא עוסקים בנושא של הגירעון של בית החולים בנהריה.

משה גפני: יכול להיות שנעסוק בזה, זה לא נושא הדיון.

משה גפני: נושא הדיון הוא ההחלטה להביא את הפצועים הסורים, וצריך לשלם עבורם.

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: כך העלינו את זה במליאת הכנסת, וזה הדיון כאן.

משה גפני: בבקשה.

<אליעזר רחמילביץ: קודם כל, אני מודה על ההזדמנות להופיע בפני הוועדה המכובדת, ואני מודה על דברי ההקדמה שלך, כי אני לא התכוננתי לדבר על הגירעון.

<אליעזר רחמילביץ: אני מדבר כרופא.

<אליעזר רחמילביץ: התפקיד של רופא באשר הוא רופא הוא לטפל בכל אדם שמגיע אליו לטיפול ללא הבדל דת, מין, גזע וכולי.

<אליעזר רחמילביץ: מבחינה זאת, אם מגיע פצוע סורי או פצוע מחורפיש, או פצוע מכרמיאל, מבחינת החובה של הרופא, לטפל בחולה באותה מסירות, באותה דרך ובאותה צורה.

<אליעזר רחמילביץ: אני תמיד אומר, כשהייתי רופא, הייתי רואה בחדר אחד איך יושבים ערבי, יהודי-חרדי, יהודי-מסורתי ויהודי-חילוני, איזו כימיה נוצרה ביניהם בגלל הטיפול.

משה גפני: וגם דרוזי.

<אליעזר רחמילביץ: וגם דרוזי.

<אליעזר רחמילביץ: זאת היא תשובה לשאלה שלך.

<אליעזר רחמילביץ: ההסתדרות הרפואית קיימה על זה דיון בוועדה האתית.

<אליעזר רחמילביץ: יש על זה נייר עמדה.

<אליעזר רחמילביץ: עורך דין חן שמילו ימציא לכם את נייר העמדה שלנו.

<אליעזר רחמילביץ: זאת עמדה חד-משמעית.

<אליעזר רחמילביץ: ברור שחס וחלילה, זה לא יכול לבוא על חשבון טיפול בחולים אחרים, לא בחולים ישראלים ולא בחולים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה לא הבינה את זה כנראה.

<אליעזר רחמילביץ: אז עכשיו הגיע הזמן שישמעו את זה.

<אליעזר רחמילביץ: אני אומר שוב, עמדה רפואית – חייבים לטפל, לא על חשבון חולים ישראלים.

<אליעזר רחמילביץ: ואם צריך על זה תוספת, עם כל הכבוד לרב ליצמן, שאני מאוד מעריך, אבל ההצהרה שלו: אם לא יהיה כסף אני אפסיק לטפל בחולים האלה, אני מצטער רבותי - -

משה גפני: הוא אמר את זה במליאת הכנסת.

<אליעזר רחמילביץ: - - זו לא הדרך.

<אליעזר רחמילביץ: אני חושב שהבעתי את עמדתי עמדה ברורה.

<אליעזר רחמילביץ: הפן הרפואי מחייב טיפול באנשים האלה.

<רעיה שטראוס בן דרור: יושב-ראש הוועדה, מר גפני, חברי כנסת, ראשי רשויות, נכון שאני מעורבת בבית החולים הזה כבר כ-30 שנה.

<רעיה שטראוס בן דרור: אני רוצה להגיד, בית החולים הזה – ואנחנו, תושבי הגליל, לא אומרים את זה מספיק – הוא בית חולים שחרט על דגלו מצוינות.

<רעיה שטראוס בן דרור: זה בית החולים הראשון בארץ שקיבל את פרס האיכות על שם רבין.

<רעיה שטראוס בן דרור: בית החולים הראשון בארץ – והיחיד – שהיה לו בית חולים תת-קרקעי ויכול היה לפעול במלחמת לבנון השנייה במאה אחוז, ולטפל בכל 600,000 התושבים והחיילים הפצועים.

