ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 339, 2017-01-17 09:00

יעקב מרגי: רבותי, בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 17 בינואר 2017, י"ט בטבת תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא – אפליה לרעה של סופרי הילדים והנוער, של חבר הכנסת יהודה גליק.

יעקב מרגי: ידידי יהודה גליק, תציג.

יעקב מרגי: על מה נזעקת והצלחת להביא את הנשיאות לאשר לך דיון כזה חשוב בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: בוקר טוב אדוני.

יהודה גליק: ראשת אני רוצה לומר לך שתדע שאמבולנס שולחים גם לבן אדם אחד.

יהודה גליק: אז ענייני תרבותך, אפילו אם יש פה שישה יהודים, ויש פה לדעתי עשרה יהודים, ואם נצליח לפתור את הבעיה הזאת, תאמין לי, דיון הרבה יותר יעיל.

יהודה גליק: לפעמים ככל שיש פחות אנשים הדיון הוא יותר יעיל.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: תראה אדוני, אנחנו יודעים שאנחנו מתחרים בעידן שלנו בתחרות כמעט בלתי הוגנת מול אינטרנט, ווטסאפ, פייסבוק וכל מיני דברים ויש לנו אינטרס מאד מאד חשוב שהילדים שלנו, כבר מגיל צעיר, יפתחו הרגלי קריאה וימלאו את העולם התרבותי שלהם, כמעט כמו שאנחנו גדלנו.

יהודה גליק: ועד היום הזה נדמה לי שכל אחד יכול לצטט לעצמו – אם זה את דירה להשכיר של לאה גולדברג או אם כל מיני, מיץ פטל או דברים אחרים שגדלנו עליהם, שהם נכסי צאן ברזל של החיים שלנו.

יהודה גליק: אני זוכר בבית ספר, כשהיו מזמינים סופר או סופרת שהיו מגיעים לבית הספר – דבורה עומר זה היה יום חג.

יהודה גליק: לצערי, הדבר הזה הולך ונשחק ואני מעלה על נס את נושא סופרי הילדים והנוער.

יהודה גליק: אני אסביר מה בדיוק הכוונה.

יהודה גליק: משרד התרבות נותן מדי שנה תמלוגים לסופרים בהתאם למעקב אחרי מה שקורה בהשאלות בספריות.

יהודה גליק: לדבר הזה יש כמה וכמה בעיות.

יהודה גליק: דבר ראשון, ואגב, התמלוגים האלה הם פת הלחם של אותם סופרים.

יהודה גליק: בלי זה הסופרים גמורים.

יהודה גליק: דבר ראשון, כבר מראש סופרי הילדים והנוער מקבלים פחות.

יהודה גליק: חצי.

יהודה גליק: חצי מהסכום הולך לסופרי הילדים והנוער.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: אתה יודע, כשאדם מחזיק יצירה, זאת יצירה ואין שום הבדל מה קהל היעד.

יהודה גליק: השאלה מה היא איכות היצירה.

יהודה גליק: נדמה לי שהארי פוטר הוא רב מכר ובישראל יש ספרים שהם לא פחות חשובים מזה.

יהודה גליק: יתרה מזאת - - -

יעקב מרגי: הארי פוטר הוא למבוגרים או לילדים?

יהודה גליק: הארי פוטר נחשב לילדים.

יעקב מרגי: - - - למבוגרים.

יהודה גליק: יפה מאד.

יהודה גליק: זאת בדיוק הטענה.

יהודה גליק: אבל בוא, קודם כל אתה יודע אדוני יושב הראש, שנתיים התמלוגים האלה בכלל לא שולמו.

יהודה גליק: משרד התרבות שנתיים בכלל לא שילם את התמלוגים האלה.

יהודה גליק: זאת אומרת סופרים שאין להם שום כוח, הם לא יכולים לעשות הפגנה או שביתה, מה, אנחנו לא נכתוב ספר?

יהודה גליק: תודה רבה, לכו הביתה.

יהודה גליק: אין להם כוח, שנתיים לא קיבלו את פת הלחם שלהם.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: כי כל הנושא של התשלום הזה קיים באיזה שהוא טוב לב לכאורה של משרד התרבות.

יהודה גליק: הוא לא קיים בחקיקה, הוא לא קיים בכלום.

יהודה גליק: יתרה מזאת, בעבר אקו"ם היה משלם עבור הקראת קטעים של ספרות, זאת אומרת של ספרים.

יהודה גליק: לא קיים.

יהודה גליק: אין שום תקציב לאקו"ם לדבר הזה.

יהודה גליק: יתרה מזאת, היו פרסים.

יהודה גליק: היה פרס זאב לנוער וילדים, איננו.

יהודה גליק: פרס ספיר, שהוא ניתן, סופרינו לילדים לא קיימים בתוכו.

יהודה גליק: משרד ראש הממשלה נותן מדי שנה 14 פרסים – אני לא יודע אם משרד התרבות או משרד ראש הממשלה – 14 פרסים לסופרים, פרסי יצירה, כדי לאפשר להם להתפנות, לכתוב את הספר.

יהודה גליק: ספרי ילדים ונוער לא כלולים ב-14 הפרסים האלה.

יהודה גליק: וכל סופר כזה מקבל 65,000 שקלים.

יהודה גליק: סופרי הילדים והנוער לא מקבלים כלום.

יהודה גליק: יש פרס אחד, שהוא יחסית חדש, לסופרי ילדים ונוער, פרס דבורה עומר, שהוא 100,000 שקלים, שמתחלק ל-5.

יהודה גליק: כלומר – חמישה סופרים מתחלקים ב-100,000 שקלים, זה בערך כ-25,000 שקלים לאדם, כאשר לפרסי מבוגרים יש לנו 14 סופרים שמקבלים 65,000 שקלים כל אחד.

יהודה גליק: הדבר הנוסף – וזה הדבר האחרון – יכול להיות שהסופרים אולי יציגו מנקודת מבטם, כדי שתשמעו שזה לא סתם.

יהודה גליק: זו זעקה מן הלב.

יהודה גליק: זו פת הלחם שלהם.

יהודה גליק: איך אנחנו בוחנים כמה השאלות יש?

יהודה גליק: אז משרד התרבות מקיים מדגם, לא יודע, הוא טוען של 25, מסתבר שזה 19 ספריות, אף אחד לא יודע איזה ספריות.

יהודה גליק: זה כאילו איזה סוד שצריך לנסות לחפש מי זה הספריות האלה.

יהודה גליק: אבל היום, בעידן מחשב, למה צריך מדגם?

יהודה גליק: הכל ממוחשב.

יהודה גליק: למה אי אפשר לבדוק מספר השאלות של הסופרים?

יהודה גליק: כלומר, אם בוחנים מדגם, נגיד שהמדגם כולו בתל אביב, אז אם יש סופר שאת כל הספרים שלו קוראים אותם באופקים, בבאר שבע, קריית שמונה וחצור, אף אחד לא יידע על זה.

יהודה גליק: אני לא יודע איך בוחרים את המדגם הזה.

יעקב מרגי: בוא נשמע את הצדדים.

יהודה גליק: אלה הן הטענות, נדמה לי, פחות או יותר שסיכמתי מה שאני הבנתי, מתוך זעקת הלב ששמעתי מהסופרות.

יהודה גליק: יש פה שלוש סופרות, אבל שמעתי את הדברים האלה מכמה וכמה סופרים, שחלקם לא יושבי ראש ועדה בכנסת והם לא יכולים להגיע בתשע בבוקר, אבל הם סומכים על יושב ראש הוועדה, הנפלא והחרוץ, שיעשה עבורם את העבודה.

יעקב מרגי: אני יודע שיום עבודה בארץ מתחיל בשמונה.

יהודה גליק: בזמננו הוא היה מתחיל בשש בבוקר.

יעקב מרגי: אני יודע שבאמריקה זה לפי אחרי שהגעת מחדר כושר ואחרי הבייגל, אבל פה אנחנו - - -

<קריאה: אחרי התפילה.

יעקב מרגי: עזוב, לא נגעתי בזה, שלא חס ושלום יחשדו בנו.

יהודה גליק: הטבילה והתפילה.

יעקב מרגי: נשמע את הצעקה מהסופרות.

<ליאת רוטנר: שלום, אני אפתח.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<ליאת רוטנר: כן, כן.

<ליאת רוטנר: קוראים לי ליאת רוטנר, אני סופרת כבר כמה וכמה שנים.

<ליאת רוטנר: יש לי כמה רבי מכר, לא שזה עזר לי כל כך להשיג רכב.

<ליאת רוטנר: הגעתי היום מחמש בבוקר באוטובוסים מתל אביב.

<ליאת רוטנר: מצבי הכלכלי די זהה למצבה של סטודנטית.

יעקב מרגי: כמה שנים את סופרת?

יעקב מרגי: רגע, זה משך את אוזני.

<ליאת רוטנר: 20 שנה.

<ליאת רוטנר: מגיל 17 התחלתי לכתוב ספרים.

יעקב מרגי: תיקחי מחמאה, לא משנה.

<ליאת רוטנר: תודה רבה.

<ליאת רוטנר: הספרים שלי מאד מצליחים.

<ליאת רוטנר: לא תגידו שאני מישהי שכותבת ספרים שלא הרבה קוראים אותם.

<ליאת רוטנר: הרבה מאד קוראים.

<ליאת רוטנר: אני מוזמנת להמון הרצאות ומפגשים בבתי ספר.

<ליאת רוטנר: בני נוער פשוט כמהים לספרים האלה.

<ליאת רוטנר: סוף סוף יש להם מה לקרוא.

<ליאת רוטנר: עשרות, מאות כתובים לי שמדברים דרך העיניים שלהם, סוף סוף הם מתרחקים קצת מהמסך ופשוט בכמויות שקשה לי להסביר למבוגרים ולאנשים שחושבים שהנוער כל היום במסכים, כמה הם קוראים ספרים.

<ליאת רוטנר: עכשיו מה העניין?

<ליאת רוטנר: העניין הוא שאני לא מסוגלת להתפרנס אפילו לא הכנסה מזערית, זאת אומרת מינימום משכורת, שלא לדבר אולי חצי משרה, מהספרים שלי.

<ליאת רוטנר: אני מוציאה בערך ספר כזה או שניים כאלה בשנה.

<ליאת רוטנר: אני יושבת על ספר וכותבת אותו בערך כמו שאתם עובדים במשרד.

<ליאת רוטנר: הספר הזה נחשב ספר ילדים.

<ליאת רוטנר: מה זאת אומרת?

<ליאת רוטנר: בארץ אין לנו קטגוריה לספרי נוער.

<ליאת רוטנר: אני כותבת ספרי נוער.

<ליאת רוטנר: ספרים כאלה אני כותב, אתם רואים?

<ליאת רוטנר: זה בערך 600 עמודים.

<ליאת רוטנר: זה 140,000 מילים.

יעקב מרגי: על 600 עמודים, כמה עמודים נזרקו?

<ליאת רוטנר: וזה נחשב ספר ילדים.

<ליאת רוטנר: זאת אומרת ברשימת רבי המכר בעיתון יש ספרי מבוגרים, יש ספרי איור ויש ספרי ילדים.

<ליאת רוטנר: בספרי הילדים כמעט תמיד מופיעים ספרי ילדים לגיל הרך.

<ליאת רוטנר: אין קטגוריה שנקראת ספרי נוער בישראל.

<ליאת רוטנר: מה זאת אומרת?

<ליאת רוטנר: שאת חצי התמלוגים האלה, שמקבלים סופרי ילדים, שזה לכשעצמו לא פייר כמובן - - -

יעקב מרגי: התמלוגים הם רק על הספריות?

<ליאת רוטנר: התמלוגים הם על ספרי ילדים לגיל הרך, שמקבלים חצי מסופרי מבוגרים.

יעקב מרגי: רגע, אבל בעבור מה התמלוגים?

יהודה גליק: השאלה מהספריות

<ליאת רוטנר: השאלה מהספריות.

יעקב מרגי: רק על השאלה מהספריות?

<ליאת רוטנר: אני מדברת על השאלה מספריות, לא על מכירות.

<ליאת רוטנר: אני מדברת על השאלה מספריות – זו פת הלחם שלי.

<ליאת רוטנר: על מכירות אני כמעט לא רואה כסף, כי נוער משאיל, הוא לא קונה.

<ליאת רוטנר: נוער משאיל.

<ליאת רוטנר: מההשאלות האלה אני מקבלת את הכסף.

<ליאת רוטנר: ברגע שהחליטו - אה, את סופרת ילדים, אז את תקבלי חצי - אני לא יכולה אפילו לקנות אוכל בסופר מרקט.

