ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 467, 2017-03-08 09:00

איתן כבל: בוקר טוב לכם.

איתן כבל: היום יום רביעי.

איתן כבל: כמו שאני אומר: אתמול היה פעמיים כי טוב.

איתן כבל: בואו נעשה גם את היום הזה פעמיים כי טוב.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, רשם, דובר, חברי וחברת הכנסת, אורחים נכבדים.

איתן כבל: קודם כל, היום יום האישה הבינלאומי.

איתן כבל: אז אנחנו מברכים את כל הנשים: קודם כל, את נשותינו ואת כל נשות ישראל, בכלל, באשר הן, ובכלל את כל הנשים בעולם.

איתן כבל: מבחינתי, זה הכוח.

איתן כבל: זאת איננה קלישאה.

איתן כבל: והעובדה שהנושא הזה, היום כבר הולך ומצטמצם הפער במובן הזה שהן נהיות חלק בלתי נפרד, מבחינתי לפחות.

איתן כבל: זאת אמרת, זה לא רק האתנה, כמו שאומרים.

איתן כבל: אז באמת שרק תעלנה ותצלחנה, אמן.

איתן כבל: אין לי ספק שזה יעשה עולם יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי פריבילגיה אחת קטנה הבוקר?

איילת נחמיאס ורבין: מר גדעון סער העלה מכתב מדהים של ז'בוטינסקי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זוכרת עכשיו מאיזה שנה זה בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה להגיד לכם תיכף.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מכתב שבו הוא מסביר שהוא לא יהיה מוכן לבוא ולהצביע לוועד העיר תל אביב משום שאין בגוף הבוחר נשים.

איילת נחמיאס ורבין: ולצערי הרב, כמי שמתעסקת בהרבה הרבה-הרבה-הרבה בנשים בדירקטוריונים ובשולחנות קבלת החלטות, חבל מאוד שיש הרבה גברים שלא מבינים היום, באופן טבעי כל כך, את מה שהבין ז'בוטינסקי כבר אז.

איילת נחמיאס ורבין: ועצם העובדה שאני ביום האישה הבינלאומי מצטטת את זאב ז'בוטינסקי, אני חושבת שזה כבר אומר משהו.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה לכן.

איתן כבל: אני מבקש, ברשותכם, להתחיל נושא שהוא יוזמה שלי בעקבות פניות רבות שהגיעו אליי דרך המייל, דרך פלאפון ובכל דרך אפשרית.

איתן כבל: והנושא הוא, הכותרת הגדולה שלו הוא כחול-לבן.

איתן כבל: אבל אנחנו לא באנו לעסוק ברגע זה בנושא של הכותרת הגדולה: כחול-לבן, אלא דווקא להתמקד בעניין של עידוד התעשייה הישראלית לרכוש מוצרים כחול-לבן.

איתן כבל: ואני, ברשותכם, רוצה להיות יותר ממוקד, יותר מפוקס על העניין הזה.

איתן כבל: הוועדה הזו גם תעסוק בשאלות הנוגעות לרכישת כחול-לבן.

איתן כבל: יש כאן גם שני חברים מכובדים, שכל אחד עוסק בתחום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יושבי ראש שדולת התעשייה - - -

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: זאת אומרת, יש כאן את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואת חבר הכנסת רועי פולקמן.

איילת נחמיאס ורבין: חברי הכנסת רועי פולקמן ואיתן ברושי.

איתן כבל: שניהם עוסקים, מובילים ודוחפים את הנושא: גם של התעשייה, גם כחול-לבן וכל מה שקשור בכך.

איתן כבל: יחד עם זאת, אם אני לרגע, מהכותרת הגדולה רוצה לרדת, ברשותכם, טיפה.

איתן כבל: ונקלעתי לסיטואציה מאוד-מאוד-מאוד מקוממת, שאני רוצה לספר עליה ורוצה לחדד אותה ורוצה להניח אותה על סדר יומנו ובגדול.

איתן כבל: נקודת המוצא היא, שבה אנחנו מוצאים חברות ישראליות, ובדין, תובעות, בעיקר מהמדינה, על מוסדותיה, על גופיה השונים, לרכוש תוצרת כחול-לבן.

איתן כבל: וזה דגל.

איתן כבל: אין כמעט פעם שאיננו מוצאים את עצמנו בוועדות הכנסת עוסקים בעניין הזה, ובחשיבות.

איתן כבל: ואם אני אפילו מנסה לפתוח צוהר ולומר שאני מאמין שהחברה הישראלית אפילו מוכנה לרכוש במחיר אפילו קצת יותר יקר מוצרים כחול-לבן, אם יודעים ומרגישים שזה באמת בא מתוך סולידריות.

איתן כבל: עכשיו, מה קורה?

איתן כבל: כמו בהרבה מערכות.

איתן כבל: הגופים הגדולים, החזקים, בדרך כלל, שיש להם את העוצמה ואת היכולת להפעיל את כוחן, אם באופן ישיר או על ידי כל מיני קבוצות לחץ או קבוצות אינטרס, על מקבלי ההחלטות – הן זוכות לקבל את המכרזים השונים.

איתן כבל: מערכת הביטחון זה מחזה של יום ביומו.

איתן כבל: וזה בסדר, שלא תבינו אותי.

איתן כבל: אינני בא, חס וחלילה, כדי לגרוע או לבקש שזה לא יהיה.

איתן כבל: בוודאי שאנחנו מדברים על כך שצריך לעמוד בסטנדרטים שכל אחד מאיתנו מצפה: של שקיפות, של פתיחות, של מחיר, של איכות, של כל מה שתגידו.

איתן כבל: כל אחד יאמר את המילים הנכונות והגדולות שייבחר לעצמו כדי שנבין שחס וחלילה איננו מבקשים ממאן דהוא לעדות עסקה שהיא פוגעת בעסק או ברווחיות העסק באופן קיצוני או פעולות כאלה ואחרות.

איתן כבל: עכשיו, מה קורה?

איתן כבל: אני נזכרתי במשפט: קשוט עצמך בטרם תקשוט אחרים.

איתן כבל: אי אפשר לטעון כלפי המדינה על כי היא איננה פועלת על פי אמות מידה של העדפה של כחול-לבן, בעוד חלק ניכר מהגופים האלה לא פועלים על פי הסטנדרט שהם תובעים מהמדינה וממוסדותיה.

איתן כבל: ואני אפילו לא רוצה לפתוח כאן את הפתח הזה שנוגע כשעושים עסקאות של רכישות גומלין וכל מיני עניינים שמערכת הביטחון אומרת: אוקיי, יש לנו במסגרת הסכמי הסיוע.

איתן כבל: אפילו את זה, בדחילו ורחימו, אני לא רוצה אפילו לפתוח.

איתן כבל: אני רוצה להניח את זה בצד שאף אחד לא יתחיל איתי את הדיון בעניינים האלה.

איתן כבל: כי הדיון הזה וכל הפניות, וכבר הגיעו לשולחני לא מעט פניות – אין להם דבר וחצי דבר: לא עם רכישות גומלין ולא עם הסכמי סחר כאלה ואחרים, אלא מכרזים פשוטים שבהם במקום לנסוע לבית שמש לראות את המוצר, צריך לנסוע לארצות הברית.

איתן כבל: במקום לנסוע לפתח תקווה, עם הפקקים והשעמום – לסין.

איילת נחמיאס ורבין: סין, סין.

איתן כבל: במקום לנסוע לקריית שמונה, צריך לנסוע לפריז.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיע לנתב"ג.

איתן כבל: סבבה.

איתן כבל: ואם יש כאלה שעוד יודעים לקבל שהמשפחה תבוא איתם – מה רע?

איתן כבל: ואני מקווה שגם לא מתמקחים על איזה מלון.

איתן כבל: זו המציאות.

איתן כבל: זו המציאות.

איתן כבל: ולעיתים ההכרעה אם נקנה מפתחו תקווה או מסין נופלת על המלון.

איתן כבל: מה לעשות, בפתח תקווה אין בתי מלון.

איתן כבל: ואם כבר, מה כבר יש לראות בפתח תקווה – העיר העברית, היישוב הראשון.

איתן כבל: לא העיר העברית.

איתן כבל: מה?

איתן כבל: או לאזור התעשייה בראש העין שמתפתח מאוד.

איתן כבל: יש כמה מקומות לא רעים בראש העין שאני יכול להזמין כל מיני.

איתן כבל: מסעדות לא רעות.

איתן כבל: לכן, זו ליבת הדיון.

איתן כבל: ושאף אחד – אני כבר אומר את זה כאן:

איתן כבל: לא יעז אפילו, ברשותכם, להוציא אותנו מתוך הנתיב הזה.

איתן כבל: אני חוזר ואומר לסיום, לפני שאני נותן לחברים שלי לומר כמה מילים ואז לפתוח את הדיון – אני רוצה להבהיר שאף אחד לא יבוא וידבר איתי על עניינים הנוגעים לאיכות, למחיר או כל אותם אלמנטים, שברור לי, לכולנו, שאינני מבקש שתהיה פשרה של מחיר, שלא תהיה פשרה של איכות.

איתן כבל: למרות שכן, כשלעיתים אתה קונה מוצר בווייטנאם או קונה אותו במקומות שיחסי העבודה הם לא בדיוק נר לרגליהם של מי שפועל שם, ועדיין האחריות התאגידית, שאני ממוביליה פה, בכנסת, הולכת ותופסת לה מקום, בכל מקום ובהרבה מקומות, אבל לא במקומות האלה.

איתן כבל: וכאן התעשייה צריכה לשאת.

איתן כבל: כן, צריך לפעמים, אתם יודעים, מה שנקרא: שתהיה הדדיות.

איתן כבל: כל הדברים האלה צריכים לבוא בחשבון.

איתן כבל: וכאן הייתי רוצה לראות רגולציה.

איתן כבל: רגולציה שיודעת לתת כיוון.

איתן כבל: לא כל רגולציה היא רעה, לא כל רגולציה היא מילה גסה.

איילת נחמיאס ורבין: לא כל רגולציה היא בירוקרטית.

איילת נחמיאס ורבין: ככה צריך להגיד את זה.

איתן כבל: אפילו אני אומר - - -

איילת נחמיאס ורבין: ככה צריך להגיד את זה.

איתן כבל: כאן אני מוסיף נדבך נוסף.

איתן כבל: כי זה לא קשור לבירוקרטיה.

איתן כבל: כאן זה קשור לעדיפות.

<לאה ורון: - - -

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני אומרת: לא כל רגולציה היא הכבדה.