<רעיה שטראוס בן דרור: אנחנו לא אומרים את זה מספיק – על אף כל הקשיים לאורך השנים, על אף שהממשלה מזניחה את כולנו בפריפריה בגליל וגם בנגב, עושה צעדים טובים, אבל הזמן שלנו הגיע, ואנחנו החלטנו לא לשתוק יותר.

<רעיה שטראוס בן דרור: לכן צריך למצוא לזה פתרון, כי אנחנו כבר לא נשתוק.

<רעיה שטראוס בן דרור: אנחנו יושבים פה, התאחדנו, לא היינו ביחד בעבר.

<רעיה שטראוס בן דרור: אנחנו ביחד גם עם גליל עליון, אבל אנחנו מדברים היום על בית החולים שלנו, על המנהל המצוין שלנו, דוקטור ברהום, שמוביל את בית החולים הזה למצוינות.

<רעיה שטראוס בן דרור: אני גאה מאוד להיות חלק.

<רעיה שטראוס בן דרור: זה מרחיב את הלב.

<רעיה שטראוס בן דרור: ולא יכול להיות שאנחנו יושבים פה עוד פעם ועוד פעם כמו קבצנים ומתחננים על נפשנו לקבל טיפול רפואי.

<רעיה שטראוס בן דרור: זה לא יתכן.

<נמרוד רחמימוב: שלום, אני מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים "נהריה", ויושב-ראש ארגון רופאי המדינה.

<נמרוד רחמימוב: אני אחד מאלה שמטפלים בפצועים הסורים האלה.

<נמרוד רחמימוב: ביקשת שנדבר על כספים, נדבר על כספים, למרות שאני לא בן אדם של כספים.

<נמרוד רחמימוב: מה הפצועים הסורים נתנו לנו במדינת ישראל?

<נמרוד רחמימוב: מה המחיר הזה שאנחנו משלמים כמדינה נתן לנו?

<נמרוד רחמימוב: אז קודם כל, הערך ההומניטרי, אין מה לדבר עליו, דיברו על זה.

<נמרוד רחמימוב: הנושא השני, הביטחוני, אני לא מבין בו שום דבר.

<נמרוד רחמימוב: מה שאני יכול להגיד, רפואית, שאנחנו רכשנו ניסיון ששווה הרבה מאוד כסף בטיפול בפצועי טראומה.

<נמרוד רחמימוב: רפואה זה ידע וניסיון, ואנחנו עושים דברים שלא נעשו אף פעם, לא נעשים היום בשום מקום במדינת ישראל.

<נמרוד רחמימוב: עשינו שני כנסים בין-לאומיים שבאו אורחים מחו"ל, כולל מהצלב האדום, והם נפלו מהכיסא.

<נמרוד רחמימוב: נושא כספי שני שחשוב להתייחס אליו, שמדינת ישראל השקיעה בשנים האחרונות משאבים רבים מאוד לתעדוף הפריפריה ותמרוץ רופאים להגיע לגליל.

<נמרוד רחמימוב: השקיעו 170 מיליון שקל רק במענקים.

<נמרוד רחמימוב: השקיעו בנוסף לזה מאות מיליוני שקלים ותמריצים אחרים.

<נמרוד רחמימוב: מה זה עשה?

<נמרוד רחמימוב: זה גרם לתוצאה – באים רופאים ורוצים לעבוד בגליל.

<נמרוד רחמימוב: פתאום ממצב שאף אחד לא רוצה לבוא לעבוד, יש לנו אנשים שבאים.

<נמרוד רחמימוב: ואז, כשיש לנו 75 רופאים שממתינים לקליטה בבתי החולים בגליל, משרד הבריאות אומר אנחנו עוצרים לכם את הקליטה כי חרגתם בכסף עם הסורים, כי יש לכם 300 מיליון – איפה ההיגיון?

<נמרוד רחמימוב: זרקתם כסף מצד אחד בתמריצים, ומצד שני, אתם עוצרים את זה.

<נמרוד רחמימוב: את כל הכסף זרקתם לפח.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה הגשת הצעה לסדר בעניין הזה.

משה גפני: לפני שאני נותן למשרדים.