יעקב מרגי: מי מחליט שהיצירה שלך עכשיו היא לנוער, לילדים, או למבוגרים?

<ליאת רוטנר: הם רואים שזה לא מבוגרים, זה ילדים, אז הם מחליטים זהו, זה לילדים.

<ליאת רוטנר: אפילו שזה לנוער.

<ליאת רוטנר: מבוגרים קוראים את הספר הזה, אבל אין קטגוריה נוער בארץ.

<ליאת רוטנר: אני צריכה שתהיה קטגוריה נוער בארץ, או שיחליטו לצרף את הנוער למבוגרים.

<ליאת רוטנר: כי אני לא יכולה לעבוד על ספרים כאלה, שגם מבוגרים קוראים אותם, ולקבל גרושים.

<ליאת רוטנר: אז זה אחד מ - - -

יעקב מרגי: לו יצויר שזה היה מוגדר כמבוגרים, מהתמלוגים כן יכולת לחיות?

<ליאת רוטנר: אם התמלוגים היו כפול כמעט ממה שאני מקבלת עכשיו, אז זה כבר היה עוזר לי מאד משמעותית מבחינת הפרנסה, בנוסף לכל הדברים שיהודה הזכיר לגבי הפרסים וכו'.

<ליאת רוטנר: אבל התמלוגים - - -

יעקב מרגי: נשמע על זה אחר כך.

<ליאת רוטנר: אבל התמלוגים, העניין הזה - שזה חצי לילדים וכפול למבוגרים - זה מאד פוגע בי, כי הספר הזה לא יכול להיחשב ספר ילדים.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על היפוך הפירמידה ומחזקים את הפירמידה איך שהיא יושבת.

<ליאת רוטנר: לא, להוסיף קטגוריה – נוער.

יעקב מרגי: נמשיך לשמוע.

יהודה גליק: בבקשה, יש פה עוד שתי סופרות.

<מיריק שניר: שמי מיריק שניר ואני סופרת כבר כמעט 40 שנה.

<מיריק שניר: אמא לתשעה ילדים, עוסקת בחינוך המון שנים.

<מיריק שניר: ספרים קרוב ל-100.

<מיריק שניר: יש ארצות בהן סופרי ילדים, כמו אומנים אחרים, פשוט המדינה תומכת בהם.

<מיריק שניר: זה בכלל אפילו לא מתחיל להיות פה הדיון.

<מיריק שניר: אנחנו רק מבקשים את הפירורים שקיבלנו, שלא ייקחו מאיתנו.

<מיריק שניר: כיוון שאני סופרת וכוחי בכתיבה, אני רוצה לקרוא לכם דף שהכנתי.

<מיריק שניר: אז אני מבקשת לכבד את זה, כי אני מנסה להסביר מדוע יצירה היא יצירה היא יצירה.

<מיריק שניר: בסדר?

יעקב מרגי: רק תכיני אותנו מנטאלית, זה ארוך או קצר?

<מיריק שניר: לא, לא, זה כמה דקות.

יעקב מרגי: כמה דקות זה ארוך בכנסת.

<מיריק שניר: זה לא יהיה יותר ממה שאפשרתם לליאת.

<מיריק שניר: זה רק יהיה בקריאה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: חשבתי לגליק.

יעקב מרגי: נבהלתי.

<מיריק שניר: זה לא ספר כזה.

<מיריק שניר: סופר הוא סופר הוא סופר.

<מיריק שניר: סופר ילדים אינו חצי סופר או סופר מתוסכל שלא הצליח לכתוב לגדולים.

<מיריק שניר: סופר ילדים הוא סופר שזוכה לכך, שהיצירה הספרותית שכתב תהיה הראשונה שחווה וקולט ילד שמגיע לעולם.

<מיריק שניר: סופר ילדים הוא סופר שבוחר להיות במקום, בו ספר המכיל ספרות, אומנות, שירה, מוצג לראשונה לילד המגלה בהשתאות את העולם.

<מיריק שניר: סופר ילדים משתוקק ללוות ולעורר את חדוות הקריאה אצל ילד שאך רכש את מיומנות הקריאה ולנטוע בו את ההרגשה שדילמות חייו מקבלות ביטוי בספר; שספרים הם מלווים נאמנים ותומכים ופותחים עולמות עבורו.

<מיריק שניר: סופר נוער מלווה את הנער והנערה בתקופה מטלטלת מאד בחייהם, בתהליך גורלי, של עיצוב האישיות מנער לאדם בוגר.

<מיריק שניר: סופר הילדים בוחר להיות במקום בו אנשים נהיים להורים ואחר כך לסבים, כדי להזכיר להם את ילדותם ולקרב לבבות בינם ובין ביניהם ובנותיהם, נכדיהם ונכדותיהם.

<מיריק שניר: התכוונתי שהורים וילדים, סבים וילדים קוראים את זה יחד.

<מיריק שניר: ספר הוא ספר הוא ספר.

<מיריק שניר: לא משנה לאיזה גיל הוא נכתב וכמה מילים הוא מחזיק.

<מיריק שניר: מעט המחזיק את המרובה.

<מיריק שניר: חברה נאורה אמורה לקיים ולעודד מציאות בה ספרים יהיו חלק מעולמו של האדם, בכל שלבי חייו.

<מיריק שניר: ברור שפעוט רך לא יקרא ספר עם 200 עמודים.

<מיריק שניר: הכתיבה של ספר בעל ערך ומתאים עבור ילד רך, היא משימה מאתגרת מאד.

<מיריק שניר: ילדים רכים שונים לחלוטין מאנשים בוגרים בהבנת העולם, ברמה השפתית, בצרכים שהספרות ממלאת עבורם.

<מיריק שניר: שאלו את הסופר גורקי – איך צריך לכתוב לילדים והוא השיב – כמו למבוגרים, רק יותר טוב.

<מיריק שניר: ספרות ילדים היא שם מטעה, כי זו הספרות היחידה שנקראת בו זמנית על ידי ילדים ומבוגרים יחד.

<מיריק שניר: הילד שעדיין לא יודע לקרוא זקוק למבוגר שיקריא לו.

<מיריק שניר: סופר הכותב לגיל הזה, יודע שיש שני נמנעים לכתיבו – הילד המקשיב והמבוגר המקריא.

<מיריק שניר: לספרות ילדים יש השפעה עצומה על התפתחותו של ההורה, לא פחות מאשר על התפתחותו של הילד.

<מיריק שניר: ספר טוב עבור קטנים מסייע מאד גם למבוגרים שמלווים אותם, שמקריאים להם אותו.

<מיריק שניר: לחדור לעולמם, להיזכר בילדותם ובכך הוא תורם לקירוב לבבות בין עולמות כה אוהבים זה את זה וכה רחוקים זה מזה בתפיסת החיים.

<מיריק שניר: ככל שהציביליזציה שלנו מתקדמת, אתגרי ההורים עולים.

<מיריק שניר: הפער בין יציר הטבע, שהגיע לעולם, והמציאות שמקבלת את פניו, הפער בין הורים וילדיהם גדל כל הזמן.

<מיריק שניר: אבות ואמהות זקוקים כיום ליותר תמיכה והדרכה.

<מיריק שניר: דילמות החיים שעולמות בספר ילדים קטן חשובות מאין כמוהן.

<מיריק שניר: ספרות איכותית לגיל הזה מציפה אותן לשיח בין ילדים והוריהם.

<מיריק שניר: ויותר מכך, ספר טוב לקטנים מתחיל לעצב בילד את ההורה הקשוב, שהוא יהיה בעתיד.

<מיריק שניר: הגיל הרך הוא גם התקופה בה ניתן להשפיע באופן הכי משמעותי על האוצר המילולי של הילד.

<מיריק שניר: השנים הראשונות מתאפיינות ביכולת שפתית גבוהה במיוחד.

<מיריק שניר: זה הוא חלון הזדמנות שהולך ונסגר בהמשך.

<מיריק שניר: לספרות שאליה הילד נחשף בגיל הרך יש השפעה רבה על אוצר המילים שלו ומכך גם על יכולת ההבעה ורמת החשיבה, ואף על האיזון הנפשי.

<מיריק שניר: היום כבר ברור שאלימות מקורה באלם, ביכולת ביטוי לקויה.

<מיריק שניר: יכולת ביטוי שלא פותחה.

<מיריק שניר: ספרות ילדה היא בת כ-100 שנה.

<מיריק שניר: לפני כן ילדים ומבוגרים קראו את אותם ספרים, או שמעו את אותם סיפורים.

<מיריק שניר: כאשר העולם החל להשתנות בקצב מואץ, נוצר צורך ממשי בספרות מיוחדת, המותאמת לגילאים השונים ועוזרת לקשר בין עולם הילדים ועולם המבוגרים.

<מיריק שניר: הספרות המותאמת לילדים והוריהם ולצרכי התקופה ונקראת בפי כל ספרות ילדים, אינה קטנה יותר וחשובה פחות בגלל שהיא מכילה פחות מילים ועמודים.

<מיריק שניר: אולי ההיפך הוא הנכון.

<מיריק שניר: היא זו שמתחילה להניע את ההתפתחות השפתית, האוריינית, ואת עיצוב האישיות ומניחה יסודות אנושיים מצוקים להתפתחות של החברה והתרבות.

<מיריק שניר: כל ספר לגיל הרך שמושאל בספרייה, שנרכש בחנות, צריך לשמח אותנו מאד ויש לעודד זאת, כי הוא מגביר את הסיכוי שכל הדברים הטובים והחשובים, שמביאה איתה הקריאה בגיל הרך לילדים, להוריהם ולחברה כולה, יתממשו.

יעקב מרגי: תודה.

יהודה גליק: הצטרפה אלינו עוד סופרת.

יהודה גליק: יש פה גם את אורית שעוד לא דיברה.

יעקב מרגי: אתה רוצה לנהל את הדיון?

יעקב מרגי: בוא, אני אתן לך.

יהודה גליק: לא, אני רק מספר לך.

יעקב מרגי: אבל הייתי באמצע הדיבור.

יהודה גליק: סליחה.

יעקב מרגי: אתן עוסקות במילים.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה הפערים בין אוצר המילים של ילד בפריפריה החברתית-גיאוגרפית לבין ילד שנמצא במקומות יותר טובים?

יעקב מרגי: פי חמישה.

יעקב מרגי: 3,000 ל-600.

<מיריק שניר: ספר יכול לעזור.

<מיריק שניר: אם הוא יגיע.

יעקב מרגי: אני אתן לעוד סופרת אחת או שתיים, אבל בקצרה, כי אני רוצה גם לקיים דיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אורית רז רודנסקי: טוב.

<אורית רז רודנסקי: שמי אורית רז ואני כותבת לילדים, לנוער ולמבוגרים.

<אורית רז רודנסקי: מיריק דיברה על חשיבות של הספר לגיל הרך ואני רוצה לדבר על האיכות הספרותית.

<אורית רז רודנסקי: כדי שספר יוכל להשפיע, הוא צריך להיות מאד עשוי טוב מבחינה ספרותית.

<אורית רז רודנסקי: הייתי ממשילה את זה לשירה, שאגב, נכללת לפעמים בקטגוריה של מבוגרים ואז היא מקבלת את מלוא התמלוגים.

<אורית רז רודנסקי: ספר טוב לילדים משול לשירה.

<אורית רז רודנסקי: בשיחה המוקדמת דיברנו על דירה להשכיר, שזה לכאורה בצד הנרטיבי סיפור עלילתי, אבל בצד הפנימי זה מעט שמכיל מרובה והוא מעלה נושאים מאד חשובים וכבדי משקל.

<אורית רז רודנסקי: וכך רבים מהספרים שלנו.

<אורית רז רודנסקי: אלה ספורים שמושקעת בהם הרבה מחשבה, הרבה יכולת ספרותית.

<אורית רז רודנסקי: הם ספרי משל, שנותנים לנו השתקפות.

<אורית רז רודנסקי: זה כמו להביט בראי.

<אורית רז רודנסקי: דרך הגיבורים המומצאים, הבדויים, אנחנו רואים את עצמנו, הילד רואה את עצמו, ההורה רואה את עצמו.

<אורית רז רודנסקי: לכן ספרות הילדים נחשבת – שלדעתי שלא בצדק – האחות החורגת, הפחות של הספרות ואני לא חושבת שזה צריך היות ככה ואני לא חושבת שזה צריך לבוא לידי ביטוי בעניין התמלוגים.

<ליאת רוטנר: אפשר משפט אחרון?