איתן כבל: מי שמנהל עסקים מול מדינת ישראל במאות מיליונים, מותר למדינה לתבוע ממנו - - -

<לאה ורון: כמו שעושות מדינות אחרות.

איתן כבל: כמו שעושות מדינות.

איתן כבל: אני אומר לכם, לסיום, באמת: היה לי עד.

איתן כבל: היה לנו פה, בוועדה הזו, בתקופת חוק ההסדרים, דיונים, תאמינו לי, הקישו בעקיפין על עקיפין על עקיפין של כלכלת ישראל.

איתן כבל: זה אפילו אין.

איתן כבל: זה אומר שזה על כלכלת ארצות הברית.

איתן כבל: זה אומר שאולי אולי הם חוששים שמא ההחלטה פה עלולה לייצר תקדים ש-.

איתן כבל: אתם יודעים מה זה, אני הייתי יוצא מהבית, איך שאני רק יוצא, נוסע, אני סופר – הציר הכלכלי של ארצות הברית בשגרירות - - -.

איתן כבל: נוסע עוד – מכל כיוון, נלחמים כאריות.

איתן כבל: וזאת מעצמה, זה לא ישראל, בכל הכבוד.

איתן כבל: ונלחמים על כל חברה שלהם, על כל מוצר שלהם.

איתן כבל: ואמרתי: הלוואי והמדינה שלנו הייתה נלחמת עבור התעשייה שלה, עבור האזרחים שלה, כמו ש-.

איתן כבל: קינאתי.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה מפורשת.

איתן כבל: לקנא.

איתן כבל: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה להגיד, אדוני היושב ראש, בוא נאמר את האמת: המדינה לא אוהבת יותר את התעשייה המקומית.

איילת נחמיאס ורבין: מה שהפך אותנו למה שאנחנו, הליבה של העשייה הכלכלית של מדינת ישראל, פאר היצירה, החדשנות, היזמות, הגאונות; תסלחו לי שאני אומרת: הגאונות הישראלית; תזכרו גם שה-start-up nation לא צמח משום מקום.

איילת נחמיאס ורבין: הוא גם צמח מהמקומות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: ומה מדהים?

איילת נחמיאס ורבין: שבאפס כלים, בעיניי, היום, באמת באפס כלים, עושים בתעשייה הישראלית, מחוללים ניסים של חדשנות.

איילת נחמיאס ורבין: כולם יודעים, אתה יודע, התעשיינים יודעים שממקום אחר לא תבוא להם הבשורה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: נורא-נורא קשה לייצר כושר תחרות.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת דבר נורא-נורא מורכב וזה אתגר גדול.

איילת נחמיאס ורבין: ובאמת, המדינה לא יכולה לשאת בכל העול הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לראות תעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, זה מדהים: אני ראיתי את זה בטקסטיל וראיתי את זה במדרכות ובבטון ובפלסטיקה ובהשקיה – דברים פנומנליים.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להאמין מה יוצא מהמדינה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, הייתי בלונדון כמה ימים בהרצאות, וזה היה ככה: נוסעים במונית והנהג נורא מתפעל מה-Waze – אה, המצאה ישראלית; והצפצוף מעצבן אותו – אה, המצאה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: וכל מיני דברים כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה אומר: אבל גם הדברים שאנחנו צורכים, שאנחנו לא חושבים עליהם, שאנחנו עושים את זה באופן אינסטינקטיבי כבר, אז כן: זאת המצאה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו דורכים על אקרשטיין.

איילת נחמיאס ורבין: זה כבר טבעי לנו המשתלבות.

איילת נחמיאס ורבין: אבל חברים, זה היה ingenious כשזה נוצר, הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, כשאתה מקנא באמריקה אתה מקנא בצדק.

איילת נחמיאס ורבין: כי באמריקה יש Buy American Act, ונראה, נראה חברה אמריקאית שמפרה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע שבאמריקה יש Fly American Act.

איילת נחמיאס ורבין: חברות ישראליות, חברות תעופה ישראליות בחיים לא ייהנו מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מהדבר הזה שנקרא Fly American Act.

איילת נחמיאס ורבין: אתה תמיד מספר במור"קים שלך, אתה מספר כשהיית במשרד השיכון בתחילת שנות ה-90'.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אגלה לך סוד: במור"ק שלי אני הייתי במשרד ראש הממשלה בתחילת שנות ה-90'.

איילת נחמיאס ורבין: אחת החקיקות הראשונות שזכיתי להניח עליה את ידי הייתה תקנות חובת העדפת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: הגברת לאה ורון מחייכת כי היא זוכרת אותן.

איילת נחמיאס ורבין: ואי אפשר להאמין איך המדינה הזאת מפרה את זה באופן שיטתי.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, בין היתר, המדינה עוזרת להפר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: היא לא רק מפרה את זה בעצמה בזה שהיא לא רוכשת תוצרת ישראל, היא גם מפרה את זה בזה שלמשל קבלן ראשי לא מחויב.

איילת נחמיאס ורבין: נניח, יש פרויקט ענק.

איילת נחמיאס ורבין: בונים כביש, בונים את טרמינל 3 – דוגמה אישית שאני טיפלתי בה בתחילת שנות ה-2000.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל הפרש של 100 אלף דולר החליטו לרכוש את מערכת - - - הבלגית, שלימים לא הוכיחה את עצמה.

איילת נחמיאס ורבין: תוך כדי תהליך ביטלו את החוזה איתה.

איילת נחמיאס ורבין: מול מוטורולה – הפרש של 100 אלף דולר.

איילת נחמיאס ורבין: לא מיליון דולר.

איילת נחמיאס ורבין: פרויקט של מיליארדים – המדינה הפרה.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: כי קבלן ראשי שלוקח פרויקט לא מחויב בעצמו בהעדפת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: וזאת בעיה קשה מאוד שאין לה שום היגיון.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו טיפלנו לאחרונה – אני לא יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: נדמה לי שגם היושב ראש נגע בזה – בנושא של רכישת שטיחים לטרמינל, לזרוע החדשה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מכיר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני רוצה להגיד לך: נניח שלא הייתה שם בעיה, וכמובן שלקבלן לא חלה עליו הדרישה, אבל בסוף זה רשות שדות התעופה, ואתה אומר לעצמך: האם לא מערימים כאן קשיים עודפים כדי להוזיל עלויות בצורה אפילו לא מוצדקת, כשהמחיר הוא אותו מחיר.

איילת נחמיאס ורבין: התחלתי לשאול את עצמי את כל השאלות הטכניות, ותסלחו לי על מה שאני אומרת: מה אני מבינה בשטיחים?

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני באמת-באמת מנסה להבין למה מערימים כל כך הרבה קשיים כשמגיעים לרכישת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: תעודות זהות חכמות – שלוש פעמים פטורים ממכרז.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה בדפוס.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה בדפוס, אבל שלוש פעמים תעודות זהות חכמות – פטור ממכרז, חברה אמריקאית.

איילת נחמיאס ורבין: ניסיתי להבין האם, למשל, החברה האמריקאית הזאת, במסגרת רכש גומלין, לפחות שהמדינה תהנה מזה מכיוון אחר.

איילת נחמיאס ורבין: עד היום לא קיבלתי תשובה על הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו יודעים שיש בתי דפוס מהמתקדמים בעולם במדינת ישראל, אבל למה שיצרן ישראלי ייהנה ממה שנהנה יצרן זר?

איילת נחמיאס ורבין: איך אתה אוהב להגיד?

איילת נחמיאס ורבין: שלא תיפול שגגה.

איילת נחמיאס ורבין: אז שלא תיפול שגגה: לפעמים אין מספיק ספקים במדינת ישראל, לפעמים באמת צריך לייצר תחרות, לפעמים פער המחיר.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מחזיר אותנו לנושא כושר התחרות, שלפעמים הוא בעייתי, לפעמים, באמת, פער המחיר הוא בלתי סביר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כשהמדינה מפרה באופן שיטתי חוק ותקנות שהיא עצמה העבירה – מה לנו כי נלין על אחרים?

איילת נחמיאס ורבין: מה לנו כי נבכה ונשב כאן - - - ונהיה כאן – התאחדות התעשיינים והתאחדות בעלי המלאכה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא יודעת אם יש כאן גם יצרנים.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי ויש פה גם יצרנים.

איתן כבל: יש פה.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני אומרת לכם, תקשיבו לי טוב: אני פוגשת הרי רבים מהאנשים המדהימים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: זאת ציונות במיטבה.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שאנחנו מדברים על החקלאים שלא נמצאים כאן – ציונות במיטבה, זו ציונות במיטבה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת מודה לך מקרב לב על הדיון הזה, כי אני חושבת שמה שהיה צריך לקרות עכשיו זה שני דברים, אדוני היושב ראש, וזה אני אסיים: כל משרדי הממשלה, כולל החשב הכללי, היו צריכים להיות מזומנים לפה לדיון, לשבת פה, תסלחו לי.

איילת נחמיאס ורבין: לא על ספסל הנאשמים, חס וחלילה, לא צריך להגזים, אבל לבוא ולהגיד להם איך הם עוזרים מעתה ואילך לתעשייה הישראלית כדי שהתעשייה הישראלית לא תתמוטט.

איילת נחמיאס ורבין: ושוחחתי איתך על הייצוא ועל מצב המט"ח, ואנחנו יודעים כמה קשה להשפיע על הדבר הזה, וכמה התעשיינים עכשיו, תסלח לי על הדימוי הפיזי – ככה, יושבים ככה מרוב לחץ.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני אומרת לכם:

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה שאנחנו נתעורר כשיתחילו לפטר פה עובדים, וזה מה שיכול לקרות.

איילת נחמיאס ורבין: דבר שני: אנחנו חייבים לתקן בדחיפות, וחבר הכנסת רועי פולקמן, אני מבקשת ממך בכל ליבי את העזרה שלך בעניין הזה: לא יעלה על הדעת שפרויקט גדול של המדינה, בין אם מדובר בבניית מנהרות, בניית כבישים, לא משנה מה – שלא תהיה העדפת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: גם אם המדינה לוקחת קבלן ראשי, גם עליו צריכות להיות מוטלות חובות של רכישת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, גם אם זה באחוזים יותר נמוכים.

איילת נחמיאס ורבין: זה בסדר לדבר על אחוזים קצת יותר נמוכים, אבל עדיין חייבת להיות מוטלת עליו חובת העדפת תוצרת הארץ.