מיקי לוי: תודה רבה אדוני.

מיקי לוי: אני לא אעבור על המספרים, רק בגדול, שבית החולים משרת 600,000 איש, ואנחנו ממתינים לקריסתו.

מיקי לוי: אני בוגר קריסתו של בית חולים "הדסה עין כרם", אני ישבתי בצד השני.

מיקי לוי: נתנו לעניין של בית החולים "הדסה עין כרם" להמשיך ולהתדרדר, ובסוף המדינה הכניסה ידה לכיס והוציאה 1.3 מיליארד שקל, אומנם לחמש שנים, אבל זה מחיר יקר מאוד.

מיקי לוי: אני אומר לך, תחזור בבקשה לראש אגף התקציבים, ותגיד לו שככל שתמתינו, המחיר יהיה כבד יותר, ואני אומר את זה כאיש כלכלי, כאיש כספים.

מיקי לוי: אם אתם תמתינו, כדור השלג הזה לא ייעצר.

מיקי לוי: הפצועים הסורים לא מפסיקים להגיע.

מיקי לוי: בכל יום אני שומע על 40 פצועים או חולים נוספים שממשיכים להגיע.

מיקי לוי: בית החולים, בגלל הבלגן הזה, מ-2013 נתקע במאה הקודמת.

מיקי לוי: אני שמעתי שהם לא מצליחים לרכוש אמצעים מיוחדים, לא לשפץ ולא לעשות שום דבר.

מיקי לוי: זה מה שיאכילו את תושבי הגליל, את תושבי הפריפריה.

מיקי לוי: החלטת הממשלה מ-2013 היא מבורכת ונכונה, ואי-אפשר היה לא להגיש סיוע לפצועים מכיוון שזה מאוד לא הומניטרי.

מיקי לוי: אבל זו ממשלה שמכריזה מהיום שהיא קמה על קירוב הפריפריה למרכז.

מיקי לוי: אנחנו מתעסקים בסגירת המפעל בשתולה, ועכשיו בבית החולים "הגליל", ולאן אנחנו מגיעים?

מיקי לוי: איפה קירוב המרכז לפריפריה?

מיקי לוי: אני לא יודע לתת תשובה לעניין הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, יושב כאן כמעט שנתיים, כמעט יום-יום, עם 99% אחוזי נוכחות.

מיקי לוי: יש לוועדה כוח.

מיקי לוי: דבר קטן – תעביר לאוצר שעד שהנושא הזה לא ייפתר, כל הבקשות שלכם לכל הנושאים הפיסקליים, להעביר כסף מכל מיני דברים אל תוך החוקים הכלכליים – אדוני, זו המלצה אליך, אתה היושב-ראש, אתה יודע לעשות את זה יפה מאוד – תשבית את עבודה, ואז נראה אתכם.

מיקי לוי: יש כאן מקרה חירום, תתעוררו.

מיקי לוי: אני קורא לכם אפילו מתפקידי הקודם – תתעוררו, אחר-כך התשלום יהיה תשלום כבד מאוד.

מיקי לוי: תודה רבה.

<אלון גלזברג: בוקר טוב, שמי דוקטור אלון גלזברג.

<אלון גלזברג: אני עד לפני ארבעה ימים הייתי הרופא של פיקוד צפון.

<אלון גלזברג: מהשבוע האחרון אני מקים את מחלקת הרפואה בצה"ל – זה דיון אחר – לעשות שינוי שם.

<אלון גלזברג: אני גאה לומר שיש לי חלק אישי וארגוני בטיפול בפצועים הסורים.

<אלון גלזברג: מה-16 במרץ 2013 ככירורג וכרופא, ומאז כמר"פ, רופא פיקודי.

<אלון גלזברג: אני רוצה לומר כמה דברים גדולים.

משה גפני: מדובר על טיפול של ארבע שנים לפי מה שאתה אומר, בבית החולים בנהריה.

<אלון גלזברג: הראשונים הלכו ל"זיו", ואחר-כך הם מתפצלים בארבעה בתי חולים.