<ליאת רוטנר: פשוט הם דיברו על גיל הרך ואף אחד לא דיבר על נוער.

יעקב מרגי: את דיברת.

<ליאת רוטנר: לא, על התרומה לנוער.

<ליאת רוטנר: כי בספרים שלי ובספרי נוער בכלל יש הרבה דיון על נושאים כמו הפרעות אכילה, גמילה מסמים, אלימות וכו'.

<ליאת רוטנר: הנוער בימינו, במיוחד אלה שכותבים לי, קודם כל הוא כותב בעצמו.

<ליאת רוטנר: נוער כותב המון למגירה ואני חושבת שבמיוחד בתקופת גיל ההתבגרות וההתפתחות של הנוער, היכולת שלהם לקרוא ספרים ולייצר ולכתוב ספרים, היא כל כך משמעותית להתפתחות שלהם, שזה אפילו לא יסולא בפז.

יעקב מרגי: תודה.

<איריס אליה-כהן: רק במאמר מוסגר, דיברת על - - -

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<איריס אליה-כהן: איריס אליה-כהן, סופרת ומשוררת.

<איריס אליה-כהן: כתבתי את גלבי, שיצא בשנה שעברה ועוסק בחטיפת ילדי תימן, שהוא חלק ממה שאני מאמינה עורר את הדיון המחודש בנושא.

<איריס אליה-כהן: אני רק רוצה להגיד באותו הקשר שאם אתה מדבר על הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית של ישראל, הספרים שלי למשל כולם עוסקים בפריפריות החברתיות של מדינת ישראל.

<איריס אליה-כהן: אני באמת רואה שיש מקום מאד מאד חשוב לקולות לילדים ובני נוער.

<איריס אליה-כהן: יש חשיבות לקול הזה, שהוא מעבר למיין-סטרים, מעבר לקנון.

<איריס אליה-כהן: זאת אומרת הוא לא שייך לקנון וכן יש לו חשיבות.

<איריס אליה-כהן: אני באתי לפה מחיפה, סליחה על האיחור, רק כדי להגיד כמה דברים מאד נחרצים וכואבים.

<איריס אליה-כהן: אני חיברתי כאמור ארבעה ספרים, שלושה מתוכם רבי מכר.

<איריס אליה-כהן: שלושתם מוחלפים בספריות בהמוניהם, הייתי אומרת במאותיהם ואלפיהם.

<איריס אליה-כהן: בדיקה מאד מאד פשוטה שבכל עיר בישראל יש כמה וכמה כותרים שלי ומעולם לא ראיתי שקל תמלוגים מהספריות.

<איריס אליה-כהן: אם אנחנו מדברים על - - -

יעקב מרגי: באיזו קטגוריה – ילדים, נוער או מבוגרים?

<איריס אליה-כהן: פרוזה מבוגרים.

<איריס אליה-כהן: יש לי גם ספר שירה, אותו אני לא מחשיבה בכלל.

<איריס אליה-כהן: זה ברור שהוא לא מוחלף בספריות.

<איריס אליה-כהן: אבל שלושה ספרים שהם שלושתם רבי מכר ושלושתם בעצם מדברים שוב, על נושאים מאד אקטואליים במדינת ישראל, הוחלפו בהמוניהם, מאד מאד הצליחו, אבל אני לא רואה מזה שום תגמול.

<איריס אליה-כהן: צריך רק להבין, שלושה ספרי פרוזה למבוגרים זה 15 שנות כתיבה.

<איריס אליה-כהן: זאת אומרת זה הקניין הרוחני שלנו.

<איריס אליה-כהן: זה מה שאני עושה בחיי ומזה בעצם אני אמורה להתפרנס.

<איריס אליה-כהן: אני לא מבקשת טובות ולא מבקשת שום דבר שהוא לא מגיע לי, אבל במצב כזה, שספרי מוחלפים באלפיהם בספריות ואני לא רואה תגמול על זה; ואם אנחנו מתייחסים לחוק הסופרים, שיצא בשנה האחרונה וגלבי, שוב, היה 10 שבועות ברשימת רבי המכר, בכל בדיקה הכי קטנה, בכל ספרייה בארץ יש תורים ארוכים לקבלת הספרים ולא יכול להיות שאני לא אתוגמל ביחס למספר ההחלפות האמיתי בפועל.

<איריס אליה-כהן: שוב, ממש בקטנה, רק להגיד לכם, רק לסבר את האוזן.

<איריס אליה-כהן: אחי הוא במקרה מהנדס מחשבים.

<איריס אליה-כהן: כשאנחנו מדברים על המדגם הזה, שהוא בעצם לוקח מספר כותרים מכל ספרייה ובודק כמה כותרים הוחלפו בכל ספרייה בארץ, כמה פעמים הוחלף כל כותר ב-25 ספריות בארץ, אבל זה לא יכול להיות מדגם אמין, מפני שבירושלים אולי יחליפו יותר - - -

<קריאה: דיברנו על זה.

<איריס אליה-כהן: אה, דיברתם על זה, סליחה.

<איריס אליה-כהן: אז המדגם הזה הוא קלוקל ביסודו ויותר מזה, הוא מעוות את כל המערך.

<איריס אליה-כהן: כי אם למשל אני מדברת על ספרים שלי שהוחלפו יותר בפריפריה ולא דוגמים אותם, אז שוב יוצא שכרי בהפסדי.

<איריס אליה-כהן: אני רק רוצה להגיד גם לגבי השיטה הזאת של המדגם, זה כל כך מעוות.

<איריס אליה-כהן: אחי הוא במקרה מהנדס מחשבים - - -

יעקב מרגי: הוא לא במקרה.

יעקב מרגי: הוא השקיע הרבה זמן בזה.

<איריס אליה-כהן: הוא השקיע, נכון מאד.

<איריס אליה-כהן: הוא השקיע מאד.

<איריס אליה-כהן: ואפרופו קידום הפריפריה, הוא בא מאשפתות באמת למעמדו כחוקר בכיר ברפאל ואני רוצה להגיד שיש איזה משהו.

<איריס אליה-כהן: הוא אומר, ברגע שהוא שמע את הדבר הזה, שדוגמים כמה ספרים מתוך-.

<איריס אליה-כהן: הרי זו בדיחה.

<איריס אליה-כהן: כי כל לוגריתם הכי פשוט מוציא כמה פעמים גלבי הוחלף בכל אחת מהספריות בארץ.

<איריס אליה-כהן: בלחיצת כפתור.

יעקב מרגי: תודה.

<איריס אליה-כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד התרבות.

<גלית והבה שאשו: שלום, אני והבה שאשו, ראשת מינהל התרבות.

יעקב מרגי: רגע, אני רוצה שתתמקדי וקודם כל תתני לנו רקע.

יעקב מרגי: את יושבת עם אנשים שמכירים את הדינאמיקה איך זה עובד.

יעקב מרגי: תני לנו רקע מכוח מה, איך זה ולאחר כן נתייחס.

<גלית והבה שאשו: כן, ואני גם אתן לאנשים שלצידי.

יעקב מרגי: בסדר.

<גלית והבה שאשו: קודם כל אני מודה לכם שאתם עוררתם את הדיון הזה, משום שאנחנו, כפי שידוע, במהלך של חשיבה מעמיקה בכל תחומי התרבות מאז כניסתה של השרה רגב.

<גלית והבה שאשו: אנחנו מעמיקים חקר כמעט בכל תחום וכל אבן שאנחנו הופכים, מר מרגי, כל אבן שאנחנו הופכים, כפי שאתה מבין, אנחנו מגלים אוצרות חדשים שצריך לטפל בהם.

<גלית והבה שאשו: תראו, אנחנו פעלנו לביטול חוק הספרים מתוך רצון להיטיב דווקא עם ספרות הילדים והנוער.

<גלית והבה שאשו: אנחנו קיבלנו בוועדה הרבה מאד ריקושטים לעניין של אותו חוק ספרים, שאנחנו סוף-סוף תודה לאל ביטלנו אותו, גם בסיועך, מר מרגי.

<גלית והבה שאשו: ראינו שבעצם זה מבטל הרבה מאד מהעשייה שלכם, שהיא עשייה שהיא תשתיתית.

<גלית והבה שאשו: הרי התשתית, אנחנו עם הספר ותשתית לספר היא, כמו שאתה היטבת לומר, היא הילדים והנוער.

<גלית והבה שאשו: ואם הם לא יצרכו תרבות ולא יקראו, אז המילה עם הספר מרוקנת מכל תוכן.

<גלית והבה שאשו: זה אחד, לעניין חוק הספרים.

<גלית והבה שאשו: עכשיו, למעשה הנושא של התמלוגים של הסופרים בכלל וסופרי הילדים והנוער גם, בכללם, לא מוסדר בצורה שהיינו רוצים שיהיה מוסדר.

<גלית והבה שאשו: זה לא מניח את הדעת.

<גלית והבה שאשו: לא יתכן שמשרד התרבות בטובו ירצה סכום כסף שמוקצה לעולם הספריות ומתוכו יפריש כ-3 מיליון שקלים לצורך תמלוגים עבור הסופרות והסופרים שלנו.

<גלית והבה שאשו: אנחנו מקצים את הסכום הזה מתוך ההבנה שצריך לתגמל סופרות וסופרים בגין השאלות ספריהם.

<גלית והבה שאשו: בועז, אני רוצה שאתה תיתן סקירה.

יהודה גליק: אני מבין נכון שאת אומרת שצריך לקדם חקיקה בעניין הזה?

<גלית והבה שאשו: אני חושבת, אגב, חבל שלא הגעתם.

<גלית והבה שאשו: בעקבות הרעש הציבורי שנוצר בעת האחרונה, אני כינסתי ישיבה דחופה עם אגודת הסופרים אצלי במשרד, שלצדי בועז ואורי.

<גלית והבה שאשו: אורי הוא מנהל מחלקת הספרות שלנו, בועז הוא מנהל מחלקת הספריות.

<גלית והבה שאשו: כינסנו דיון דחוף עם אגודות הסופרים למיניהם.

יהודה גליק: כולל סופרי נוער וילדים?

<גלית והבה שאשו: כולם.

<גלית והבה שאשו: נציגות של כולם.

<גלית והבה שאשו: אתן לא חברות באגודת הסופרים?

<קריאה: מי היה שם?

<קריאה: מי ידע על זה ולא היה שם?

<אורית רז רודנסקי: לא כולם.

<אורית רז רודנסקי: זה לא מוסד מאורגן כל כך.

<גלית והבה שאשו: אנחנו התקשרנו - - -

יעקב מרגי: טוב, בואי.

<גלית והבה שאשו: לא, לא, זה חשוב לי.

יעקב מרגי: חשוב לי שתתמקדי.

<גלית והבה שאשו: אוקיי, אני מתמקדת, אבל - - -

יעקב מרגי: חשוב לי שהדיון יתמקד.

<גלית והבה שאשו: אוקיי, בסדר גמור.

יעקב מרגי: אני אמקד.

יעקב מרגי: אני רוצה למקד את הדיון.

<גלית והבה שאשו: אבל אני רוצה לשאול שאלה, כדי שאני אדע, בסדר?

יעקב מרגי: שנייה, אני אתן לך.

<גלית והבה שאשו: תודה.

יעקב מרגי: יש פה הצגה של כשל.

יעקב מרגי: הוצג הכשל הראשון של ספרי נוער שלא באים לידי ביטוי.

יעקב מרגי: ספרי ילדים, צורת התגמול.

יעקב מרגי: סוגית הסקירה – איך עושים את המדגם ואת הסקר של הצריכה.

יעקב מרגי: אומרת לך סופרת מבוגרים שבכלל היא לא זכתה עדיין לראות שקל תמלוגים.

יעקב מרגי: יש כמה כשלים מובנים.

יעקב מרגי: כנראה זה משהו שנקבע כאשר המדינה הייתה קטנה והיו מספר סופרים בודדים והיום ברוך השם יש דעה כמים לים מכסים וכולם רוצים לכתוב וכולם נובעים כמעיין הנובע וטוב שכך, ואסור לנו לדכא את זה.

יעקב מרגי: אין ספק ואני אומר לכם את זה כמי שחוטא לפעמים בכתיבה, לכתוב ספר, ובכוונה אמרתי על 600 דפים וכמה דפים כנגדם נזרקו.

יעקב מרגי: זה חתיכת עבודה.

יעקב מרגי: שני ספרים בשנה, היא כותבת 20 שנה, רוב זמנה האיכותי מושקע בזה, מזה אי אפשר להתפרנס.