איילת נחמיאס ורבין: אני אסיים בדבר אחד אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע בכמה מקרים אני נתקלת שמערימים קשיים ייחודיים על יצרנים ישראלים: כאלה שנמצאים באצבע הגליל, כאלה שהמדינה שלחה אותם לשם.

איילת נחמיאס ורבין: ואז, כשהמדינה עושה פרויקט, היא מערימה עליהם קשיים חדשים.

איילת נחמיאס ורבין: היא אומרת להם: לא, לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: בפרויקט הזה אני צריכה מישהו שיודע להקים מפעל במקום.

איילת נחמיאס ורבין: ממציאים המצאות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, כושר ההמצאה הישראלי – גם לממשלה יש כושר המצאה אדיר.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להאמין איזה קשיים מערימים עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מפחדת, באמת, לא רק בגלל - - -; מפחדת שיבוא יום ונתעורר, ואנחנו נתעורר רק כשייפטרו כאן עובדים, ולא יהיה מי שירצה ללכת: לא לפריפריה הגיאוגרפית ולא לשום מקום.

איילת נחמיאס ורבין: ומי שלא יודע: תעשייה מסורתית היא גם היי-טק.

איילת נחמיאס ורבין: שאף אחד לא יטעה בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היי-טק בדיוק כמו כל תעשייה אחרת.

איתן כבל: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איתן כבל: חבר הכנסת איתן ברושי ואחריו חבר הכנסת רועי פולקמן, ואז נפתח את הדיון כאן.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת השותפים לדיון החשוב, אני מברך על הדיון.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, יושב ראש הוועדה: אנחנו, שלושתנו, חברי השדולה לתעשייה שהוקמה עם כינון הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: ביום הראשון.

איילת נחמיאס ורבין: ביום שהושבענו הקמנו את השדולה.

איתן ברושי: ביום הראשון, והיו פה מספר אירועים.

איתן ברושי: וכידוע לך, אני עוסק גם בחקלאות.

איתן ברושי: ויש פה חיבור מסוים בין השאלות של חקלאות ותעשייה.

איתן ברושי: ועל מנת לקצר אני אומר שהמציאות, כפי שהוצגה פה לא פעם על ידי התאחדות התעשיינים בראשותו של מר שרגא ברוש, מחייבת את הדיון הזה, שהוא היה נכון גם בשגרה.

איתן ברושי: היום מצב חירום.

איתן ברושי: קודם כל, מפעלים הוקמו בחוץ לארץ ויש מעט צמיחה.

איתן ברושי: ומדינה שהוקמה על בסיס מגזר יצרני, שהצמיחה שלה מתבססת על שירותים ועל נסיעות לחוץ לארץ במכוניות, על פי סיכומי ממשלה – זהו מצב שצריך להדאיג את כולם.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שנדרשת פה גם חקיקה ולא רק שתדלנות.

איתן ברושי: ואני חושב שיש יותר מחוק אחד, אבל אני גם שוחחתי על כך.

איתן ברושי: אני לא יודע למה מנכ"ל המשרד לא פה.

איתן ברושי: פורסם שהוא צריך להיות בדיון.

איתן כבל: אני אישרתי לו לא לבוא.

איתן כבל: הסמנכ"ל - - -

איתן ברושי: אוקיי.

איתן ברושי: כנראה שהוא דן בתעשייה במקום אחר.

איתן ברושי: אבל השבוע נפגשתי איתו לשיחה ארוכה ושוחחנו על הדברים, ואני רוצה לומר שלפי דעתי צריך לחייב שכל פעילות שמתבססת על תקציב: גם שלטון מקומי וגם שלטון מרכזי – מתבססת על תקציב או נתמכת מתקציב המדינה, חייבת להיות עם עדיפות לתוצרת מקומית בתנאים דומים.

איתן ברושי: לפני כן ירדתי לאילת, ראיתי את אותה השערורייה בשדה התעופה תמנע.

איתן ברושי: אני חושב שצריכה להיות חקיקה מהירה שאומרת בוודאות, וראיתי את זה גם כשהייתי במשרד הביטחון וכפי שהזכרת, גם במקומות אחרים.

איתן ברושי: מדובר פה על דבר שהוא נכון בעולם.

איתן ברושי: לישראל על אחת כמה וכמה.

איתן ברושי: ואני רוצה להגיד לחבריי מהתאחדות התעשיינים: אני מציע שנתחיל את החוק הזה בהחלטה פנימית שלכם.

איתן ברושי: בואו נחליט בהתאחדות התעשיינים, כמו גם בחקלאות, שאנחנו מיישמים את זה וולונטרית, קודם כל בתוך החצר שלנו.

איתן ברושי: בואו ניתן דוגמה ונגיד שכל הפעילות שקיימת תחת המטרייה של ההתאחדות – היא תחיל את החוק הזה על עצמה, משום שהמגזר הזה, היצרני, הוא מרכיב חשוב ברכש הזה.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד: הזכירו דפוס – בדיוק חבר הכנסת חיים ילין נכנס – דפוס בארי, אבל גם מקומות אחרים.

איתן ברושי: אני מציע הצעה נוספת, הצעה נוספת שאני מציע.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את זה, אני מניח, שמה שקיים: 15% במשרד הביטחון מאז יצחק רבין זכרונו לברכה – להחיל אותו על כל משרדי הממשלה.

איתן ברושי: כלומר, כל משרד ממשלתי שמוציא מכרז בפעילות שבגבולות קו העימות, יחול עליו הכלל של משרד הביטחון – מי שמכיר.

איתן ברושי: אני לא רוצה להאריך.

איתן ברושי: לכן, בסופו של דבר, אני יודע שהוקמה ועדה למצב התעשייה.

איתן ברושי: יושבים פה אנשי משרד האוצר.

איתן ברושי: היא אמורה להתכנס, נדמה לי היום, התכנסות ראשונה.

רועי פולקמן: מחר.

<קריאה: מחר.

רועי פולקמן: מחר.

איתן ברושי: מחר.

איתן ברושי: לא טעיתי הרבה.

איתן ברושי: זה אומר שיש פה הזדמנות, שכולם מכירים במציאות שהיא משברית.

איתן ברושי: צריך לתקן את זה ומהר.

איתן ברושי: ואני מציע, למרות שהפקידים לא אוהבים את זה, שיחוקקו להם חוקים, כי הם רוצים להחליט בסוף לבד.

איתן ברושי: אני מציע גם שתהיה חקיקה וגם החלטות מנהליות.

איתן כבל: תודה.

איתן ברושי: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אבל אני שוב רוצה לחדד: אני לא באתי לפתוח את כל עניין כחול-לבן.

איתן כבל: אני גם לא רוצה שנתפזר.

איתן כבל: אנחנו עוסקים עכשיו בתוך עצמנו במובן הזה שגופים שזוכים לקבל כחול-לבן, איך שזה נוגע אליהם לרכוש כחול-לבן – הם שוכחים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: בטח.

איתן כבל: בבקשה.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: אכן, מחר מתכנסת הוועדה לחיזוק התעשייה שהורה שר האוצר להקים.

רועי פולקמן: ובאמת, הנושא הזה חייב להיות אחד הנושאים המרכזיים - - -

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: הערה ביום האישה הבינלאומי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת שאני מפריעה לך.

איילת נחמיאס ורבין: הוועדה הפכה להיות ועדה ציבורית מרגע שהצטרף אליה נשיא התאחדות התעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי בדרישה כמובן לשר האוצר, שאני לא חושבת שהוא זה שמונע מציאת נשים.

איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי להצטרף בעצמי לוועדה לחיזוק התעשייה, משום שלא יכול להיות שבוועדה הזאת לא יהיו מספיק נשים.

רועי פולקמן: - - - נשים?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

רועי פולקמן: אין שם נשים?

<ליאת גור: בהתאחדות המלאכה והתעשייה יש נציגות נשית בוועדה.

רועי פולקמן: זה כבר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד-מאוד משמח, זה מאוד משמח, וזה עדיין לא עונה על דרישות החוק.

איילת נחמיאס ורבין: זה עדיין לא עונה על דרישות החוק.

רועי פולקמן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין בוודאי מתאימה, אבל אני רוצה טיפה לאתגר את הוועדה כיוון שאנחנו באמת הולכים לפתרון הקל, ואני רוצה לומר: לא סתם מנהלת הוועדה הראתה לי את החוקים – חוק העדפת מכרזים – שכבר קיימים משנות ה-90'.

<לאה ורון: בטח – החוק והתקנות.

איילת נחמיאס ורבין: מ-93'.

רועי פולקמן: ולא סתם, חברים, הם לא מיושמים.

רועי פולקמן: ואני רוצה גם להגיד יותר מזה: הם גם לא יהיו מיושמים.

רועי פולקמן: ואני רוצה לאתגר את הוועדה.

רועי פולקמן: כיוון שהפתרון שאומר: קניית רכש כחול-לבן בישראל – הסיכוי שהוא יקרה הוא קטן מאוד באופן גורף עד אפסי, והדברים האלה נידונו גם בכנסת האחרונה, הרבה מאוד.

רועי פולקמן: והתשובות שאומרים: זה קיים בארצות הברית ובמדינות אחרות, זו תשובה קלה, כיוון שהאתגר של הכלכלה הישראלית הוא אתגר הריכוזיות.

רועי פולקמן: אני נחשפתי לאותו מכרז שדיברה עליו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין עם אקרשטיין.

רועי פולקמן: אני חייב לומר: אפילו בצורה מאוד לא נעימה, עם פנייה מאוד אגרסיבית של חברת אקרשטיין, שביקשה שיעדיפו אותה בצורה לא מידתית במכרז של הרכבת הקלה בתל אביב.

איילת נחמיאס ורבין: - - -

רועי פולקמן: ואני אמרתי להנהלת החברה: תראו, חברים, אני לא יודע כמה חברות בישראל מייצרות בסטנדרט הזה.

רועי פולקמן: אני לא יודע אם זו חברה אחת שמייצרת את זה, אולי שתיים.

רועי פולקמן: ואני חייב לומר: הבעיה של הריכוזיות - - -.

רועי פולקמן: קודם כל, אני מאוד חלקתי על הדרך שבה הם ניסו להפעיל את השפעתם כדי לזכות במכרז הזה, בכל מיני כלים, כאלה ואחרים, והשפעות רגולטוריות ואחרות.