<אלון גלזברג: הפצועים המורכבים יותר, בעיקר פציעות ראש ונוירוכירורגיה הלכו לנהריה.

משה גפני: קרוב לארבע שנים.

מיקי לוי: 29,000 איש.

<אלון גלזברג: את החלוקה ביניהם עושה מי שנושא היום בתפקיד שלי.

<אלון גלזברג: המספר 40 הוא מצבה ממוצעת.

<אלון גלזברג: מדובר על בין שניים לשלושה בלילה, ולא כל לילה.

<אלון גלזברג: כמספר אצבע, נכון לדבר עליהם.

<אלון גלזברג: יש מרכז רפואי מצוין בגליל, אני אומר את זה היום כתושב הצפון, כלקוח של בית החולים הזה, וגם כאחד שמפנה אליו חיילים, אזרחים ותושבים.

<אלון גלזברג: הוא מצוין.

<אלון גלזברג: אנשים מסורים, סגל - - -

משה גפני: אתה מדבר יפה מאוד, אבל אני במתח.

<אלון גלזברג: עוד דבר אחד שהוא פרט שחשוב להכיר, יש שינוי לאורך השנים והחודשים בתמהיל הפצועים.

<אלון גלזברג: יש הבדל בין קיץ לחורף, יש הבדל בין עונות שונות, יש הבדל בין פרטים מבצעיים למספרים שדוקטור ברהום הציג.

<אלון גלזברג: אני לא יודע, זה לא העולם שלי.

<אלון גלזברג: צה"ל מממש את החלטת הממשלה.

<אלון גלזברג: אני חושב שלכולנו יש מה להיות מאוד גאים כל המבצע הזה.

<אלון גלזברג: אני לא נכנס לשם, אבל אנחנו רואים פה חוליה אחת בשרשרת.

<אלון גלזברג: זה מתחיל באוהל על הגדר, בחובש או בחובשת, בפרמדיק, באמבולנס, להסיע הלוך, להסיע חזור, לתרום פרותזה, להביא אוכל, לתת בגדים, להחזיר הביתה.

משה גפני: אתה יכול בבקשה להתחיל מהסוף?

מיקי רוזנטל: איפה הכסף?

<אלון גלזברג: צה"ל עובד תחת הדירקטיבה שקיבלנו ממשרד ראש הממשלה, שהייתה להעביר שליש מהעלות.

<אלון גלזברג: נדמה לי שבאוקטובר האחרון החליפו את זה לחצי מהמעלות.

<אלון גלזברג: צה"ל העביר בדצמבר האחרון חצי מעלות האשפוז – אני אסביר.

מיקי רוזנטל: מאיזו עלות, מהעלות הריאלית או מיום אשפוז?

מיקי רוזנטל: על זה הוויכוח.

משה גפני: רגע, שנייה, רבותי.

משה גפני: אם אתה יכול לדבר ברצף, בגלל שאני לא כל כך מבין בזה.

מיקי רוזנטל: על זה הוויכוח.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: שנייה.

משה גפני: אומר דוקטור ברהום שמדובר על הוצאה של 300 מיליון שקל.

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: כמה כסף העברתם לבית החולים?

<אלון גלזברג: 50 מיליון שקלים, להבנתי, זה מה שהגיע מצה"ל למשרד הביטחון למשרד הבריאות.

מיקי רוזנטל: זה לפי יום אשפוז של 1,300 שקל, זה לא מכסה את העלות.

<אלון גלזברג: עוד משפט אחד.

<אלון גלזברג: צה"ל איננו חלק מהשיח, זה משרד הבריאות מול משרד הביטחון.

<אלון גלזברג: אני מספר לכם מלמטה שאנחנו קיבלנו הנחייה לשלם חצי - - -

מיקי לוי: הוא צה"ל הוא לא משרד הביטחון, הוא צודק.

מיקי לוי: אני אגן עליך.

משה גפני: שנייה, אני לא הולך להמשיך.

משה גפני: תמתין בבקשה רגע.

משה גפני: משרד האוצר, אם אפשר, לא לדבר על שום דבר, רק על כסף.