יעקב מרגי: זה או שהיא מפסיקה או שאנחנו מדכאים לה את יצר הכתיבה ואנחנו מפסידים את זה כחברה, או שאנחנו ממילא כבר תומכים ומתמלגים וטוב שכך.

יעקב מרגי: נעשה את זה בצורה נכונה, מאוזנת, מבוקרת.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גלית והבה שאשו: אז אני רוצה בכוונה לשאול האם אתם לא חלק מהנציגות של אגודות הסופרים במדינת ישראל?

<גלית והבה שאשו: ישנן שתי אגודות - - -

יעקב מרגי: יפעת, בואי אני אגיד לך משהו.

<גלית והבה שאשו: גלית.

<גלית והבה שאשו: לא, אבל נורא חשוב לי - - -

יעקב מרגי: גלית, סליחה.

יעקב מרגי: תני לי רגע, אני אגיד לך.

<גלית והבה שאשו: לקידום המהלך.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

יעקב מרגי: הם יענו לך על השאלה הזאת.

יעקב מרגי: את יודעת, החומה בגרמניה נפלה.

יעקב מרגי: הגלסנוסט במדינות חבר העמים, ברוך השם.

יעקב מרגי: יש מי שרוצה להחזיר אותו לאחרונה.

יעקב מרגי: את מבינה?

יעקב מרגי: האגודות למיניהן – אגודת הצמחים ואגודת הירקות ואגודת המים ואגודת הזבח – נתקעו לנו כמו עצם, אני לא רוצה לומר לך – בגרון.

יעקב מרגי: שאף אחד לא יחשוב משהו אחר.

יעקב מרגי: אני רוצה שכשאת בוחנת תשאלי את השאלה.

יעקב מרגי: תבחנו.

יעקב מרגי: גם בספורט אנחנו תקועים ולא מגיעים להישגים בגלל כל מיני פונקציות שכך טוב להם.

<קריאה: הם גובים דמי חבר ו- - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, אני לא רוצה להשמיץ אף אחד.

יעקב מרגי: כשאנחנו באים לדיון, באמת, אני שמח שההתפרצות היא לדלת פתוחה - - -

<גלית והבה שאשו: לגמרי.

יעקב מרגי: צריך לבחון הכל.

יעקב מרגי: כשבוחנים כשלים, צריך לבחון הכל.

יעקב מרגי: שום דבר לא מקודש.

<גלית והבה שאשו: טוב.

<גלית והבה שאשו: אז ככה, אני אומר את הדבר הבא.

<גלית והבה שאשו: אנחנו נכונן ועדה שתבחן את הנושא הזה לעומקו.

<גלית והבה שאשו: אני דיברתי גם עם מנכ"ל המשרד.

<גלית והבה שאשו: אני מסונכרנת כמובן עם השרה.

<גלית והבה שאשו: נבדוק את הנושא הזה פשוט אל עומקו של עניין ואני אשמח, מאחר שאתן לא מאוגדות או מאוגדות למחצה באותם איגודים כאלה ואחרים, אנחנו נפנה למכלול היוצרות והיוצרים בפנייה פתוחה, על מנת שדבריכם יבואו בפני הוועדה.

<גלית והבה שאשו: אבל אני רוצה להתייחס קונקרטית ופה אני מעבירה את השרביט לאורי, לעניין הפרסים ולבועז לעניין התמלוגים, כששלושה מיליון שקלים לכולי עלמא, ברור לכולנו, ששלושה מיליון שקלים עבור - - -

יהודה גליק: 2.5 מיליון שקלים.

<גלית והבה שאשו: נכון.

<גלית והבה שאשו: כשלושה מיליון שקלים.

<בועז דהן: 2.7 מיליון שקלים פלוס - - - מגיע לשלושה.

<גלית והבה שאשו: כשלושה מליון שקלים, אתה צודק.

<גלית והבה שאשו: כשלושה מיליון שקלים, בוא נגיד שזה בהחלט לא מספק, חד משמעית ואנחנו רוצים לצור פלטפורמה שתעודד קריאה במדינת ישראל.

<גלית והבה שאשו: אז בבקשה אורי ואחר כך בועז.

<אורי אליס: טוב, אני רק אתייחס לדברים שאתה אמרת – חבר הכנסת גליק – בנוגע לפרסים של משרד התרבות.

<אורי אליס: נכון, פרס דבורה עומר לסופרי ילדים ונוער הוא פרס מצומצם יחסית ויכול להיות שיש מקום להרחיב אותו.

<אורי אליס: נאמר שזה יותר ממה שהיה לפני כמה שנים.

<אורי אליס: כלומר הוא הורחב ועובה ויכול להיות שצריך לעשות שם - - -

יהודה גליק: היה פרס זאב.

<אורי אליס: נכון, נכון.

<אורי אליס: לגבי פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, הטענה שסופרי ילדים ונוער מודרים ממנו, לדעתי לא מדויקת.

<אורי אליס: זאת אומרת גם מתוך ידיעה וישיבות ועד הנאמנים של הפרס, יש מודעות גדולה לסופרי ילדים ויש מאמץ לשתף - - -

יהודה גליק: אולי כדאי מתוך ה-14 לשריין 3-4 מתוכם כסופרי ילדים.

<אורי אליס: בסדר, אז יש.

<אורי אליס: אני לא יודע אם צריך להיות שריונים, אבל יש מאמץ שספרי ילדים ונוער ישולבו בוועדות השיפוט.

יעקב מרגי: תתייחס לסוגית הנוער.

<אורי אליס: אני רק אגיד שאני בדקתי בשנים האחרונות האם היו זוכים או לא מבין ספרי הילדים והנוער.

<אורי אליס: בשנת תשע"ב זכו 4 סופרי ילדים – יהונתן יבין, גליה עוז, אפרים סידון ונעמי שמואל.

<אורי אליס: בשנת תשע"ג – יהודה אטלס, עופרה גלברט-אבני ויהונתן גפן.

<אורי אליס: בשנת תשע"ד -גלית דהן קרליבך ואלונה פרנק.

<אורי אליס: איריס, את זכית בפרס הזה, אבל לא על - - -

<איריס אליה-כהן: בפרס למבוגרים.

<אורי אליס: בפרס על ספרות המבוגרים שלך.

<אורי אליס: זאת אומרת יש סופרי ילדים ונוער שזוכים.

<אורי אליס: יכול להיות שבשנים האחרונות לא היו זכיות, צריך באמת לבדוק את הדברים, אבל ספרי הילדים והנוער לא מודרים לחלוטין מהפרס ויש מאמץ לשלם אותם.

<איריס אליה-כהן: סליחה, אני רק יכולה להגיב על העניין?

<גלית והבה שאשו: כן.

<איריס אליה-כהן: מאחורי ההתאגדות שלנו, של פרוזה מבוגרים, עומדים בכירי הסופרים בארץ, מאיר שליו חתם אמש, דוד גרוסמן, צרויה שליו, שמש זרחי, אמונה אלון.

<איריס אליה-כהן: אגב, זה באמת חוצה את כל ה - - - הפוליטיות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק קח לתשומת ליבך, אם אתם בוחנים את הסוגיה של הפרסים.

יעקב מרגי: כשיש קטגוריות, צריך לראות שכל קטגוריה היא עצמאית בפני עצמה.

יעקב מרגי: כשאתה עושה חלוקת פרסים, יכול להיות שהגדול בולע את הקטן.

יעקב מרגי: לכן זו אחת השיטות.

יעקב מרגי: גם כשאתה עושה מבחני תמיכה, זו אחת השיטות.

יעקב מרגי: לכן כשיש קטגוריה היא צריכה להיות בילד.

יעקב מרגי: בוחנים את הקטגוריה של הילדים והנוער בלבד והפרס שמיועד אליהם יחולק בכל מקרה ברמות של זה.

<אורי אליס: אני חושב שאתה צודק גם מבחינה מקצועית.

<אורי אליס: ספרות ילדים ונוער- - -

יעקב מרגי: כן, גם לעודד.

יעקב מרגי: כי אתה תמשיך לעודד בקטגוריות האלה.

<אורי אליס: ועדת שיפוט מקצועית לנושא הזה.

יהודה גליק: נכון מאד.

<אורי אליס: וטוב שיש קטגורית פרס נפרדת.

יהודה גליק: וגם חלוקה בין נוער לבין - - -

<ליאת רוטנר: אבל שוב, יש לבחון את הנוער והילדים בנפרד.

<ליאת רוטנר: אתם כל פעם מערבבים אותם.

<ליאת רוטנר: זו שיטה אחרת לגמרי.

<גלית והבה שאשו: ברור.

יעקב מרגי: אנחנו לקחנו את זה לתשומת ליבנו ואמרנו את זה.

<גלית והבה שאשו: נכון, לקחנו את זה לתשומת ליבנו.

<בועז דהן: בוקר טוב לכולם.

<בועז דהן: אני מניח ששומעים אותי, אני לא צריך רמקול.

<בועז דהן: אני ברשות

<בועז דהן: כם רוצה לפתוח ב- - -

יהודה גליק: תגיד עוד פעם את השם והתפקיד שלך.

<בועז דהן: בועז, מנהל מחלקה לספריות.

<בועז דהן: אני רוצה לפתוח ברשותכם, דקה, דקה וחצי סקירה ואחר כך להיות מדויק כמו שביקשת, לרדת לנתונים.

<בועז דהן: חבל שאנחנו התכוננו כל כך הרבה ובסופו של דבר הגיעה נציגות כל כך מועטה.

<בועז דהן: אנחנו עשינו כל כך הרבה מאמצים להגיע.

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, תקשיב.

יעקב מרגי: אמנם אני התגריתי בך ואמרתי את זה, זה בשביל ההומור של הבוקר טוב.

יעקב מרגי: אבל אותי חינכו, אתה כאן, כולם כאן.

<בועז דהן: מצוין, בסדר.

יעקב מרגי: אז אל תרגיש אחרת.

יעקב מרגי: קדימה.

<בועז דהן: אז אני אשיב.

יהודה גליק: אבל רק שתדע שזה אופיו של דיון מהיר.

<קריאה: לא ידענו שמצפים לקבוצה גדולה, אחרת היינו מביאים - - -

<בועז דהן: בסדר גמור, אני מסכים.

<בועז דהן: אני שמח - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא קיים דיון עכשיו על זה.

<בועז דהן: אני שמח על ההזדמנות להסביר ואני אפתח לאט לאט.

<בועז דהן: משרד התרבות והספורט מקצה 2.7 מיליון שקלים לסופרים עבור שנה שקדמה לשנת התשלומים בגין השאלות ספריהם בספריות הציבוריות.

<בועז דהן: משרד התרבות והספורט מפעיל את הפרויקט הזה החל מאמצע שנות ה-80, כשאז היו רק 153 סופרים ו-270,000 שקלים.

<בועז דהן: במשך השנים, עם החלטות של המועצה לספריות ציבוריות, יש לנו מועצה כזאת, הגענו לסכום של כ-3 מיליון שקלים וסכום של 1,800 סופרים.

<בועז דהן: מהם 1,200 דוברי השפה העברית ו-600 דוברי השפה הערבית.

<בועז דהן: התקציב נלקח מתוך תקציב הספריות.

<בועז דהן: חוק הספריות מסמיך אותי, וזה הנושא המקצועי שלי, להיות בקשר עם ראשי רשויות ולתת להן תקציב עבור ניהולה והחזקתה של הספרייה הציבורית.

<בועז דהן: בשום מקום - - -

יעקב מרגי: כמה סך הכל התקציב של הספריות?

<בועז דהן: 85 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי כמה ספריות עירוניות יש בארץ?

<בועז דהן: 230.

<בועז דהן: זו העבודה האמיתית שלי.

<בועז דהן: ירשתי פרויקט - - -

יעקב מרגי: יש הגדרה בחוק לספרייה עירונית.

<בועז דהן: כן, חוק הספריות הציבוריות.

<בועז דהן: יש חוק כזה שמפרט גם מה היא ספרייה.

<בועז דהן: אין שם מילה וחצי מילה על תשלומים לסופרים.

<בועז דהן: חבל.

<בועז דהן: ולשאלתו של חבר הכנסת יהודה גליק, אני באמת סבור שצריך לקדם חקיקה.

<בועז דהן: זו אחת מהמטרות שהעלינו בפגישה עם האיגוד והאגודה שסיפרה גלית.

<בועז דהן: בכל אופן, 2.7 מיליון זה סכום שנקבע על ידי המועצה לספריות.

<בועז דהן: זה פרויקט שירשנו אותו - - -

יעקב מרגי: לפרוטוקול – 2.7 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: זה נשמע כ-2.7 מיליארד.