רועי פולקמן: אבל אני אומר מה הקושי כאן:

רועי פולקמן: כי הקושי הוא שאם יש חברה אחת במדינת ישראל שיודעת לייצר, ואומרים: כן, תנו לי העדפת כחול-לבן – זה אומר:

רועי פולקמן: תנו לי העדפה לחברה אחת במדינת ישראל שמייצרת את המוצר במיליארדים - - -

איתן כבל: חבר הכנסת רועי פולקמן, אני הזהרתי: זה לא הדיון מן הסוג - - -

רועי פולקמן: אבל הדיון הוא על העדפה במכרזים לרכש.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא, לא, תסלח לי.

איתן כבל: אני דיברתי בעברית מדוברת.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: אמרתי את הדברים שלי בצורה הכי פשוטה.

איתן כבל: לא דיברתי בשום פנים ואופן על יצירת מונופולים, לא עסקתי וביקשתי לא למצוא - - -

רועי פולקמן: טוב, בסדר, בסדר.

רועי פולקמן: אני רוצה לאתגר.

רועי פולקמן: אני מסכים איתך על זה, אדוני היושב ראש.

איתן כבל: הנקודה היא אחרת, וכדאי שנקשיב: אני מדבר על של אחר לגמרי, ולכן פתחתי ואמרתי שאינני מבקש בדיון הזה לעסוק במפתח הרחב של העדפת תוצרת כחול-לבן – עשרה סימני קריאה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: דיברתי על כך שכשהמדינה כבר נותנת את ההעדפה כחול-לבן לגופים כאלה ואחרים מסיבות נכונות, - -

רועי פולקמן: שהם ישרשרו את זה.

רועי פולקמן: לזה אני מסכים.

איתן כבל: - - שהם יידעו לשרשר את זה במידה הנכונה.

רועי פולקמן: ברור.

רועי פולקמן: - - - מצוין.

איתן כבל: מה שנכון להם, יכול להיות נכון גם - - -

רועי פולקמן: אוקיי.

רועי פולקמן: אז קודם כל אני מודה על הדיוק, כי היושב ראש מבין את הצד הפרקטי של זה, ולשם אני כמובן מסכים.

רועי פולקמן: אבל אני רוצה לאתגר אותנו כשאני אומר:

רועי פולקמן: אין ספק שחיזוק התעשייה כחול-לבן הוא אתגר לאומי וצריך להשקיע בו, רק אני אומר:

רועי פולקמן: בואו לא נלך לפתרון הקל, כי העליתי את בעיית הריכוזיות.

רועי פולקמן: אני רק אספר עוד דבר אחד לוועדה: אשתי, שהיא מורה בבית ספר תיכון, רכזת מגמה, עובדת גם במשרד החינוך בפרויקט מטה כחול-לבן.

רועי פולקמן: כי התחיל פרויקט של משרד הכלכלה והתעשייה בנושא חינוך של בני נוער לנושא כחול-לבן.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

רועי פולקמן: תעשיית כחול-לבן, אבל כי היא באה מתחום האומנויות, אז הנושא הוא באמת המודעות לאומנות הישראלית, אבל תחת זה ההבנה של צריכת כחול-לבן.

רועי פולקמן: אני נחשפתי בעולם לקמפיינים השונים.

רועי פולקמן: בבוסטון, אני זוכר, היה buy local על כל חנות שנייה כמעט וכולי.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, נכון.

רועי פולקמן: ואני חושב שיש הרבה מאוד שאפשר לעשות בכלים, ואני רואה מה נעשה עכשיו במערכת החינוך.

רועי פולקמן: יש כבר כ-100 בתי ספר, לפחות בפרויקט שאשתי מדריכה בו, בנושא עידוד בני נוער למודעות על צריכת כחול-לבן.

רועי פולקמן: ואני חושב שיש הרבה מאוד שמה שלא עושים במדינת ישראל ועשו הרבה יותר בעבר לגאווה ישראלית במוצרים ישראליים.

רועי פולקמן: היתרון היחסי הוא הדבר שיגרום לבן אדם לקנות את התוצרת הישראלית: כי זה איכותי יותר, כי זה סביבתי יותר שזה לא מגיע באוניות - - - וכולי וכולי וכולי.

רועי פולקמן: ולכן אני אומר: אני מאתגר את היושבים כאן לא ללכת לפתרון הקל.

רועי פולקמן: אני אומר גם לחברתי מהתאחדות התעשיינים: אנחנו נוטים מהר מדי ללכת לפתרונות הקלים שאומרים: מחר בבוקר נכתוב שכל רשות מקומית תעדיף תוצרת כחול-לבן.

רועי פולקמן: הייתי בעיריית ירושלים, עשינו הגדרה על תוצרת ירושלמית.

רועי פולקמן: חברים, זה נחמד בשביל כותרת בעיתון.

רועי פולקמן: בסוף, הרי איך מעבירים כזה חוק?

רועי פולקמן: אומרים: זה אותו דבר וזה שווה והמחיר אותו דבר והתנאים אותו דבר והאיכות אותו דבר.

רועי פולקמן: אם יש חברה מסין וחברה מירושלים – נעדיף את ירושלים.

רועי פולקמן: העברנו תקנות כאלה כבר ב-.

רועי פולקמן: לא צריך שום חקיקה בשביל זה.

רועי פולקמן: העברנו כזאת החלטה במועצת העיר ירושלים.

רועי פולקמן: זה בשוליים שבשוליים.

רועי פולקמן: ולכן אנחנו צריכים לחשוב יצירתי על חיזוק התעשייה – הסברה.

רועי פולקמן: זה יהיה מאוד מרכזי על נושא הוועדה מחר ועל מה שאמר היושב ראש.

רועי פולקמן: להגיד: העדפה גורפת במכרזים במדינה קטנה כמו ישראל – חברים, זאת לא הדרך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותכם, אני אעבור קודם כל לאורחים שלנו ואני אעשה גם עם שני חברי הכנסת הנכבדים.

איתן כבל: ראשון הדוברים זה מר עופר סלע.

איתן כבל: מר עופר סלע, שהוא אחד הראשונים גם שפנה אליי בעניינים הנוגעים לנושא שעל סדר יומנו.

איתן כבל: בבקשה, מר עופר סלע.

איתן כבל: תציג שם ואת התפקיד ואת מי אתה מייצג.

<עופר סלע: בוקר טוב.

<עופר סלע: בוקר טוב, כבוד היושב ראש, בוקר טוב כבוד חברי הכנסת.

<עופר סלע: נעים מאוד.

<עופר סלע: קוראים לי עופר סלע.

<עופר סלע: אני מנכ"ל של חברה שנקראת Scanmaster.

<עופר סלע: חברה קטנה-בינונית מכפר סבא, קיימת 30 שנה כבר.

<עופר סלע: מייצרת מערכות – אני קורא לזה היי-טק, למרות שבארץ בדרך כלל סלולר זה היי-טק, אבל אנחנו מייצרים מערכות מאוד מורכבות, מאוד גדולות – ציוד קפיטלי כבד לתעשיית התעופה שבודקות בעזרת אולטרה-סאונד מתכות.

<עופר סלע: בעצם, הרבה מהרכיבים של מטוסים שנבנים נבדקים באולטרה-סאונד בתהליכי הייצור שלהם.

<עופר סלע: זה מערכות גדולות, זה מערכות כבדות, זה מערכות שנמכרות בהיקף של בוא נגיד מחצי מיליון דולר עד מיליון דולר למערכת.

<עופר סלע: אנחנו חברה מובילה בעולם.

<עופר סלע: זה אמנם תחום נישתי קטן, אז זו לא חברת ענק, אבל בעולם אנחנו נחשבים לאחת החברות המובילות.

<עופר סלע: אנחנו ספקים של יצרנים כמו, כמובן GE ורולס-רויס ו-Pratt

איתן כבל: מר עופר סלע, אתה נראה לי מכווץ מדי.

<עופר סלע: מכווץ.

<עופר סלע: למה?

איתן כבל: כי אני רוצה - - -

<עופר סלע: אני אספר - - -

איתן כבל: אל - - -.

איתן כבל: כבר הגעת לפה.

איתן כבל: יש לך הזדמנות לשים את הדברים.

איתן כבל: אנא, שים אותם.

<קריאה: תרגיש חופשי.

איתן כבל: לא כאילו שלפתי אותך במקרה עם חכה.

<עופר סלע: בקיצור, למה פנינו?

<עופר סלע: בסוף, הקש ששבר את גב הגמל.

<עופר סלע: חברת אלביט היא חברה גדולה.

<עופר סלע: היא מה שנקרא: ניזונה ממערכת הביטחון של מדינת ישראל.

<עופר סלע: אני גם סגן אלוף בחיל הים במילואים.

<עופר סלע: אני מכיר מערכות של אלביט.

<עופר סלע: בספינות שפיקדתי עליהן היו לא מעט מערכות של אלביט.

<עופר סלע: זה ברור שאנחנו משתמשים במערכות של אלביט.

<עופר סלע: אנחנו גם ספק של אלביט, של המפעל שלהם סאיקלון.

<עופר סלע: הם יצאו עם מכרז מאוד גדול, בשנת 2016.

<עופר סלע: מאוד משמעותי עבורנו.

<עופר סלע: הוא מאוד משמעותי עבורנו גם מעבר לסכום של ההזמנה.

<עופר סלע: בעצם, רק לפני יומיים הייתי בהודו, בתעשייה האווירית ההודית.

<עופר סלע: אחת השאלות הראשונות זה למה אלביט לא קנו ממך?

<עופר סלע: איך תסביר?

<עופר סלע: התעשייה האווירית ההודית קונה ממני.

<עופר סלע: יש לנו מערכות שם.

<עופר סלע: ובעצם במכרז הזה אני יכול להגיד בצורה הכי פשוטה: אנחנו לא נופלים מהמתחרה האמריקאי שנבחר בשום דבר.

<עופר סלע: בארצות הברית, אצל מפעלים מקבילים, קונים מאיתנו, לא ממנו.

<עופר סלע: היה לנו גם מחיר יותר טוב.

<עופר סלע: היה תהליך שהוא בעיניי טיפה תמוה.

<עופר סלע: אנחנו כל הזמן נלחמנו בכל מיני דיונים טכניים ושאלות, תסלחו לי, הזויות, שנוכיח – לא אשתמש בביטוי לא יפה, אבל מאיפה ממציאים איזו שטות כזאת או אחרת עם שאלות שנראו תמיד מאוד קנטרניות.

<עופר סלע: בסוף הצלחנו להגיע לפגישה עם המנכ"ל.

<עופר סלע: המנכ"ל אמר שזה לא סביר.