<אלעד מסאסא: רק על כסף, שלושה דברים.

<אלעד מסאסא: אלעד מסאסא, משרד האוצר.

משה גפני: מה זה משרד האוצר, איזה אגף?

<אלעד מסאסא: אגף תקציבים.

<אלעד מסאסא: שלושה דברים – הדבר הראשון, הושקעו בבית החולים בשנים האחרונות משאבים גדולים, בין היתר, מרכז הבריאות שנפתח רק בשנה האחרונה בעלות של 120 מיליון שקלים.

<אלעד מסאסא: הדבר השני הוא שמצופה מכל בית חולים, גם מבית החולים נהריה, לעמוד בתקציבו.

<אלעד מסאסא: הדבר השלישי, בכל הנוגע לפצועים הסורים, הנושא הזה היה בדיונים רבים בין משרד הבריאות למשרד ראש הממשלה.

<אלעד מסאסא: משרד ראש הממשלה הוביל את זה בשנתיים האחרונות, וכל סיכום דיון שמשרד ראש הממשלה הוציא ופתרון שהוא הוציא, אנחנו וגם משרד הבריאות עמדנו מאחורי הסיכומים האלה, ואנחנו מוכנים לקיים אותם גם היום.

משה גפני: כמה כסף העברתם?

<אלעד מסאסא: אני מציע שמשרד הבריאות יבוא ויתייחס לנושא של - - -

מיקי רוזנטל: אנחנו לא רוצים את ההתחכמויות האלה.

<אלעד מסאסא: אלו לא התחכמויות.

מיקי רוזנטל: איך אתם - - - יום אשפוז לפצוע סורי?

משה גפני: מיקי.

מיקי רוזנטל: די כבר.

משה גפני: מי משרד הבריאות פה?

<יאיר אסרף: יאיר אסרף, סמנכ"ל תקציבים.

<יאיר אסרף: נכון לרגע זה, משרד הביטחון והצבא עדיין לא העבירו כ-50 מיליון שקל למשרד הבריאות לבית החולים.

<יאיר אסרף: זה סכום מהותי.

משה גפני: אני מבקש לומר כך, אנחנו רשות מחוקקת, רשות שמדברת.

משה גפני: אנחנו גם רשות שמפקחת.

משה גפני: אני לא מקבל בשום פנים ואופן את ההתנהגות של משרד הביטחון, שלא שולחת לפה נציג.

משה גפני: עם כל הכבוד – איך אמרת?

משה גפני: אתה קצין רפואה ראשי בגליל, כל הכבוד.

משה גפני: אני לא בא אליך – אתה בסדר גמור.

מיקי רוזנטל: יש לנו כבוד רב אליך.

מיקי רוזנטל: אתה לא הפונקציה שמחליטה על הכסף, אתה אחראי על ענייני בריאות ולא על כסף.

משה גפני: מיקי, משרד הביטחון לא שלח לפה נציג כשהנושא המרכזי של הדיון הזה הוא החלטת הממשלה שמשרד הביטחון יעביר כסף לבית החולים, ולא העביר.

משה גפני: גם את ה-50 מיליון לפי דעתי הוא לא העביר, אבל אם הוא העביר, הוא העביר שליש ממה שעל פי ההחלטה של הממשלה הוא היה צריך להעביר.

משה גפני: אין פה דיון על המצב בית החולים בנהריה.

משה גפני: הוא לא הדיון, הוא דיון שיהיה בנפרד.

משה גפני: אני מבקש מאגף התקציבים, עם כל הכבוד, היה צריך לבוא ממשרד הבריאות, היה צריך לבוא עם איזושהי אינפורמציה.

משה גפני: אני עוצר את הדיון, אני לא מסכם אותו.

משה גפני: אני אבקש לקבוע דיון בשבוע הבא, להביא את נציג משרד הביטחון - - -

איתן ברושי: תביא את המנכ"ל, לא נציג.

איתן ברושי: שיבוא המנכ"ל.

מיקי רוזנטל: שיבוא עם פתרון.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם מה שהיושב-ראש אולי לא יגיד – לא יעבור פה שום דבר.