<בועז דהן: לא, 2.7 מיליון.

יעקב מרגי: 2.7 מיליון.

יעקב מרגי: בסדר.

<בועז דהן: אני הייתי שמח אם זה היה הסכום שאמרת.

יעקב מרגי: לא, לכן שאף אחד לא יתלהב בכתיבת הפרוטוקול.

<בועז דהן: את הפרויקט הזה ירשנו החל משנות ה-80.

<בועז דהן: זה היה פרויקט שהתחיל במחלקה לספריות, בהמלצה של המחלקה לספריות, ומאז לצערי הוא לא עוגן בשום תקנה – תמיכה או חוק.

<בועז דהן: אנחנו ממשיכים להעניק אותו, למרות ש - - -

יהודה גליק: זה נכון ששנתיים אחרונות לא שילמתם?

<בועז דהן: זה לא נכון.

<בועז דהן: אני אגיע לזה.

<בועז דהן: זה לא נכון לצערי.

יעקב מרגי: כשאתם אומרים לי - - -

<בועז דהן: אוקיי, סליחה.

יעקב מרגי: שנייה.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי התקציב נלקח מתקציב הספריות, אין תקנה עצמאית?

<בועז דהן: אין, אין.

יעקב מרגי: לתמלוגים?

<בועז דהן: אין, אין.

<בועז דהן: אגב, יש לנו חוות דעת משפטית לא לקרוא לזה תמלוגים, כדי לא להכשיל את הדוברים.

<בועז דהן: תמלוגים זה נקשר באסוציאציה לחוק אקו"ם, מוסיקה.

<בועז דהן: אנחנו קוראים לזה תשלומים.

יעקב מרגי: אתה לא ראית שאני תמהתי בהתחלה, כשאמרתי?

<בועז דהן: אז אנחנו קוראים לזה תשלומים, כבוד יושב הראש, בהמלצה.

<בועז דהן: גם אגב ביציאה לעיתונות, אנחנו מדגישים את - - -

יעקב מרגי: כי לכאורה בעלות הספריות, אני מתייחס למילה תמלוגים, הרי מי מחויב לשלם תמלוגים בדרך כלל?

יעקב מרגי: מי הן הבעלויות על הספריות העירוניות?

<בועז דהן: זה גם הרשויות המקומיות - - -

יעקב מרגי: בעלות סטטוטורית.

<בועז דהן: הרשות המקומית.

יעקב מרגי: לכאורה הם שאמורים.

<בועז דהן: בהחלט.

יעקב מרגי: אתם הפכתם להיות, או בהתנדבות

יעקב מרגי: כם, או שלא ברצונכם, האקו"ם לטובת ה - - -

<בועז דהן: בדיוק.

<בועז דהן: בהחלט.

יהודה גליק: אגב, אדוני, אתה יודע שיש - - -

יעקב מרגי: להבהיר.

יעקב מרגי: לכן אני מבין את הרגישות גם של המשפטנים במשרד לניואנסים, וגם של האוצר.

<בועז דהן: נגיע גם אליו.

יעקב מרגי: ברגע שתעשה תקנה נפרדת, זה יהיה תקצוב.

יעקב מרגי: ואיך מתקצבים אנשים פרטיים?

יעקב מרגי: ואם זה תמיכה, זה יאלץ אותם כל שנה להגיש מבחני תמיכה ורק מי שהיה שם יכול להבין את המרור של הבירוקרטיה הזו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: אבל אדוני, אני אגיד לך יותר מזה.

יהודה גליק: אתה יודע שהיום יש עשרות בתי ספר בארץ שאין ספרייה בכלל, ואם יש ספרייה, אין ספרנית.

יעקב מרגי: זה לא תפקיד שלו.

<בועז דהן: זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: לא נערבב.

<בועז דהן: אני ספריות ציבוריות.

יהודה גליק: מאה אחוז, אני אומר - - -

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, תמשיך.

<בועז דהן: סליחה, צדקת אדוני יושב הראש שבאמת אין לנו עוגן ולכן מפה אני מתחיל, כשאנחנו כל שנה מתעקשים במועצה להמשיך תקצוב לסופרים ואנחנו ניסחנו את זה במכרז שהוצאנו, כדי לאפשר - - -

יעקב מרגי: רגע, קשה למועצה להבין שזה מזין אותה?

<בועז דהן: אז אני אגיד יותר מזה.

<בועז דהן: יש בג"ץ שמתוכנן של הספריות הציבוריות, שאומרות אתה לוקח לנו 2.7 מיליון, נותן את זה לסופרים, זה שלנו, זה של הספריות הציבוריות, של הרשויות.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: אז תגיד ליועץ המשפטי שמייצג אותך - - -

<בועז דהן: זה לא יועץ משפטי, זה ספריות - - -

יעקב מרגי: אתה מוכן להקשיב רגע?

יעקב מרגי: בג"ץ נגדך, נכון?

יעקב מרגי: נגד המועצה?

<בועז דהן: הוא הולך לכיוון, כן.

יעקב מרגי: נכון, נגד?

<בועז דהן: כן.

יעקב מרגי: אז יש רפרנט במשרד המשפטים שייתן את התגובה, יגן על המדינה, נכון?

<בועז דהן: בהחלט.

יעקב מרגי: תאמר לו שיתייעץ איתי.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה תשובת המשקל שהם ייבהלו, ימשכו את הבג"ץ.

<בועז דהן: אני אשמח.

<בועז דהן: בסדר גמור.

<בועז דהן: בכל אופן, אנחנו ממשיכים את הפרויקט, לגופו של עניין.

<בועז דהן: אנחנו ממשיכים את הפרויקט, אנחנו מתעקשים עליו.

<בועז דהן: יש הוראה של ראשת המינהל להביא את זה מחדש למועצה, לבחון את התמהיל, להגדיר את הסוגות מחדש, למרות אי החוק בנושא.

<בועז דהן: ברשותכם אני רוצה לרדת לנקודות.

<בועז דהן: איריס אליה כהן, לצערי, לא מופיעה ברשימות.

<בועז דהן: הייתי שמח להעניק לך תשלום, אבל את לא מופיעה ברשימות.

<בועז דהן: אולי תרשמי.

<איריס אליה-כהן: דווקא שעכשיו התקשרתי אליהם אמרו שאני מופיעה.

<בועז דהן: לא, את לא מופיעה.

<איריס אליה-כהן: לחברה החדשה.

<בועז דהן: אז אני ממליץ.

<בועז דהן: השנה לראשונה יצרנו רישום באינטרנט.

<איריס אליה-כהן: מה זה היה לפני?

<בועז דהן: השנה יצרנו אותו.

<בועז דהן: הוצאנו את המודעה לפני שבועיים, זה התפרסם בעיתונים.

<בועז דהן: יש חברה שזכתה במכרז.

<בועז דהן: זו סיבה שזה התעכב בשנה ותיכף אני אענה על השנתיים.

<בועז דהן: יש רישום.

<בועז דהן: לצערי איריס אליה כהן לא מופיעה.

<בועז דהן: זה מזכיר את הבדיחה על ההוא שהתפלל לזכות בלוטו, אבל אף פעם לא מילא.

<איריס אליה-כהן: אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

יעקב מרגי: לא, את לא יכולה.

יעקב מרגי: תני לו לסקור.

<בועז דהן: שתיים, אני מוכן לדבר על ליאת וזה בסדר שאני חושף פרטים?

יעקב מרגי: כן, בסדר.

<בועז דהן: ליאת, סך ההשאלות שלך שסוכמו - - -

יעקב מרגי: אתה צריך לשאול אותה, לא אותי.

<בועז דהן: 4,779 השתלות, בגינן שולמו לך 15,781 שקלים.

יהודה גליק: באיזו שנה?

<בועז דהן: 2015.

יעקב מרגי: היא אמרה, היא לא התכחשה.

<בועז דהן: אה, בסדר.

יעקב מרגי: מה היא אמרה?

יעקב מרגי: סליחה, רגע, תנו לי.

יעקב מרגי: היא אמרה ביושר – אני מקוטלגת בקטגורית ילדים, בזמן שאני נוער.

יעקב מרגי: והיא אמרה גם בגילוי נאות, אם אני הייתי מקוטלגת בקטגוריה של מבוגרים, אני הייתי מתוגמלת פי שניים וזה היה סביר.

יעקב מרגי: רקע, אני ציטטתי אותך נכון?

<ליאת רוטנר: נכון, נכון.

<ליאת רוטנר: אני אומרת שאני יכולה לעבוד הרבה פחות.

יעקב מרגי: לא, אנחנו לא רוצים שתעבדי פחות.

יעקב מרגי: שתהיה לך מוטיבציה לעבוד יותר.

<בועז דהן: טוב, אז אני רוצה לרדת שליטת החלוקה ולשנתיים לרדת תכלס.

<בועז דהן: אנחנו מעניקים את התשלומים עבור ההשאלות בכמה וכמה סוגות.

<בועז דהן: פרוזה, עיון.

<בועז דהן: עיון לא, סליחה.

<בועז דהן: ספרות ילדים, ביוגרפיה, שואה.

<בועז דהן: בממוצע יוצא לכל סופר בין 4 שקלים ל-6 שקלים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: להשאלה?

<בועז דהן: להשאלה.

<בועז דהן: אנחנו משתדלים שכל הסוגות, ללא הבדל בין הסוגות, בממוצע - - -

יעקב מרגי: מה זה הסוגות?

יעקב מרגי: פעם ראשונה אני שומע.

<בועז דהן: ז'אנר.

<בועז דהן: זה בעברית.

יעקב מרגי: אני הכרתי עד היום רק סוגת מקריית גת.

יהודה גליק: אתם בנגב, אתם.

יעקב מרגי: ז'אנרים.

יעקב מרגי: אז תאר לך שלא הייתי שואל?

<בועז דהן: אז ברשותך אני מתקן את עצמי ואני אומר ז'אנר.

יהודה גליק: סוגה בשושנים.

יעקב מרגי: לא, לא, תגיד סוגה, אדרבא.

יעקב מרגי: למדנו.

יעקב מרגי: מה?

יעקב מרגי: ז'אנר זה לא שלנו.

<בועז דהן: אה, בסדר.

<בועז דהן: אוקיי, אז הסוגות בהן אנחנו נותנים זה פרוזה, מחזה שלא הועלה על במה, שירה, מסע ספרותי, ביוגרפיה, ספרי תיעוד על השואה.

<בועז דהן: ספרות ילדים.

<בועז דהן: ספרות נוער.

<בועז דהן: אנחנו לא נותנים למשל על קבצים וספרי מאמרים, שזה בעיקר אקדמי.

<בועז דהן: אנחנו משתדלים להיענות לצורכי הספרייה הציבורית בהשאלות בקהילה.

<בועז דהן: אלה הסוגות.

<בועז דהן: ספרי בישול לא מתוגמלים.

<בועז דהן: לא משולמים.

יעקב מרגי: מספיק נכנסנו לנו מכל החורים.

<בועז דהן: אלה הסוגות.

<בועז דהן: בסוף, בחשבון, אחרי שאנחנו לוקחים את מספר המשאילים, את מספר הסופרים בכל סוגה, את מספר ההשאלות – בסוף יוצא בין 4 שקלים ל-6 שקלים, ללא הבדל דת, מין, גזע, גם הסופרים הערבים, ואלה התשלומים, בהתייחס לשאלת המנגנון.

יעקב מרגי: איך אתה נותן מענה - - -

<ליאת רוטנר: אבל איך אתה מסביר את זה ש - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: אני כאן כדי לשאול את השאלות שלך.

יעקב מרגי: אני כאן כדי להשלים בשאלות.

יעקב מרגי: אם לא, תוכלי לבקש רשות דיבור.

יעקב מרגי: איך אתה נותן מענה לקטע הזה, בהתייחס לצורת הסקירה שלכם?

<בועז דהן: טוב, מדגם או כלל הספריות.

<בועז דהן: שלוש סיבות למה אנחנו עושים מדגם.

<בועז דהן: שלוש סיבות.

<בועז דהן: האחת, קודם כל מדגם זו השיטה הנהוגה בעולם.

<בועז דהן: הארצות בהן - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, הרבה דברים.

יעקב מרגי: לא חייב.

<בועז דהן: בסדר, זה לפחות ה- - -.

<בועז דהן: שוודיה, פינלנד, גרמניה, ניו-זילנד, אוסטרליה, אנגליה וישראל.

יהודה גליק: טוב, לא משכנע.

יהודה גליק: הלאה.