<עופר סלע: שייבדקו מחדש את הטענה, ההזויה לטעמנו, שאנחנו לא תואמים טכנית ושיחזרו אלינו עם תשובה.

<עופר סלע: נקראנו לעוד מספר דיונים שבהם הוכחנו שטכנית אין לנו שום בעיה.

<עופר סלע: אנחנו אפילו יותר טובים.

<עופר סלע: ואחרי עוד חודש-חודשיים קיבלנו הודעה לקונית שלא נבחרנו.

<עופר סלע: כששאלנו למה ומה הבעיה הטכנית, אמרו: אין בעיה טכנית.

<עופר סלע: אתם בסדר טכנית.

<עופר סלע: אלו היו שיקולים מסחריים.

<עופר סלע: חשוב לי לציין שבשום רגע לא הגענו לשלב של משא-ומתן, כי תמיד אמרו: קודם תעברו את המכשלה הטכנית.

איתן כבל: מקצועי.

<עופר סלע: זהו.

<עופר סלע: זו דוגמה אחת.

<עופר סלע: היא מאוד חריפה, ולכן לא התאפקנו ושלחנו מכתב ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת איתן כבל.

<עופר סלע: זהו.

<עופר סלע: זה הסיפור וחשבנו שראוי להעלות אותו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רק רוצה לציין שמר דודי גל, שהוא אחד הבכירים בעסק הזה, הוא גם חבר אישי שלי והוא מעולם לא פנה אליי.

איתן כבל: ואני אומר את זה לגילוי הנאות: כשהוא פנה אליי בעניין הזה, עשיתי את הפנייה הפשוטה – הפניתי את זה למשרד הביטחון.

איתן כבל: כיוון שמשרד הביטחון הוא אחד הלקוחות הגדולים ביותר לחברת אלביט ולא רק, סברתי שמן הראוי אולי יש כללים, אולי יש מי שמסב את תשומת הלב, אומר: חברים יקרים, אתם לוחצים אותנו לרכוש מכם את המוצרים, ובדין; אני אפילו לא; איך אני אומר?

איתן כבל: כל הזמן, שלא - - - כשזה עומד בסטנדרט המקצועי ועומד בסטנדרט הכלכלי, וכל אותן מילים גבוהות ונכונות שנוגעות לעניין.

איתן כבל: וכמובן משרד הביטחון.

איתן כבל: יש כאן בטח נציגה של משרד הביטחון, שאני אבקש גם את התייחסותה, אומרת: תשמע, זה לא מענייננו.

איתן כבל: אנחנו לא יכולים - - -

<לאה ורון: מדובר בפעילות עסקית.

איתן כבל: פעילות עסקית.

איתן כבל: כן, כשזה נוגע.

איתן כבל: אני מכיר את זה.

איתן כבל: כל אחד, כשזה לא נוגע לו עצמו, זה פעילות עסקית.

איתן כבל: כשזה נוגע לך, אז נלחמים על כל - - -

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: מה שהם לא מבינים זה שכשאתה לא נלחם על אחרים, סופך שלא יילחמו עליך.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: חבר הכנסת חיים ילין, ולאחריו מר יוסי גורן, מנכ"ל Gamatronic.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תודה.

חיים ילין: גילוי נאות: הייתי 38 שנים חבר קיבוץ בארי ושבע וחצי שנים ראש המועצה האזורית אשכול.

חיים ילין: אז תיכף תחברו בין הדברים.

חיים ילין: אין לי שרוך כתום, אבל אני אחד הלוביסטים הכי רציניים לדעתי, או אלה שמתמידים בנושא עוטף עזה.

חיים ילין: הסיפור הוא מאוד פשוט.

חיים ילין: אולי אפילו סיפרו אותו, כי יש פה אנשים שמעורבים.

איתן כבל: דיברו בו.

איתן כבל: כן.

חיים ילין: אוקיי, אבל אני אסביר את זה, כי כראש רשות גם טיפלתי בזה.

חיים ילין: HP זכו במכרז של תעודות הזהות והדרכונים הביומטריים במדינת ישראל בעלות של 60 ומשהו שקל לכרטיס, כאשר דפוס בארי נתן באותו מכרז בין 10 שקלים ל-13 שקלים.

חיים ילין: כשאנחנו עושים את החשבון, מדינת ישראל הייתה יכולה לחסוך בתוצרת כחול-לבן, וכל התוצרת היא כחול-לבן, כולל פיתוחים שנעשו שם – חצי מיליארד שקל.

חיים ילין: חצי מיליארד שקל.

חיים ילין: שאלתי את כבוד השר יעקב ליצמן מה היה עושה עם היה לו את זה בבריאות?

חיים ילין: או את השר חיים כץ: מה היה עושה אם היה לו עוד חצי מיליארד שקל ברווחה?

חיים ילין: ולא במושגים של, אתם יודעים: כן זה ירוויח, זה לא ירוויח.

חיים ילין: מצד שני, אני בא ואומר: אוקיי, HP – איפה הבסיס שלו ומה הוא עושה לעומת מפעל שמעסיק 450 עובדים, מתוכם חצי משדרות ועוטף עזה, ויכולים לקבל עוד על ידי המכרז הזה בין 50 ל-100 מקומות עבודה מול החמאס שיורים עלינו.

חיים ילין: זה נראה לי הזוי.

חיים ילין: הזוי.

חיים ילין: אני גם אומר את זה לכל מי שנמצא פה: חייב להיות משהו שהוא מעבר לפוליטיקה.

חיים ילין: משהו שהוא ערכי יותר.

חיים ילין: מדברים כולם על ציונות.

חיים ילין: אתם לא יודעים, חברי הכנסת מקבלים משכורת לפי נאומים.

חיים ילין: איזה נאומים יש בכנסת.

חיים ילין: אני אומר לכם: כואב הלב.

חיים ילין: אני בוכה כשאני שומע את הנאומים האלה עד הרגע ש-HP זוכה במכרז.

חיים ילין: שנתיים אני תקוע עם חוק של סימון תוצרת כחול-לבן, תוצרת חקלאית.

חיים ילין: שימו לב לכל מי שנמצא פה, כי רוב האנשים גם מתנגדים לזה - - -

רועי פולקמן: למה צריך רגולציה?

רועי פולקמן: אולי - - - חופשי לעשות את זה.

רועי פולקמן: שיכתוב עגבנייה תוצרת זה.

איתן כבל: רגע, רגע, חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: למה רגולציה?

חיים ילין: חבר הכנסת רועי פולקמן, תן לי שנייה.

חיים ילין: זה בכלל לא רגולציה.

חיים ילין: כששר האוצר פותח את כל הדלתות של המלפפונים והעגבניות וכל מה שאתה רוצה.

חיים ילין: החקלאות פה נמצאת - - -.

חיים ילין: כולם גאים.

רועי פולקמן: אז תסמן.

רועי פולקמן: מה הבעיה?

רועי פולקמן: יש חסם היום?

חיים ילין: תראה, ההבדל בין מדינת ישראל, שהיא היחידה בעולם לעם היהודי, לעומת העולם שיכול לעשות מה שהוא רוצה.

חיים ילין: העולם תמיד גאה, ואני אומר לך את זה – בארצות הברית, וכל מי שהיה שם יודע שהם גאים לשווק את התפוח שמגיע ממקסיקו.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי הוא יותר איכותי מהתפוח שלהם והם משווקים.

חיים ילין: אותו הדבר אגס.

חיים ילין: האגס שמגיע.

חיים ילין: למה אני צריך לעשות את זה?

חיים ילין: למה כשאני מגיע לקנות אני רואה את האגס של קליפורניה מול העיניים שלי, מול האגס?

חיים ילין: 45 מגדלים אגסים בצפון – עוד מעט לא יהיו.

חיים ילין: עוד מעט לא יהיו.

חיים ילין: אז הרשתות יכולות לבוא ולסמן את ארצות הברית בגלל שזה יותר טוב ואת שלנו לא.

חיים ילין: מישהו טעה?

חיים ילין: מישהו יודע?

חיים ילין: זה לא עודף רגולציה.

חיים ילין: זה בעצם לבוא ולהגיד: יש רק 45 מגדלים יהודים ישראלים בעולם של אגסים – בואו נעזור להם.

חיים ילין: ואיפה הם נמצאים?

חיים ילין: איפה הם נמצאים?

חיים ילין: שם, מול החיזבאללה בצפון.

רועי פולקמן: אין בעיה, אנחנו נסמן את זה.

רועי פולקמן: מה הבעיה?

רועי פולקמן: אבל אין מניעה.

חיים ילין: תקשיב, זה ככה: החוק הזה הוא חוק ציוני, שהוא חוק שבא להגיד.

חיים ילין: ולסיכום אני אגיד לכם: גם אנחנו אשמים.

חיים ילין: כולנו, דרך אגב.

חיים ילין: כי אנחנו לא יודעים לשמור על התעשייה הישראלית.

חיים ילין: באופי שלנו אנחנו מדינת start-up.

חיים ילין: אם היה לנו פה את Nokia או את Ikea, כבר מזמן היינו עושים אקזיט, כבר מזמן היינו מוכרים את זה.

חיים ילין: אנחנו לא מסוגלים להחזיק את התעשייה פה לא רק בגלל שאנחנו רוצים את האקזיט במנטליות שלנו, כי אנחנו יודעים לעקוף את כל המערכות, אלא גם בגלל שמדינת ישראל לא נותנת אפשרות ולא מעודדת את התעשייה הזאת להתפתח ולהישאר בארץ ולא למכור.

חיים ילין: כשאתה הולך היום לתפן – אתה מכיר את תפן?

איתן כבל: מאוד.

חיים ילין: שום דבר כבר לא שייך לישראל שם.

חיים ילין: שום דבר.

חיים ילין: הכול אקזיט אחד גדול.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

איתן כבל: מר יוסי גורן, מנכ"ל Gamatronic, ולאחר מכן חבר הכנסת דב חנין.

איתן כבל: בבקשה.

<יוסף גורן: הקמתי את החברה ב-1970.

<יוסף גורן: אני בכלל רק במקרה נולדתי בירושלים, בהר הצופים.

<יוסף גורן: עברתי לחיפה.

<יוסף גורן: אני לא רוצה לדבר יותר מדי על עצמי.

<יוסף גורן: אחרי 67' הרגשתי שאני מחובר לירושלים בצורה נורא מוזרה: הייתי בא לבקר את הסבתא שלי בבתי אונגרין וראינו את הזקיף הירדני.

<יוסף גורן: כשבאתי אחרי המלחמה ראיתי שהוא איננו, אמרתי: אני בא לעיר הזאת.