מיקי רוזנטל: כלום לא יעבור פה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: מיקי, הוא עוד לא אמר את זה, אבלך אני מניחה שהוא יגיד את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מתקבל על הדעת.

משה גפני: אני לא יודע מי שלח אותך, אבל תגיד למי ששלח אותך – ואני אומר את זה גם לאגף התקציבים – שיבואו בשבוע הבא הנציגים הבכירים שיודעים לתת תשובות.

משה גפני: אם לא יבואו – אני לא נוהג לאיים - - -

<אלעד מסאסא: אדוני היושב-ראש, יש לנו תשובות.

<אלעד מסאסא: היה סיכום של משרד ראש הממשלה - - -

משה גפני: איזה תשובות יש לכם?

<אלעד מסאסא: אני אומר.

<אלעד מסאסא: משרד ראש הממשלה, אודי פרוור, הוביל את התהליך הזה בשנתיים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל איפה הוא?

איילת נחמיאס ורבין: פה?

<אלעד מסאסא: אני עונה.

<אלעד מסאסא: הוביל את התהליך הזה בשנתיים האחרונות.

<אלעד מסאסא: כל הנחייה שמשרד ראש הממשלה הוציא, משרד הבריאות והאוצר קיימו אותה.

איילת נחמיאס ורבין: עבר כסף, גפני?

איילת נחמיאס ורבין: מה הבנו?

<אלעד מסאסא: זו אינפורמציה רלוונטית.

מיקי לוי: שליש מ-300,000 שקל זה 100,000 שקל, אם אני יודע לעשות חשבון.

מיקי לוי: שליש מ-300 מיליון שקל זה 100 מיליון שקל.

מיקי לוי: תביאו 100 מיליון.

מיקי רוזנטל: התשובה שלך יותר גרועה, יותר מעצבנת.

איילת נחמיאס ורבין: אלו טענות בלתי נסבלות, בואו נגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: אם היה הכסף היה שם, לא היה מתקיים דיון והיושב-ראש לא היה שולח אתכם לעשות עבודה, מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: איפה הכסף?

מיקי לוי: קודם כל תביאו 100 מיליון ואחר-כך נמשיך לדבר אתכם.

משה גפני: איילת, את רוצה להגיב?

משה גפני: לא, אני חושבת שהיושב-ראש סיכם את זה יפה.

משה גפני: עוד לא סיכמתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני חושבת שהייתי מאיצה את הדיון יותר מהר.

איילת נחמיאס ורבין: למרות שאתה לא קושר את הדיון למצב החולים, יש קשר ישיר בין העובדה שהם לא מקבלים את הכסף שהם צריכים לקבל לבין מצב בית החולים וחוסר היכולת שלהם להשקיע.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו MRI אין אצלם.

<מסעד ברהום: יש MRI.

איילת נחמיאס ורבין: PET-CT, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מתאים לי להתבלבל, אבל התבלבלתי.

משה גפני: זה בסדר, גם ההתבלבלות שלך היא חוכמה.

משה גפני: אני מבקש להפסיק את הדיון הזה.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה שעושים מאתנו צחוק.

משה גפני: אנחנו מקיימים דיון במליאת הכנסת, מדברים על דבר הומני – על מצב כספי של בית החולים בנהריה בכלל, ושכתוצאה מזה יש אי-עמידה בסיכומים שהוא מקבל את הפצועים הסורים על-פי החלטת ממשלה.

משה גפני: אני מבקש דיון בשבוע הבא, אנחנו נמצא את המועד.

משה גפני: אני מבקש שיבואו האנשים הבכירים של אגף התקציבים.

משה גפני: שיבואו האנשים הבכירים – אני חושב שבעניין הזה אתה בסדר – של משרד הביטחון ושל משרד ראש הממשלה.

משה גפני: אמרת שמי שמטפל בזה הוא אודי פרוור – שיבואו בשבוע הבא.