<בועז דהן: אחת.

<בועז דהן: שתיים, היום אנחנו נותנים תגמולים - - -

יעקב מרגי: אתה יודע שבקריית שמונה, אם איזו אישה צועקת, קוראת לבן שלה מהמרפסת, יש כאלה שעדיין עושים את זה, שומעים אותה בדימונה.

יעקב מרגי: אתה אומר לי בשוודיה, סקנדינביה, הקצב?

יעקב מרגי: בוא, אנחנו פונדק דרכים קטן.

יעקב מרגי: בוא נתייחס אליו ככה.

<בועז דהן: אנחנו בספריות משתדלים לחשוב בגדול, אבל בסדר, אני ממשיך.

<בועז דהן: הסיבה השנייה זה – היום אנחנו נותנים עבור השאלות במדגם.

<בועז דהן: סך ההשאלות שנותנים במדגם זה מאות אלפים.

<בועז דהן: יש לי את המספר, זה 379 או משהו כזה.

<בועז דהן: סך ההשאלות בכל הספריות הציבוריות הוא מעל ל-15 מיליון השאלות.

<בועז דהן: המשרד החליט שאם אנחנו ניתן עבור כלל ההשאלות, כל סופר יקבל פחות משתי אגרות.

<בועז דהן: סיבה שנייה.

<בועז דהן: סיבה שלישית.

<בועז דהן: היום אנחנו מקצים בעוגה 2.7 מיליון.

<בועז דהן: במקצוע שלי אני עובד מול הרשויות.

<בועז דהן: הפרויקט הזה דורש ממני נתוני השאלות.

<בועז דהן: הם לא אצלי.

<בועז דהן: יש בתי תוכנה בספריות, יש שישה בתי תוכנה.

<בועז דהן: תוכנת ניהול שמנהלת ספרייה.

<בועז דהן: כשאני רוצה את נתוני ההשאלות אני קונה אותם מהם.

<בועז דהן: אני קונה את נתוני ההשאלות.

<בועז דהן: כשעשינו את הבחינה לעומק - - -

יעקב מרגי: טוב, פריירים לא מתים, אתה מכיר, הם מתחלפים.

יעקב מרגי: אתה מתקצב את הספריות העירוניות?

<בועז דהן: כן, דרך הרשות.

יעקב מרגי: אז למה זה לא יהיה תנאי?

<בועז דהן: כי ניהול בית התוכנה זה - - -

יעקב מרגי: למה זה לא יהיה תנאי?

<בועז דהן: למה?

<בועז דהן: ניהול בית התוכנה הוא לא אצלי.

יעקב מרגי: רגע, לא הבנת אותי.

יעקב מרגי: לא הבנת את השאלה שלי, אלא אם כן דיברת לא לעניין ואני מוחק את זה אפילו מהפרוטוקול.

<קריאה: אני לא מבינה למה נוער ומבוגרים - - -

יעקב מרגי: לא, אל תביני.

יעקב מרגי: חכי רגע, עוד לא התייחסנו לזה.

יעקב מרגי: חכי.

יעקב מרגי: אני הריבון, נכון?

יעקב מרגי: משרד התרבות, אני הרגולטור.

יעקב מרגי: אני תומך, מתקצב ספריות דרך הרשות המקומית.

יעקב מרגי: לרשות יש אינסנטיב להחזיק את הספרייה שלה, נכון?

יעקב מרגי: היא רוצה את התמיכה.

יעקב מרגי: היא מגישה כל שנה בקשה אליכם?

<בועז דהן: כן.

יעקב מרגי: אחד התנאים שלך להציב לו – תן לי נתוני השאלה.

יעקב מרגי: תעשה מסד נתונים פשוט, קיבלת מדע מדויק.

<בועז דהן: נתוני ההשאלה הם גם לא אצל הרשות.

<בועז דהן: זו חברה פרטית שמנהלת את תכנת הספרייה.

<בועז דהן: היא לא קשורה לרשות.

<בועז דהן: אז מנהל הספרייה משלם לה עבור זה.

יעקב מרגי: בסדר.

<בועז דהן: הבחינה הזאת באמת נבחנית.

<בועז דהן: אנחנו העלינו בדיוק את הסוגיה הזאת אצל היועצת המשפטית ולקראת שנת 2018 אנחנו כותבים מכרז חדש וקול קורא חדש, שבו נבחן את האופציה הזאת בעקבות הישיבה עם האגודה והאיגוד.

<בועז דהן: אז זה יעלה על הדיון ובמידה ויהיה ניתן להכניס את זה כתנאי בקול הקורא, זה יהיה.

יעקב מרגי: סליחה, ואם יהיה לך נתון מדויק של ההשאלות, מה תהיה ההשפעה על גובה התגמול?

<בועז דהן: אז כלל ההשאלות יסתכם בקרוב ל-15 מיליון.

<בועז דהן: העוגה התקציבית היא 2.7 מיליון.

<בועז דהן: חשבון פשוט ייתן - - -

<קריאה: רגע, אתה כולל גם ספרות לעז ב-15 מיליון?

<בועז דהן: לא.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: הוא אמר עברית וערבית.

<בועז דהן: אז זה בדיוק.

<בועז דהן: 15 מיליון השאלות והעוגה התקציבית היא 2.7.

<בועז דהן: בממוצע כמה כל סופר יקבל עבור השאלה, כפול מספר ההשאלות שלו בשנה הנבדקת.

<בועז דהן: אז אני מניח ואגב, היום אנחנו נותנים 400 שקלים מינימום, מקסימום 24,000 שקלים.

יעקב מרגי: אבל אתה נותן לכל הסוגות?

<בועז דהן: בהחלט.

<בועז דהן: לכל הסוגות שמניתי.

יעקב מרגי: לכל הסוגות שמנית?

<בועז דהן: כן.

יעקב מרגי: זה לא כלל הסוגות.

<בועז דהן: לא.

יעקב מרגי: כי יש דברים שהם לא לעניין.

<בועז דהן: נכון.

<בועז דהן: ספרי בישול.

יעקב מרגי: אין לנו עניין לעודד.

יעקב מרגי: אם יהיו גם ככה.

יעקב מרגי: הם מסחריים.

<בועז דהן: נכון.

<בועז דהן: בהחלט.

<בועז דהן: סיבה שלישית, ה-2.7, בגלל שהם כוללים גם את התשלומים לבתי התוכנה והוא כולל את התקורה של הזכיין, החישוב שעשינו, אם היום אנחנו משאירים את העוגה התקציבית כדי לדלות את הנתונים, זה מגיע ל-800,000 שקלים, ש - - -

יעקב מרגי: אנחנו נבקש בסיכום.

יעקב מרגי: הנה, אני מקבל נענוע בראש.

יעקב מרגי: אנחנו בסיכום נבקש להגדיל את העוגה התקציבית.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול ואני מכיר את הראש של השרה והאידיאולוגיה שלה לגבי הפריפריה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני לא נבהל מזה שתסקור 15 מיליון השאלות, כי אני חושב שלהיות צודק זה יותר נכון מאשר להשאיר חלק ב - - -

יהודה גליק: לדעתי לא.

יהודה גליק: לפחות - - -

יעקב מרגי: תנו לי התייחסות קטגוריה, הפרדת קטגוריית ילדים ונוער, אם לא אני לא מרגיע את הסופר הצעירה שלנו.

<קריאה: כל מי שדיברתי איתו אמר שספרי מבוגרים - - -

יעקב מרגי: אני לא מייצג אותך נכון וטוב?

<קריאה: מצוין.

יעקב מרגי: אז בואי.

<בועז דהן: המדגם של הסטטיסטיקה, אני לא קובע את שמות הספרייה במדגם.

<בועז דהן: יש איש מקצוע, סטטיסטיקאי שמקבל את נתוני כל הספריות בארץ, למ"ס, הרכב אוכלוסייה, מגדר, גיאוגרפיה - - -

<קריאה: זה מצחיק.

<קריאה: הייתה - - -

יעקב מרגי: לא, לא, תרבות דיון.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה תרבות הכתיבה.

יעקב מרגי: אני כותב סוג אחר של כתיבה, אז תנו לי.

<בועז דהן: בתוך הספריות האלה נמצא ייצוג לחרדים, לערבים, לפריפריה, למועצה אזורית, למועצה ציבורית ומועצה עירונית.

<בועז דהן: מרכז.

<בועז דהן: בסוף המדגם שניתן הוא מדגם שעובר חוות דעת מקצועית של סטטיסטיקאי, ורק אחרי שאנחנו מקבלים אותה אנחנו מתחילים תשלומים.

<בועז דהן: לא לפני.

יהודה גליק: הוא משקף כמו הסקרים של הבחירות.

יעקב מרגי: אני מסכים, בועז.

יעקב מרגי: אנחנו לא כופרים בגישה של לעשות מדגם מייצג.

יעקב מרגי: כי אי אפשר לרדת לכל רזולוציה.

יעקב מרגי: מאמינים לזה.

יעקב מרגי: יש גם שיטות בכלכלה שנותנות לסוקר את הכלים להגיע פחות או יותר לאיזו פרישה דומה למציאות.

יעקב מרגי: יש סטיות כאלה ואחרות, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: במקרה הזה זה לא נתונים שאי אפשר לרכז אותם.

יעקב מרגי: הם נמצאים ויש לך אפילו מנוף לקבל אותם בדין.

יעקב מרגי: ואמרת שאתם הולכים לבחון את זה, זה טוב.

יעקב מרגי: אבל גם כשאתה דוגם, תלוי מה כוונת המכוון.

יעקב מרגי: תלוי אם זה שהזמין את הסוקר אמר לו מה האני מאמין שלי.

יעקב מרגי: מה אני רוצה שתייצר לי, איזה נתון.

יעקב מרגי: כי זה לא מדע אחיד.

יעקב מרגי: כי גם סוקר מקבל הזמנת עבודה לפי הראש של המזמין.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, כנראה שיש כאן עיוות שצריך לטפל בו.

יעקב מרגי: יש כאן לקונות שהצבענו עליהן ואני מאמין שאם היינו מביאים עוד איזה 20 סופרים, היו מציגים לנו כל אחד מהזווית ראייה שלו, ככה אני רוצה להיות הכי מאוזן.

יעקב מרגי: זה לא אומר שפה נמצאת כל החכמה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהיו עוד עיוותים.

יעקב מרגי: לכן אני גם מברך על הקטע הזה של לצאת בפנייה ולשמוע, לעשות מאגר של כל התלונות והפניות.

יהודה גליק: שתי הערות קטנות.

יהודה גליק: לא התייחסת לזה ששנת 2016 עוד לא שולם, שנת 2015 אני לא יודע אם כן שולם או לא.

יהודה גליק: דבר שני, אני רוצה להבין, אני כן שומע מכם מוכנות לחשיבה מחודשת.

יהודה גליק: אתם תהיו מוכנים לשבת ולהיפגש עם הסופרים והסופרות?

<גלית והבה שאשו: ברור.

יהודה גליק: בסדר.

יעקב מרגי: כן, שנתיים.

<בועז דהן: שנתיים.

<בועז דהן: זה לא שנתיים.

<בועז דהן: אנחנו כל שנה נותנים עבור השנה שקדמה לה.

<בועז דהן: הסקירה מתבצעת בין ינואר לדצמבר בשנה שקדמה לשנת התשלום.

<בועז דהן: 2015 לא ניתן, היה צריך לתת בשנת 2016, תיכף אני אסביר למה לא ניתן.

יעקב מרגי: אין לך אפשרות אחרת.

<בועז דהן: נכון, בהחלט.

יהודה גליק: לא ניתן.

<בועז דהן: רגע.

<בועז דהן: ובשנת 2016 יש לנו את כל שנת 2017.

<בועז דהן: זאת אומרת זה שנה.

<בועז דהן: למה לא ניתן בשנת 2015?

<בועז דהן: שתי סיבות.

<בועז דהן: סיבה אחת, יצאנו במכרז והוצאנו אותו והעלינו אותו לאוויר ולצערנו לא היו מציעים.

<בועז דהן: ולמה לא היו מציעים?

<בועז דהן: אני רוצה להכניס אתכם ל - - -

יהודה גליק: מכרז למה?

יהודה גליק: למדגם?

<בועז דהן: לא, למכרז.

<בועז דהן: מי שמטפל בכל הפרויקט הזה זה מכרז שאנחנו מוציאים עכשיו.

יעקב מרגי: חברה שעושה.

<בועז דהן: לדקה, אני רוצה קצת להשתמש במינוח המקצועי נטו.