<יוסף גורן: הקמתי בכלום, אפס משאבים.

<יוסף גורן: התחלתי לשכור אנשים.

<יוסף גורן: לא ידעו אנגלית.

<יוסף גורן: התחלתי ללמד.

<יוסף גורן: למדתי בבית ספר מקצועי תוך כדי עבודה, והצלחתי.

<יוסף גורן: עד היום אני קיים.

<יוסף גורן: גדלתי ונשארתי, וזה בקשר אליך.

<יוסף גורן: זאת אומרת, אם לא תהיה תחרות בארץ – אין תחרות בארץ.

<יוסף גורן: אני המשוגע היחיד שהחליט לפתח מתוך תחושה של אחריות.

<יוסף גורן: כן, אפשר לראות את זה כמשהו שהוא חלף מהעולם.

<יוסף גורן: זה אני.

<יוסף גורן: סך הכול, מבחינת החברה והמדינה, אני לא רואה שהמדינה מפסידה מזה.

<יוסף גורן: זאת אומרת, אנחנו מעסיקים היום 200 אנשים: חלקם מהנדסים בפיתוח, חלקם מהנדסים בהנדסה, טכנאים, עובדי ידיים.

<יוסף גורן: נעים לי לראות אותם.

<יוסף גורן: לאחרונה, ולא - - - – הייתי צריך להיות פרנואיד.

<יוסף גורן: אני לא פרנואיד – אני מרגיש שהדברים הולכים להיות קשים יותר ויותר.

<יוסף גורן: עד שהתחלתי לקלוט שפרויקטים בסדר גודל – כן, הם גדולים עליי – עיר הבה"דים, 964, ופה ושם בית חולים כזה או אחר, משרד החקלאות ופיתוח הכפר – מתעלמים מאיתנו ואני מתחיל לשאול שאלות.

<יוסף גורן: אז אומרים לי: כן, ירושלים.

<יוסף גורן: נורא רחוק, ירושלים.

<יוסף גורן: אבל במפרט כתוב:

<יוסף גורן: אנחנו צריכים לבדוק את המכשירים במקום.

<יוסף גורן: המקום זה כמובן מה שהאדון אמר: ארצות הברית, גרמניה, צרפת ואחרות.

<יוסף גורן: לנסוע לירושלים זה רחוק, אבל אני מעסיק 200 אנשים ישיר.

<יוסף גורן: אני מייצא 60% מהמוצרים.

<יוסף גורן: לא יכול לייצא: לא לירדן ולא לסוריה ולא למצרים.

<יוסף גורן: הם לא כל כך אוהבים איתנו.

<יוסף גורן: כי ייצוא שלי זה add value: על הסיפוק, על המכירות, על הקשר ועשינו את זה.

<יוסף גורן: איפה נמל הבית?

<יוסף גורן: אני הייתי קצין חשמל באוניות.

<יוסף גורן: איפה נמל הבית?

<יוסף גורן: כשצריך מכשיר חדש, אז אומרים לנו, כותבים שתהיה דוגמה ושאפשר לראות אותו בארץ.

<יוסף גורן: כן, בארצות הברית עושים דברים כי מישהו מזמין את זה.

<יוסף גורן: "אני אתן לכם דבר שתראו אותו.

<יוסף גורן: לא, אנחנו רוצים משהו שעובד".

<יוסף גורן: אחר כך יש כל מיני קשיים שאדם סביר רואה אותם כמתוכננים.

<יוסף גורן: הדברים הקיצוניים שלא מכלילים אותנו בשם בכלל.

<יוסף גורן: כותבים מכרזים מפוברקים.

<יוסף גורן: אני לא רוצה להשתמש במילה שמדברת על חוסר הגינות, יש מילה כזאת.

<יוסף גורן: מה עושים?

<יוסף גורן: כן, - - - ועברתי כבר את גיל הפרישה.

<יוסף גורן: יש לי עוד 50 ומשהו שנים, אבל לאן אנחנו הולכים?

<יוסף גורן: לאן אנחנו הולכים?

<יוסף גורן: כשאני מביא עובד אני צריך ללמד אותו מה זה חוק אוהם, איך מיישמים אותו, מה זה אוסילוסקופ, מה זה מכשיר, מה זה לקוח, מה זה שוק, מה זה דברים שמשתנים, מה זו תוכנה, מה זו חומרה.

<יוסף גורן: זה זמן.

<יוסף גורן: ובן אדם כזה רוצה להתקדם במעמד, במשכורת, בהתייחסות.

<יוסף גורן: והדברים נהיים יותר קשים פה.

<יוסף גורן: יותר קשים.

<יוסף גורן: עכשיו אנחנו סיפקנו לסין, המדינה הקטנה הזאת, סיפקנו לכור האטומי שמייצר חשמל.

<יוסף גורן: באו לפה הסינים.

<יוסף גורן: לא באו לבדוק, באו לטייל.

<יוסף גורן: טוב, זה סינים – מותר להם.

<יוסף גורן: למרות שכתוב במכרז שלהם: העדפה לתוצרת סין.

<יוסף גורן: הצטרכתי להוריד את המחיר, והורדתי.

<יוסף גורן: סיפקנו את המכשירים.

<יוסף גורן: חברה קטנה – CNCC.

<יוסף גורן: אתם רוצים לשמוע לעוד איזה חברות גדולות אנחנו מייצאים?

<יוסף גורן: רק פה קשה לי.

<יוסף גורן: וכשאני מדבר עם האנשים שקובעים: ירושלים – שעה נסיעה זה רחוק.

<יוסף גורן: תבואו, תראו מה אנחנו עושים.

<יוסף גורן: אנחנו היינו החברה החלוצה באל-פסק.

<יוסף גורן: עשינו את המודולים.

<יוסף גורן: איך שמכרנו אותם לסין, העתיקו אותנו תוך שלושה-ארבעה חודשים.

<יוסף גורן: העתיקו אותנו.

<יוסף גורן: הם יודעים לעשות את זה טוב.

<יוסף גורן: שכללנו את זה.

<יוסף גורן: אני גמרתי פחות או יותר את הכול.

<יוסף גורן: אני רק רוצה להקריא את הרשימות שהיינו יכולים להעסיק עוד אנשים ולשפר את המצב.

<יוסף גורן: - - - לא מדבר על שלנו.

<יוסף גורן: מדובר פה על עיר הבה"דים; משרד הביטחון – קריית המודיעין; בית החולים וולפסון - - -

רועי פולקמן: אז אולי רק בהקשר לרשימה של הפרויקטים האלה: מה היית מצפה שיתנהל אחרת או איזה חסמים?

רועי פולקמן: קונקרטית, מה אתה חושב?

<יוסף גורן: שייתנו לנו הזדמנות שווה.

<יוסף גורן: אני לא רוצה מחירים יותר גבוהים.

רועי פולקמן: באיזה אופן?

רועי פולקמן: מה זה אומר?

רועי פולקמן: היום יש מכרז כזה, אתה יכול להתמודד?

<יוסף גורן: יש מכרז שאנחנו לא רשומים בו בכלל.

רועי פולקמן: מה זה אומר "לא רשומים"?

איילת נחמיאס ורבין: מה מטילים עליך שבגללו - - -?

רועי פולקמן: למה אתה מרגיש - - -?

<יוסף גורן: אם אני לא רשום לא מטילים.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה "לא רשום"?

איילת נחמיאס ורבין: לא רשום כספק מורשה?

<יוסף גורן: כן.

<יוסף גורן: כן.

נורית קורן: ספק מורשה או שאתה לא יכול בכלל להיכנס למכרז.

<יוסף גורן: נכון.

רועי פולקמן: למה?

רועי פולקמן: למה?

נורית קורן: הוא לא יכול כי יש תנאי סף שהוא לא יכול.

<יוסף גורן: למה?

<יוסף גורן: לשאול את מי שעושה את המכרז.

<יוסף גורן: אין חברה נוספת בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: זה חשוב להבין.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה דברים לא ענייניים – זה מה שאתה אומר, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אתה מכוון למקומות לא ענייניים.

<יוסף גורן: הרבה יותר קשה.

<יוסף גורן: אני לא רוצה להשתמש במילה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב ראש, זה מתכתב עם מה שחבר הכנסת חיים ילין דיבר על הנושא של תעודות הזהות החכמות.

איילת נחמיאס ורבין: זה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה מאוד מהדברים מתנהלים, למשל: - - - מדבר על מכרז.

איילת נחמיאס ורבין: במציאות של פטור ממכרז מתמשך, ואז, אחר כך להיכנס דרך החרך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שקורה.

רועי פולקמן: זה משהו אחר.

איתן כבל: קודם כל, המשימה הראשונה היא להציף את הדברים.

רועי פולקמן: אנחנו - - - את הסוגיה הזאת.

איתן כבל: אין סיכוי שאנחנו ניתן לו או נצליח לתת את המענה בשיח סביב השולחן.

איתן כבל: אני בסך הכול רציתי להביא לכאן את כל הכוחות, את כל הגורמים, שיודעים להגיד: חברים יקרים, קודם כל, צריך לקחת את העניין הזה ולהניח אותו על השולחן, כי הוא נמצא בחצר האחורית בכלל, ואחרי זה גם נחליט איך אנחנו מטפלים.

איתן כבל: כי כל עניין כאן יש לו נשמה שלו, חותמת שלו, התייחסות שלו.

איתן כבל: לא מה שדומה ליוסי דומה לאחרים, וכן הלאה וכן הלאה.

איתן כבל: אבל כולם נכנסים לתוך אותה קטגוריה.

רועי פולקמן: אדוני היושב ראש, הנקודה כאן היא משמעותית: נשמע שזה על תנאי סף ולא על העדפה, וזה בעיניי מאוד מעניין.

רועי פולקמן: כי תנאי סף זה בוודאי סוגיה שאפשר לטפל בה.

רועי פולקמן: אני פשוט מנסה להבין.

איתן כבל: אנחנו נבקש ממנו להוציא לנו את הפנייה המסודרת וננסה לבדוק ולהתמקד איתה, יחד עם משרד הכלכלה והתעשייה, יחד עם התאחדות התעשיינים, וננסה לתת לזה מענה.

איתן כבל: ברשותכם, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

איתן כבל: ולאחריו, המשנה למנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, הגברת נעמה קאופמן.

איתן כבל: גברתי, חשוב לי שתינתן התייחסות שלך, ואני אפנה לך את הזמן, את הכמה דקות הנכבדות כדי שתתייחסי לכך.