משה גפני: אני לא נוהג לאיים, אבל אם עד שבוע הבא לא יהיה פתרון לבית החולים בנושא של החירום – אל תביאו לי את כל הדברים שאתם עושים לבית החולים שם, שזאת שערורייה כשלעצמה, שהיה צריך לקיים על זה דיון, ואולי נקיים דיון.

משה גפני: אני אדבר גם עם שר הבריאות ואני אדבר גם עם שר האוצר.

משה גפני: המצב הזה לא יכול להימשך.

משה גפני: אבל אני מדבר על החירום.

משה גפני: הייתם צריכים לבוא לפה עם תשובות.

משה גפני: לא באתם עם תשובות, תבואו בשבוע הבא.

משה גפני: לא נורא, אנחנו אנשים טובים.

משה גפני: אם בשבוע הבא לא תהיינה תשובות, אל תבואו לפה.

מיקי רוזנטל: לא תשובות, תגיד להם פתרונות.

מיקי רוזנטל: הם מבינים תשובות – נתנו את הכסף.

מיקי רוזנטל: ככה הם מבינים תשובות.

משה גפני: לא אמרתי תירוצים, אמרתי תשובות.

משה גפני: אפשר לקבל את תשומת לבכם?

משה גפני: משרד הבריאות, אני מבקש את תשומת לבכם.

משה גפני: עד שבוע הבא אני מבקש פתרונות, תשובות, לא תירוצים.

משה גפני: אם לא, אנחנו נמתין כאן בוועדה באורך רוח עד שהבעיה הזאת תיפתר ו-300 מיליון השקלים יעברו לבית החולים.

משה גפני: כל עוד שזה לא יקרה, לא יעבור פה כסף אחר.

משה גפני: תבואו בחירום, אגף תקציבים, ותגידו שאתם חייבים להעביר – אני לא רוצה להביא דוגמאות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, רק תגיד על מי אתה מטיל את האחריות לתאם את התשובה.

איתן ברושי: יש פה שיטה שכל אחד מטיל – תקבע.

משה גפני: לא, לא, הממשלה.

איתן ברושי: מה זה הממשלה?

משה גפני: חבל על הדיון הזה.

משה גפני: חבר'ה, חבל על הדיון.

משה גפני: יש החלטה ברורה מאוד שיש כמה משרדים שנושאים באחריות.

איילת נחמיאס ורבין: ויש מישהו שמתאם את זה במשרד ראש הממשלה.

משה גפני: אחד מהם הוא משרד הביטחון, ואחד מהם הוא אגף התקציבים.

משה גפני: גם משרד הבריאות בעניין.

מיקי רוזנטל: הם גם יכולים להעביר את הכסף ונבטל את הדיון.

מיקי רוזנטל: יש להם גם את האופציה הזאת.

איתן ברושי: אל תהיו תמימים.

איתן ברושי: מה אתה אומר לדוקטור ברהום?

משה גפני: אני מבקש פתרון עד הישיבה הבאה.

משה גפני: ברור לחלוטין שהישיבה הבאה לא נעשית בשביל לקיים דיון, יש לי דברים אחרים יותר מעניינים לקיים עליהם דיונים.

משה גפני: כמובן שאם הבעיה תיפתר עד סוף שבוע הבא, אנחנו נפטרנו מהדיון הזה.

משה גפני: הכסף יעבור עד השקל האחרון.

משה גפני: אם הוא לא יעבור, אני יוצא לחופש מבחינתכם.

משה גפני: אדוני מנהל בית החולים, אנחנו נעשה הכול על מנת שהבעיה הזאת תיפתר.

משה גפני: אני מקווה שהיא תיפתר, אם היא לא תיפתר, אנחנו נעזור לך בכל מה שאפשר.

משה גפני: לגבי הנושא של הדיון הכללי של בית החולים, זה דיון שצריך לקיים אותו בכל מקרה.

משה גפני: בעקבות הדיון הזה התוודענו לזה שיש שם בעיה קשה.

משה גפני: אני מודה לכם על הדיון הזה.

משה גפני: אני נשאר עם הכעס שלי על ההתנהלות של הממשלה מול הוועדה.

משה גפני: תודה רבה.