יהודה גליק: לא, לא, בועז, אבל אתה מבין שכל מה שאתה מסביר עכשיו, הגברת הזאת והגברת הזאת לא יכולה לקנות קוטג' לבית, כי יש פה איזו שהיא בירוקרטיה שלא קיבלנו.

יהודה גליק: אז באמת.

יעקב מרגי: תגיד רגע, מה, אתה רוצה שמהתמלוגים היא תקנה קוטג'?

יהודה גליק: לא יודע, אני שואל.

<קריאה: האמת שכן.

יהודה גליק: כן, כן, זה מה שהם מספרים.

יעקב מרגי: אה, דירה בקומה שלישית לא מספיק?

יהודה גליק: כל אחד עם הקוטג' שלו.

<גלית והבה שאשו: אני רוצה אם אפשר להתייחס רגע.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: רגע.

<בועז דהן: רגע, אני רק רוצה לסיים.

<בועז דהן: בשנת 2017 אנחנו עושים את כל המאמצים כדי לתת גם עבור ה - - -

יעקב מרגי: הנה, רק סבלנות.

יעקב מרגי: לג'ינג'ים אין סבלנות.

יעקב מרגי: הנה הוא ענה לך.

<בועז דהן: בשנת 2017 ניתן גם עבור שנת 2015 וגם עבור שנת 2016.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: חסכת לי בקשה.

<בועז דהן: עשינו שמיניות.

<בועז דהן: הזכיין הסכים לעשות את זה, למרות שהוא לא מחויב, אבל מתוך רצון שלא לעשות איזה שהוא פער בשנים, השנה בעזרת השם ובישועתו - - -

יעקב מרגי: זאת אומרת שהתקציב לא הלך לאיבוד.

<בועז דהן: לא.

<קריאה: ולמה המבוגרים מקבלים כפול?

יהודה גליק: עכשיו השאלה למה מבוגרים מקבלים כפול.

יהודה גליק: זאת שאלה שלא נשאלה.

<קריאה: וזה הכי בוער.

יעקב מרגי: בוער לך.

<בועז דהן: אני רוצה ברשותכם את המספרים.

<בועז דהן: הסכום שהוקצה – 2,699,000 שקלים.

<בועז דהן: סליחה, מיליון.

<בועז דהן: אני מקבל באלף שקלים.

<בועז דהן: תשלום לבתי התוכנה 30,000 שקלים.

<בועז דהן: תשלום לחברת מרקין שופנן, היא הייתה הזכיינית, 50,000 שקלים.

יעקב מרגי: לא מעניין אותי.

<בועז דהן: סך הכל תשלומים לסופרים – 2.600.

<בועז דהן: מתוכם 80% הולך לסופרים דוברי שפה עברית ו-20% מתוך 2.600 הולך לאוכלוסייה הערבית.

יעקב מרגי: כגודלם באוכלוסייה.

<בועז דהן: כגודל באוכלוסייה.

<בועז דהן: חלוקה לסופרים: סופרים כותבי עברית, אמרתי, סליחה.

<בועז דהן: עכשיו חלוקה לז'אנרים.

<בועז דהן: סופרים למבוגרים מקבלים 64%, שזה מסתכם במיליון שקלים וסופרים לילדים מקבלים 40%, שזה 659,000 שקלים.

יעקב מרגי: ה-40% או 60% נקבעים לפי גודלם בכותבים?

<בועז דהן: זה נקבע, כי אחרי שעשינו את כל השקלול, יצא בסוף בממוצע לכל סופר בין 4 שקלים ל-6.

<בועז דהן: אם אני - - -

יעקב מרגי: לא, לא, בין 4 ל-6 לא מעניין אותי.

<בועז דהן: אבל זה מה שיוצא בסוף.

יעקב מרגי: לא, לא הבנת אותי.

<בועז דהן: אה, סליחה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול, איך נקבע ש-64% מהעוגה הולך למבוגרים?

<בועז דהן: בזמנו הייתה ישיבה של האגודה לסופרים, שקבעה את התמהיל ואת המינון בהתאם לכמה שיקולים.

<בועז דהן: השיקול האחד, אני לא יודע אם מותר להגיד אותו בקול, אבל אני לא הייתי שותף לוועדה ואני ירשתי אותו.

<בועז דהן: השיקול האחד, שספרות עיון מצריכה מהסופר הרבה יותר מאמץ והשקעה - - -

<קריאה: פרוזה היא ספרות - - -

<בועז דהן: לא, לא, רגע.

<בועז דהן: זה שיקול ועדה, אני לא נכנס.

<בועז דהן: אני ירשתי את זה.

יעקב מרגי: חכו, הוא כרגע בעיון, לא נקפוץ.

<קריאה: עיון?

יעקב מרגי: מה זה עיון?

<בועז דהן: אמרתי עיון, סליחה.

<בועז דהן: סליחה.

<בועז דהן: ספרות למבוגרים.

<בועז דהן: החליטו מי שהחליטו, וזה בדיוק הבחינה שאנחנו נעשה, שספרות למבוגרים מצריכה הרבה יותר מאמץ והשקעה מהסופר - - -

<קריאה: מי זה?

יעקב מרגי: רגע.

יהודה גליק: הוא אמר מה שהחליטו.

יעקב מרגי: אמנם אני מאד, סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: אתן כנראה לא מורגלות בדיונים בוועדה ואני הייתי נחמד בגלל שזה סופרים.

יעקב מרגי: אני יכול לחזור.

יעקב מרגי: אין התפרצויות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<בועז דהן: סופר של שירה למשל, מספר ההשאלות שלו מוכפל כפול 4, כדי שנגיע לאיזה שהוא סכום מינימאלי.

יעקב מרגי: לא, הפריעו לי.

יעקב מרגי: ההתפרצויות הפריעו לי.

יעקב מרגי: תחזור חזרה.

יעקב מרגי: הייתה החלטה ש -?

<בועז דהן: הייתה החלטה של האגודה - - -

יעקב מרגי: כן, שספרות מבוגרים מחייבת יותר השקעה.

<בועז דהן: נכון.

<בועז דהן: ולכן - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: ותזכיר לי את שמך, האמא לתשעה ילדים שכתבה 100 ספרים.

<מיריק שניר: מיריק.

יעקב מרגי: זה שבה את ליבי, מה את רוצה?

יעקב מרגי: אני גם אח, בן תשיעי, יחד עם עוד שמונה, תשעה.

יעקב מרגי: אז זו חוויה.

יעקב מרגי: מעבר לכתיבה זו גם חוויה.

יעקב מרגי: אמא שלי בלי שתרצה הייתה סופרת ילדים, כשהייתה מספרת לנו סיפורים.

יהודה גליק: הייתה סופרת אותם כל יום, אם כולם שם.

יעקב מרגי: מי שלא גדל באהבה שלא צריך לספור.

יעקב מרגי: מרגישים את זה.

יעקב מרגי: היא אמרה בקטע שהיא הקריאה ואני מאמין שהיא חשבה שחלק לא הקשבנו לא אפילו, אבל היא אמרה – כשאני כותבת לילד, אני צריכה לצאת מהראש שלי, המבוגר, להיכנס לתוך תוכו של הראש של הילד, לחשוב איזה צבעים המאיירת צריכה לעשות כדי לקלוט את זה.

יעקב מרגי: איזה מילים.

יעקב מרגי: לרדת לסוף דעתו באוצר המילים של הילד ועוד לא מניתי עוד הרבה מיומנויות שהיא צריכה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אם אני לא עושה את זה טוב, תפריעי לי.

<מיריק שניר: לא, אני לא מתפרצת.

יעקב מרגי: אני מאמין שיש עוד הרקבה מיומנויות שלא נגעתי בהן, שכל כולה עכשיו.

יעקב מרגי: מה תאמר על זה?

יעקב מרגי: זה שולי?

יעקב מרגי: זה שירה?

יעקב מרגי: אז בוא, יש לכאן - - -

<בועז דהן: כבוד יושב הראש - - -

יעקב מרגי: אני אומר לאלה שקבעו אז, לא לך.

<בועז דהן: כבוד יושב הראש, אני אומר את זה חד וחלק – התמהיל הוא המנדט של המשרד.

<בועז דהן: אנחנו נבחן את זה ואם צריך ניתן 50%-50% - - -

יעקב מרגי: אתם הולכים לבחון את זה?

<בועז דהן: בהחלט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מה עם נוער וילדים לא אמרת.

יעקב מרגי: אתם מתחמקים?

יהודה גליק: לא, נוער כמו ילדים אמרת.

יעקב מרגי: רגע, רגע, תן לי רגע.

<בועז דהן: היום ספרות ילדים - - -

יעקב מרגי: 40.

<בועז דהן: 64% ספרות למבוגרים ו-36% ספרות לילדים.

יעקב מרגי: ונוער.

<בועז דהן: נוער זה ילדים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: רגע, זו השאלה.

<בועז דהן: אז רגע, בסדר.

יעקב מרגי: בועז, תהיה איתי.

<בועז דהן: נבחן גם את זה.

יהודה גליק: את זה הם יבחנו.

<בועז דהן: רוצים הפרדה בין ילדים ונוער?

יעקב מרגי: אני חושב שנוער צריך להיות בקטגוריית מבוגרים.

יעקב מרגי: לא יתכן שכשאנחנו רוצים הנוער הוא מבוגר, הוא בוגר, אנחנו מרשים לו, אנחנו כהורים מרשים לו בעל כורחנו לעשות דברים שאנחנו בעד לעשות.

<בועז דהן: אגב, מי שקובע ספרות ילדים – לשאלת חבר הכנסת יהודה גליק מי קובע מה זה נוער וילדים – זו הספרנית.

<בועז דהן: זו המומחיות שלה, זו המקצועיות שלה.

<בועז דהן: למה מחייכים?

יעקב מרגי: אני חשבתי שהספרנית יודעת לעשות רק ששששש.

<בועז דהן: זהו, אנחנו כבר לא שם.

יעקב מרגי: טוב.

<גלית והבה שאשו: אני רוצה להתייחס לסיכומו של עניין בשם המינהל.

<גלית והבה שאשו: אני ראשת המינהל, למי שנכנס.

<גלית והבה שאשו: אני רוצה לומר את הדבר הבא: אין ספק ש - - -

יעקב מרגי: אני בסכום עכשיו.

<גלית והבה שאשו: שאנחנו נכנסים לעובי הקורה בסוגיה זאת.

יעקב מרגי: גלית, גלית, נקודה.

יעקב מרגי: אני לא נסחף אתכם.

יעקב מרגי: הדיון שחשבתי להיות משמים משך אותי.

יעקב מרגי: בעשר אני הייתי צריך כבר להיות באולם משודר אחר שמחכה לי.

<גלית והבה שאשו: אוקיי.

<גלית והבה שאשו: אז תוקם ועדה לבחינת הנושא ותיכנס לעובי הקורה, חד משמעית.

<איריס אליה-כהן: אני רק רוצה להגיד מילה.

<איריס אליה-כהן: אפשר?

<איריס אליה-כהן: אני מסכימה לגמרי עם חברי, סופרי הילדים והנוער, אבל צריך כן לזכור שבשעה שלסופר ילדים יש 20 או 30 ספרים בסדרה, עדיין לסופר מבוגרים יש 5, ספרים - - -

יעקב מרגי: יבחנו את הכל.

<איריס אליה-כהן: זאת אומרת כן צריך ל - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, אני לא הוועדה שהולכת לבחון.

<יהודית גידלי: אני המנהלת, יש לכם זמן.

<יהודית גידלי: סליחה.

יעקב מרגי: יש זמן, סליחה.

יעקב מרגי: הייתה טעות פה.

יעקב מרגי: אני אתן לך להשלים.

יעקב מרגי: אנחנו לא נרד פה לרזולוציות, עם כל הכבוד, כי מה שנכון לך יכול לגרום עיוות להוא ומה שישפר את ההוא, יגרום לך עיוות.

יעקב מרגי: אנחנו לא הוועדה.

יעקב מרגי: לכן חבל לקפוץ.

יעקב מרגי: כל אחד טוען את טענתו, אבל זה לא אומר שכרגע זה מה שהולך להיות.

יעקב מרגי: לכן לא צריך להקפיץ אתכם.

יעקב מרגי: הפסקתי אותך באמצע.

<גלית והבה שאשו: כן, כן.

<גלית והבה שאשו: אני רוצה לומר שמקדמת דנא זה היה בשנת 1987 כשהוחלטה ההחלטה הזאת.