איתן כבל: חשוב לי מאוד שתקשיבי לאנשים כאן ולשיח.

איתן כבל: שזו לא תהיה אמירה מלמעלה ועכשיו כולם יכולים כבר להתפזר.

איתן כבל: בסדר?

איתן כבל: אז איך אומרים?

איתן כבל: חשוב לי.

איתן כבל: את האדם הכי חשוב מבחינתי סביב השולחן הזה כמעט במובן של ההתייחסות הממשלתית, כי זה נתון קודם כל לפתחכם.

איתן כבל: עכשיו, מי כאן בהתאחדות התעשיינים כחול-לבן?

אלי כהן: - - -

איתן כבל: אני ארצה לדעת איך אתם מתמודדים עם העניינים האלה כדי שנדע את הממשקים.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: ולאחר מכן אני אאפשר למר אלי כהן.

איתן כבל: יש כאן עוד מפעלים?

איתן כבל: מאיפה אתם?

<מנשה תמיר: עשת אילון.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: ו-?

<כפיר סהר: אקרשטיין תעשיות.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אז אני אאפשר גם לכם.

<קריאה: אני רוצה להתייחס למה שחבר הכנסת חיים ילין דיבר, כי הם בעצמם לא מיישמים את מה שהוא מדבר עליו.

איתן כבל: אף פעם זה לא מפתיע, אבל אני אומר את זה כחברים.

איתן כבל: יש לי הצעה: המקום הוא לא כדי עכשיו להעמיד כאן אנשים, כאלה ואחרים, במבוכה, אלא כדי להציג.

איתן כבל: כבר ניתנת לכם ההזדמנות.

איתן כבל: אנא, קחו אותה.

איתן כבל: תתמקדו בעניין שלשמו אנחנו התכנסנו כאן, כדי שגם תהיה לנו אפשרות אחר כך.

איתן כבל: שתצא מכאן תפוקה, לא רק מילים.

איתן כבל: ברשותכם, חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני מברך על קיום הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני בעד לקדם תעשייה כחול-לבן.

דב חנין: אני מברך גם על איזשהו שינוי שמתרחש במשרד הכלכלה והתעשייה.

דב חנין: כי היו ימים שבהם משרד הכלכלה והתעשייה נראה היה לנו כמי שפחות מתעניין בתעשייה ישראלית.

דב חנין: זה היה בהחלט ניכר פה, בכנסת.

דב חנין: אולי אצלכם בחדרים אתם חשבתם אחרת, וזה הדאיג אותנו מאוד.

דב חנין: אנחנו חושבים שעידוד התעשייה הישראלית זה חלק מרכזי ממה שמשרד הכלכלה והתעשייה צריך לעשות.

דב חנין: אני רוצה לברך את שר הכלכלה והתעשייה החדש על ההחלטה הראשונה שלו בעניין מקומות תעסוקה בנגב המזרחי – ערד, דימונה.

איילת נחמיאס ורבין: ערד, דימונה, ירוחם, מצפה רמון.

דב חנין: ערד, דימונה, ירוחם, מצפה רמון.

דב חנין: אבל אני אומר לך, אדוני היושב ראש, ואני אומר גם לך, הגברת נעמה קאופמן: מבחינתי זה מבחן.

דב חנין: אנחנו כבר שמענו הכרזות על מפעלים בערד מכאן ועד להודעה חדשה.

דב חנין: בינתיים, מקומות תעסוקה בערד רק הולכים ונסגרים.

דב חנין: אני רוצה לראות את הביצוע.

דב חנין: אנחנו רוצים לראות.

דב חנין: זו ההחלטה הראשונה שלו.

דב חנין: אני מעריך שיש לו, אפשר להגיד קרוב לשנה כשר הכלכלה והתעשייה, בהערכה ריאלית, ולכן לוח הזמנים שלכם הוא לא גדול, אבל בשנה הזו או בעשרת החודשים האלה שיש לו עדיין לעבוד אפשר לעשות הרבה דברים, ואנחנו רוצים לראות את הביצוע.

דב חנין: זה מבחינתנו המבחן.

דב חנין: דבר אחד שמאוד מדאיג אותי, אדוני היושב ראש: אמרתי שתעשייה ישראלית היא קודם כל המקור למקומות עבודה לישראלים.

דב חנין: אבל לאחרונה יש אצלנו תופעה – היא לא רק מדאיגה, אלא גם מקוממת.

דב חנין: עושים, למשל, שיפוצים בבז"ן, אבל לא נותנים את זה לעובדים ישראלים, אלא מייבאים קבלני שיפוצים מסין.

דב חנין: שמעתי מוונצואלה אפילו.

דב חנין: מאות עובדים שיעשו את העבודה.

דב חנין: אני מניח שאפשר לייבא היום עובדים מכל מיני מדינות עולם שלישי בתנאי שכר מאוד-מאוד נמוכים, אבל לא זו המטרה.

דב חנין: אנחנו רוצים שיעבדו שם עובדים ישראלים, בשכר ראוי ובשכר הוגן, ושלא תייבאו לנו עובדי קבלן בשכר אפס בלי תנאי עבודה כדי לחסוך קצת כסף.

איתן כבל: אפשר גם להעתיק את המדינה.

איתן כבל: יהיה יותר זול.

איתן כבל: לאזור אחר.

דב חנין: הכי טוב זה להעביר את המדינה לאינדונזיה.

דב חנין: תאמין לי, גם החורף יהיה שם יותר רך.

דב חנין: אז אנא.

דב חנין: אני חושב שמשרד הכלכלה והתעשייה חייב לנו תשובות גם בהקשר הזה, גברתי, ואנחנו מקווים שהעמדה שלכם תהיה מאוד חד-משמעית.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, תודה.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: כן, שם ותפקיד.

<מנשה תמיר: שמי מנשה תמיר, מנכ"ל ובעלים, יחד עם אשתי, שיושבת פה לידי, של עשת אילון – המפעל המוביל בארץ בייצור מכונות לבתי אריזה לפירות וירקות ותוצרת חקלאית טרייה.

<מנשה תמיר: טכנולוגיות שמובילות בעולם עם מערכות אופטיות מתקדמות, מערכות מחשוב מתקדמות.

<מנשה תמיר: מייצרים מכלול שלם של מכונות.

<מנשה תמיר: אני חייב להתחבר למה שאתה אמרת בתחילת הדרך: כשאני רוכש את הדברים על האנשים שמעדיפים לטייל בעולם, אז סותמים לי את הפה.

<מנשה תמיר: ואתה פה צעקת אותם וצעקת אותם בסדר.

<מנשה תמיר: כי מפעלי יח"מ לדוגמה, שחבר הכנסת חיים ילין שייך אליהם, קיבוץ בארי – השקיעו לפני שנתיים 30 מיליון שקל בבניית בית אריזה חדש לתפוחי אדמה.

<מנשה תמיר: נסעו ברחבי אירופה, עשו רכש בחמישה מפעלים שונים.

<מנשה תמיר: לא קנו בדולר אחד מסוע אחד, קטן אפילו, בארץ מאף יצרן.

<מנשה תמיר: ואנחנו לא היחידים, יש עוד יצרנים כמונו.

<מנשה תמיר: הם, כעת, ממש בזמן זה, בונים עוד בית אריזה חדש לפרי הדר בהשקעה של עשרה מיליון שקל.

<מנשה תמיר: במאמצים מרובים הצלחתי להגיע אליהם.

<מנשה תמיר: צוות בית האריזה בכלל סירב לפגוש אותי.

<מנשה תמיר: אמר שהוא בחר ארבעה יצרנים אירופאים, שהם היצרנים המועדפים עליהם.

<מנשה תמיר: כולם נופלים באיכות מאיתנו, ואני אומר את זה פה בריש גלי.

<מנשה תמיר: כולם נופלים באיכות מאיתנו.

<מנשה תמיר: לא היו מוכנים לפגוש אותי.

<מנשה תמיר: דרך חבר הגעתי ליושב ראש המפעלים האזוריים של מפעלי יח"מ, שהתפלא לשמוע על הדבר הזה.

<מנשה תמיר: אמר שהוא בודק את זה וחוזר אליי.

<מנשה תמיר: לצערו הרב, באותו שבוע הצוות הזה היה בשבוע בברצלונה, שבוע לפני זה הם היו שבוע באמסטרדם.

<מנשה תמיר: ולמרות ההזמנות המפורשות שלי: תבואו לבקר במפעל, תראו את האנשים, תראו מה אנחנו עושים; אני אקח אתכם לבתי אריזה בארץ שאותן מכונות שאתם קונים נמצאות – לא היו מוכנים לבוא כי זה היה להם רחוק ולא היה להם זמן לזה.

<מנשה תמיר: לקוחות שלנו בארץ ניסו להתקשר אליהם ולהשפיע עליהם, לדבר איתם – הם לא היו מוכנים לקבל שיחות טלפון אפילו.

<מנשה תמיר: אז כשמישהו פה בא וצועק את מה שהוא צעק, חבר הכנסת חיים ילין, ומיהר לצאת החוצה, משום מה - - -

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: אתה הרי לא יודע.

איתן כבל: זה כמו שאני לא שואל אותך - - -

<מנשה תמיר: אני לא יודע.

<מנשה תמיר: סליחה.

<מנשה תמיר: לוקח את דבריי בחזרה.

<מנשה תמיר: אבל כשמפעלים כאלה: מלח הארץ, הציונות בהתגלמותה – שיושבים שם בגבול עזה, אבל כשהם משקיעים עשרות מיליונים ולא מוכנים אפילו לתת הזדמנות ללכת ולראות מה מייצרים פה, בארץ, כשאנחנו מייצרים פה את המערכות הטובות ביותר - - -

רועי פולקמן: אבל אפשר לשאול את פרשנותך למה?

רועי פולקמן: אבל למה?

רועי פולקמן: כי הפתרון הקל להגיד: נחוקק עליהם, נכריח אותם.

רועי פולקמן: זה שוק חופשי, אבל למה הם לא מוכנים לבוא?

רועי פולקמן: נגיד שהם רוצים טיול של החבר'ה בברצלונה, אבל עכשיו באמת:

רועי פולקמן: למה הם לא - - -?

<מנשה תמיר: אני אומר לך בצורה חד-משמעית: בית האריזה שמקימה - - - לפרי הדר – המערכות שלנו לטיפול בפרי הדר זה המערכות הטובות ביותר בעולם.

<מנשה תמיר: יותר טובות מהמערכות - - -

רועי פולקמן: אז למה הם לא באים אליך?