<גלית והבה שאשו: ההחלטה הייתה בשיתוף אותן מה שאתה הטבת לציין – חבר הכנסת מרגי – אותן אגודות למיניהן, בעלות אינטרסים כאלה ואחרים.

<גלית והבה שאשו: אנחנו, כמו בכל דבר שאנחנו עושים בשנה וחצי האחרונות, וגם חבר הכנסת גליק מודע לכך, אנחנו הופכים אבן על אבן.

<גלית והבה שאשו: תוקם ועדה.

יעקב מרגי: זמן, זמן.

יעקב מרגי: תני לנו זמן.

<גלית והבה שאשו: אני אתן לכם.

<גלית והבה שאשו: במהלך השנה הזאת הוועדה הזאת תתכנס.

<גלית והבה שאשו: פירותיה, בעזרת השם יתברך, יהיו בשנת 2018.

<גלית והבה שאשו: אנחנו נעשה עבודה כמו שצריך.

יעקב מרגי: יישום?

<גלית והבה שאשו: כן, כן.

<גלית והבה שאשו: אנחנו נעשה עבודה כמו שצריך.

<גלית והבה שאשו: נדבר עם כל מי שצריך ולא רק עם כאלה וכאלה אחרים.

<גלית והבה שאשו: אני מודה לכן.

<גלית והבה שאשו: אתן התפרצתן לדלת פתוחה.

<גלית והבה שאשו: אני רק רוצה לומר עוד משהו.

<גלית והבה שאשו: אנא מכם - - -

יעקב מרגי: אני יכול לבקש משהו?

<גלית והבה שאשו: הפלאפון שלי מפורסם ברשומות.

<גלית והבה שאשו: אני זמינה 24/7, חוץ מ-25 שעות של שבת קודש.

<גלית והבה שאשו: אני מבקשת להיעזר בי.

<גלית והבה שאשו: לא פניתם אלי.

<גלית והבה שאשו: פניתם לתקשורת וחבל.

<קריאה: כנראה - - - סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: רגע, אתן הבטחתן שאתן לא מתפרצות, נכון?

יהודה גליק: אתה צריך להיות מורה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר שאני מבקש בקשה שהיא צנועה.

יעקב מרגי: הצניעות האישית שלי.

יעקב מרגי: אני מבקש, כשאתם מסכמים, להביא את זה לדיון בוועדה.

<גלית והבה שאשו: בוודאי.

<גלית והבה שאשו: נשמח לעשות את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רצית הערה, נכון?

<מיריק שניר: ספר ילדים שאני כותבת – זה יישמע אולי מוזר – ייצאו בסוף 20 דפים מאוירים, אבל אני עבדתי עליו לפעמים 20 שנה, לפעמים 30 שנה.

<מיריק שניר: נכון, שיטת הכתיבה היא שונה.

<מיריק שניר: אני לא כותבת ספרת, גומרת ועוברת לכתוב ספר אחר.

<מיריק שניר: אני כותבת בו זמנית יצירות שונות, אבל כל אחת מהן אני מקדישה לה לפעמים עשרות שנים, בוודאי הרבה מאד שנים.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה שהיא קצת נוסטלגיה.

יעקב מרגי: בתקופה שלי לספרי הילדים היה ריח מיוחד.

יעקב מרגי: עדיין יש את זה?

יעקב מרגי: חבר הכנסת.

יעקב מרגי: אתה זוכר את זה?

מסעוד גנאים: כן, בטח, בטח.

מסעוד גנאים: תחילה אני מתנצל על זה שבאתי באיחור ולא שמעתי.

יעקב מרגי: אז אני אתן לך רקע.

יעקב מרגי: נאמר לנו כאן שהעוגה של התמלוגים והספרות מתחלקת ב-80%.

יהודה גליק: 80% בעברית, 20% בערבית.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: עכשיו תדבר חופשי.

מסעוד גנאים: 20% לערבים?

מסעוד גנאים: בסדר.

מסעוד גנאים: דווקא לא על זה רציתי לדבר.

יעקב מרגי: אני עזרתי לך.

מסעוד גנאים: לא על עוגה ולא על - - -

<בועז דהן: יש 400 סופרים דוברי שפה ערבית ובשנת 2015 הענקנו להם 600,000 שקלים - - -

מסעוד גנאים: רגע, תחילה אתם נציגים של משרד החינוך?

יעקב מרגי: התרבות.

מסעוד גנאים: תרבות, אה, זה של רגב?

יהודה גליק: כן, כן.

יהודה גליק: רגב מעניקה לערבים, ראית מה זה?

מסעוד גנאים: מי אמר שרגע לא טובה לערבים?

מסעוד גנאים: היא טובה מאד.

<קריאה: פי שניים תקציב.

מסעוד גנאים: לא, לא, זה בסדר.

יעקב מרגי: אותי לימדו כשהייתי קטן, אל תיבהל מאלה שמרעישים.

יעקב מרגי: תיבהל מאלה השקטים.

מסעוד גנאים: נכון.

מסעוד גנאים: הלוואי שבשאר הדברים יהיה צדק חלוקתי כמו של התמיכה ב - - -

<בועז דהן: אתה מוזמן לצטט אותנו.

<בועז דהן: 600,000 שקלים בשנת 2015 עבור 400 סופרים דוברי שפה ערבית.

<בועז דהן: דוברים ודוברות.

מסעוד גנאים: יופי.

יעקב מרגי: כמה ספריות עירוניות יש לכם במגזר הערבי?

<בועז דהן: 61.

מסעוד גנאים: אחרי הדיון תיתן לי את כל הרשימה.

<גלית והבה שאשו: דרך אגב, אנחנו הקמנו ספריות חדשות גם עבור, אני לא אוהבת להגיד מגזר, גם עבור הציבור החרדי וגם עבור הציבור הערבי על סוגיהם השונים.

יעקב מרגי: כתיבת הספרים במגזר החרדי היא רבה ויש לכם מזל ששם זה קרוב לצבע השחור, לכן זה לא מגיע אליכם.

<בועז דהן: לא, לא, זה מגיע, כבוד יושב הראש.

יעקב מרגי: אם היה מגיע לתמיכה אצלכם, זה היה גומר לכם את כל העוגה.

<בועז דהן: כבוד יושב הראש במדגם יש לנו שתי ספריות חרדיות.

<בועז דהן: יש לנו קרוב ל-150 סופרים וסופרות והם מתוגמלים כמו כל ה - - -

יהודה גליק: אדוני יושב הראש, אני רק רוצה - - -

יעקב מרגי: מסעוד באמצע.

יהודה גליק: לא, מסעוד סיים.

יהודה גליק: הוא אמר שהוא סיים, לא?

יעקב מרגי: הוא עוד לא אמר כלום.

מסעוד גנאים: מה סיימתי?

מסעוד גנאים: אני לא התחלתי.

יהודה גליק: סליחה, סליחה.

מסעוד גנאים: בקצרה.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני יושב הראש, אני מניח שכולנו היינו ילדים.

יעקב מרגי: לא, יש כאלה שאף פעם לא היו ילדים.

חנין זועבי: יש כאלה שנשארו ילדים.

מסעוד גנאים: ובטח נולדו מבוגרים, אז אני חושב שאת ספרות הילדים, את הסיפורים שלנו שקראנו בילדות או שקראו לנו, לפי דעתי הם שהשפיעו על הדמות שלנו, על עיצובה, על בניית עולם המושגים, על הדעות שלנו על העולם, אולי יותר מאלה שקראנו בנובלים וברומנים, כאשר התגברנו, של דוסטוייבסקי והמינגווי ואחרים.

מסעוד גנאים: לכן אני חושב אדוני יושב הראש, שמפה נגזרת החשיבות של תמיכה בסופרים בספרות ילדים, נקודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי.

<אורית רז רודנסקי: רק רציתי להעיר שמיריק ואני מתורגמות גם למגזר הערבי.

יעקב מרגי: אוקיי.

<איריס אליה-כהן: אני רוצה להגיד שאולי צריכה להיות דווקא הפרדה בין המגזר היהודי לערבי, כי למשל באחת השנים אנחנו יודעות שהסקר, מתוך 25 ספריות, סקר 7 ספריות ערביות.

<איריס אליה-כהן: הסיכוי שאני אכנס - - -

<בועז דהן: 5.

<איריס אליה-כהן: לדעתי זה היה 7, אבל אנחנו לא נתווכח על הפרטים.

<איריס אליה-כהן: מה שכן, יש איזה שהוא עיוות שבעצם נוצר בסקר שלנו, כי אם סוקרים שליש כמעט מתוך הספריות במגזר הערבי, אז אנחנו נפגעים מזה.

<איריס אליה-כהן: זאת אומרת שוב, יוצא מצב - - -

<בועז דהן: מתוך 230 ספריות – 61 דוברי שפה ערבית.

<בועז דהן: זה רק הגיוני שהסטטיסטיקה - - -

מסעוד גנאים: הכוונה ספריות ביישובים הערבים.

<בועז דהן: זה רק הגיוני שהסטטיסטיקאי יגיד - - -

<איריס אליה-כהן: צריך לבצע הפרדה בין - - -

<בועז דהן: עבור 180 זה 19, עבור 61 זה 5 ספריות.

<בועז דהן: זה רק הגיוני.

<ליאת רוטנר: אגב, זה לא משנה אם אני נגיד אכתוב עכשיו 4 ספרי מבוגרים, כי יש לי 17 ספרי נוער והם מחליטים אם סופר הוא סופר ילדים שמקבל חצי או סופר מבוגרים שמקבל כפול, לפי רוב הספרים שלו.

<ליאת רוטנר: אז אני צריכה עכשיו לכתוב 18 ספרי מבוגרים כדי לעבור ל - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

<גלית והבה שאשו: סליחה רגע - - -

יעקב מרגי: גלית, לא, רגע.

יעקב מרגי: אני רוצה לעצור את זה.

יעקב מרגי: סליחה, אנחנו לא הקמנו פה את הוועדה ואמרנו שלא יורדים לרזולוציות.

יעקב מרגי: יש פה הצהרה עקרונית שהנושא הולך להיבחן.

יעקב מרגי: יש פה הודעה חד משמעית שאתם מוזמנים.

יעקב מרגי: יהיה פרסום.

יעקב מרגי: תהיו מוזמנים לומר את ההערות.

יעקב מרגי: לכן אני לא יורד פה לרזולוציות, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: די, מספיק.

יעקב מרגי: גברת חנין, את רוצה לומר משהו?

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם את הדיון.

יהודה גליק: אני רוצה לומר מילה אחת.

יעקב מרגי: בבקשה.

יהודה גליק: תודה לך אדוני יושב הראש ותודה לכם על היחס ובאמת ראוי, לא באתם להתנצל, באתם עם פתיחות ותודה רבה לכם.

יעקב מרגי: חנין, את רוצה לומר משהו?

חנין זועבי: לא, אני מצטערת, חשבתי שמתחילים בשעה 10.

יעקב מרגי: לא, אבל זה בסדר.

יעקב מרגי: אני מקריא את הסיכום: קודם כל הוועדה מודה לחבר הכנסת יהודה גליק על היוזמה הברוכה לקיום הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לסופרות.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לראות ולשמוע כאן גם סופרים.

יעקב מרגי: תודה לסופרות שהגיעו בזמנן הפרטי להביע, לא את מחאתן, אבל לזעוק את העיוות שישנו וקיים ואני שמח.

יעקב מרגי: הוועדה מודה על כך וגם שמחה לשמוע שעמדת משרד התרבות היא לבחון את כל הסוגיה הזו במהלך שנת 2017 ושהפירות של אותה בחינה יהיו כבר בתמיכה או תקצוב של שנת 2018.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד התרבות לכשיהיו מסקנות לבחינה מחודשת, לבוא לכאן, לדיון בוועדה ואז נוכל גם לשמוע וגם לחנוך אותן חגיגית.

יהודה גליק: ואני חושב שגם צריך להפוך את זה לחוק, בחקיקה, את כל הנושא הזה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשרת התרבות לבחון הגדלת תקציב התמלוגים לסופרים.

יהודה גליק: התשלומים, לא התמלוגים.

יעקב מרגי: התמלוגים.

<קריאה: תשלומים, תשלומים.

יעקב מרגי: תשלומים, תגמולים.

יעקב מרגי: איך שלא תקרא אותם, בעייתי מבחינתי.

<בועז דהן: התמודדות עם הספריות שכובלות על כך שזה - - -

יעקב מרגי: כמו כן אני חושב שהספריות צריכות לא להלין על כך, כי בסך הכל הכללי הסופרים והסופרות מזינים את אותן ספריות שהם מפעילים וחיים מהם.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.