רועי פולקמן: למה הם לא בוחנים אותך ברצינות?

<מנשה תמיר: תסביר לי אתה.

<מנשה תמיר: תסבירו לי אתם.

<מנשה תמיר: אני חווה את מה שחווה מר עופר סלע, מה שחווה מר יוסי גורן.

רועי פולקמן: המחיר יותר גבוה משמעותית?

<מנשה תמיר: לא, המחיר לא יותר גבוה.

<מנשה תמיר: המחיר שלנו אטרקטיבי.

<מנשה תמיר: מתמודדים במחיר, מתמודדים באיכות.

<מנשה תמיר: השירות זה בכלל - - -.

<מנשה תמיר: עכשיו אני יורד מפה לבית אריזה בבקעת הירדן שהולך לרכוש בית אריזה לתמרים.

<מנשה תמיר: אני מתמודד שם מול חברות איטלקיות, שעם ההתמוטטות של היורו.

<מנשה תמיר: אם אנחנו לפני שלוש וארבע שנים היינו באותו מחיר, היום הם ב-20% יותר נמוכים ממני.

<מנשה תמיר: ואני אמרתי לאנשים שם – זה לקוחות שלנו.

<מנשה תמיר: אמרתי להם: נתמודד עם המחיר.

<מנשה תמיר: הם סיפרו לי שבית אריזה שכן שקנה באיטליה לפני שנה, עמד חודש שלם מושבת.

<מנשה תמיר: אבל עוד מילה אחת אני רוצה להגיד: מדינת ישראל נותנת כל שנה מאות מיליוני שקלים של מענקים לחקלאים שקונים את המכונות האלה.

איתן כבל: - - -

<מנשה תמיר: מאות מיליוני שקלים.

<מנשה תמיר: חקלאי בערבה היום יכול לקבל 70% מענק לקניית מכונות.

<מנשה תמיר: אין שום דרישה שהחקלאי הזה יצטרך להשאיר פה שקל אחד בארץ.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: בסיום שלך, לפחות מנקודת המבט שלי, התחברת בעיקר לדיון.

<מנשה תמיר: ועל זה באתי לדבר, אבל לא יכולתי שלא להתייחס לדברים האחרים.

<מנשה תמיר: על זה באתי לדבר.

איתן כבל: מה אני רוצה לומר?

איתן כבל: תחרות חופשית.

איתן כבל: אם במקום מסוים שהוא לא מקבל שום הטבה משום דבר והוא נסע, עדיף לו לטייל פה או שם – סבבה.

איתן כבל: אני לא יכול למנוע את זה.

<מנשה תמיר: נכון.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: נקודת המוצא המרכזית שלי היא גופים, בעיקר גופים שהמדינה מסייעת להם, נותנת להם, מ-1,001 סיבות: מציונות ועד עידוד התעשייה.

נורית קורן: מסבסדת אותם.

איתן כבל: לא יודע מה.

איתן כבל: זה הדיון.

איתן כבל: אני רוצה שנבין.

איתן כבל: אני לא תמיד מפריע פה, אבל זה הדיון.

איתן כבל: אני אומר: את השנוא עליך אל תעשה לחברך.

איתן כבל: כשאני שם את הקו הזה, זה הקו עליו אני עומד.

איתן כבל: כשאתה בוכה על האחרים – איך הם מתנהגים אליך; אני תמיד נותן כאן את הדוגמה, שהיא כל כך נפוצה אצלנו, שאתה בתור לאוטובוס ואתה עלית, ואז אתה אומר לנהג: סע, כולם עלו.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: מבחינתך אתה כבר מסודר.

איתן כבל: בבקשה, חברת הכנסת נורית קורן, רוצה לומר משהו?

נורית קורן: לא.

נורית קורן: רק שאנחנו צריכים לעודד את התעשייה, ומה שקורה לנו זה דבר גרוע ביותר.

נורית קורן: מה שקורה שגם הכול עולה יותר יקר, ואז המוצרים פה, בארץ, יותר יקרים.

נורית קורן: של כחול-לבן יותר יקר.

נורית קורן: ואנחנו מעדיפים לפעמים לקנות את הזול יותר.

נורית קורן: והחמור יותר, כמו שהיושב ראש אמר, שבעצם מפעלים או גופים שמקבלים תמיכה מהמדינה, באמת בסוף הולכים ומשקיעים בחוץ.

נורית קורן: זה גרוע ביותר.

נורית קורן: אנחנו צריכים לעודד את התעשייה שהייתה לנו בשנות ה-70' וה-80', פה, במדינת ישראל, ולהחזיר את זה חזרה.

נורית קורן: פשוט להחזיר עטרה ליושנה.

איתן כבל: תודה, יקירה.

איתן כבל: מר עופר פינקלשטיין.

איתן כבל: ולאחר מכן, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אם אתה תרצה.

איתן כבל: ולאחר מכן הנציג מאקרשטיין.

איתן כבל: ואחר כך אנחנו נעשה סבב.

איתן כבל: בבקשה, שם ותפקיד.

<עופר פינקלשטיין: בוקר טוב.

<עופר פינקלשטיין: שמי עופר פינקלשטיין.

<עופר פינקלשטיין: אני סמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת Jaganu – תאורת לד חכמה.

<עופר פינקלשטיין: מתחבר לנושא של smart city ואנרגיה ירוקה מתחדשת.

<עופר פינקלשטיין: אני פה כי אנחנו - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא קיבלת העדפה לתוצרת הארץ.

<עופר פינקלשטיין: אני פה כי לא קיבלתי העדפה במכרז ספציפי.

<עופר פינקלשטיין: לא רק אחד, אבל מכרז ספציפי גדול שהיה פה, בארץ, וספציפית כתבו שם שמעדיפים תוצרת אירופה או ארצות הברית.

איתן כבל: במכרז.

<עופר פינקלשטיין: במכרז.

<עופר פינקלשטיין: קיבלתי תשובה שאכן זה כך.

<עופר פינקלשטיין: לצערי, זה לא נעצר כיוון - - -

איתן כבל: נמק.

איתן כבל: אתה מספר לנו סיפור מעניין.

<עופר פינקלשטיין: מכרז של תאורת לד בעמק לוד.

<עופר פינקלשטיין: אנחנו ספקים, עשינו את העיר - - -

רועי פולקמן: של הרשות המקומית?

<עופר פינקלשטיין: של כל הרשויות.

<עופר פינקלשטיין: אני רק אסביר.

<עופר פינקלשטיין: אנחנו מייצרים בעצם מנורות שהן מנורות לד שחוסכות 85% מהאנרגיה, ועל גבי המנורות האלה יש לנו רשת תקשורת.

<עופר פינקלשטיין: רשת התקשורת הזאת עוזרת גם לחסוך יותר אנרגיה, ובכלל - - -, וגם נותנת רשת תקשורת שמתחברת לכל מה שנקרא smart city.

<עופר פינקלשטיין: IOT זה מצלמות HD וכולי וכולי.

<עופר פינקלשטיין: עכשיו, אנחנו הקמנו את העיר החכמה הראשונה בעולם במעלות תרשיחא.

<עופר פינקלשטיין: יש לנו עוד הקמות פה, בארץ.

<עופר פינקלשטיין: עיקר העסקים שלנו בחוץ לארץ, אבל בתור חברה ישראלית שמספקת עבודות לחברות פה, בארץ – גם בצפון וגם בדרום, אני מצפה שלפחות לא יהיה מצב של הדרה.

<עופר פינקלשטיין: נורא פשוט.

רועי פולקמן: רק להבין: זה היה מכרז של הרשות המקומית?

<עופר פינקלשטיין: זה היה מכרז של - - -

רועי פולקמן: החברה למשק וכלכלה?

<עופר פינקלשטיין: כן, כן.

רועי פולקמן: והם כתבו העדפה לתוצרת - - -?

<עופר פינקלשטיין: חד משמעית, כתוב שם תוצרת אירופה.

רועי פולקמן: זה בוודאי דבר שאפשר היה ב-real time לטפל בו, שהוא לא היה - - -

איתן כבל: אתה יכול לשלוח לנו את זה, בבקשה?

<עופר פינקלשטיין: כן.

<עופר פינקלשטיין: יש לי גם את - - -

איתן כבל: אתם פניתם אליהם בכתב?

<עופר פינקלשטיין: פנינו אליהם בכתב והם השיבו והם כתבו:

<עופר פינקלשטיין: אכן, קראת נכון.

איתן כבל: זה בסדר גמור.

איתן כבל: אני לא ביקשתי לדעת אם אתה יודע עברית או לא.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מנסה להבין מה היה הטיעון?

איילת נחמיאס ורבין: - - -

איתן כבל: האם הם נתנו לך נימוק?

איתן כבל: טיעון?

<עופר פינקלשטיין: לא.

<עופר פינקלשטיין: הם כתבו שמה שהם כתבו במכרז זה תופס.

איתן כבל: זה נכון.

<עופר פינקלשטיין: זה נכון.

<עופר פינקלשטיין: זה הכול.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה היה כתוב – עוד פעם.

איילת נחמיאס ורבין: כדי שאנחנו נהיה ממש.

<עופר פינקלשטיין: תוצרת ארצות הברית ואירופה.

איילת נחמיאס ורבין: היה כתוב: תוצרת ארצות הברית או אירופה?

<עופר פינקלשטיין: חד-משמעית.

<עופר פינקלשטיין: חד-משמעית.

איתן כבל: אנחנו רוצים - - - ברשותך.

רועי פולקמן: תביא לנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות את המכרז הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמעט נשמע - - -

איתן כבל: אני מבקש שתעביר לוועדה ובדחיפות.

<קריאה: - - -

איילת נחמיאס ורבין: כן?

<עופר פינקלשטיין: הנה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לראות.

איתן כבל: אוקיי.

רועי פולקמן: זה בוודאי דבר - - - שאפשר היה לטפל בו.

<עופר פינקלשטיין: - - -

רועי פולקמן: הפרות של מכרזים בצורה הזאת, אפשר לטפל בהן.

רועי פולקמן: יש התערבות של הרשות לעסקים קטנים ובינוניים.

איתן כבל: ברשותכם, מפרט טכני למערכת אל-פסק 120 - - -

<קריאה: משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

איתן כבל: זה של משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

איתן כבל: איפה - - -?

איילת נחמיאס ורבין: איפה מכאן אנחנו מסיקים שזה רק - - -?

איילת נחמיאס ורבין: אה, זה היצרנים המאושרים.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: הבנתי.

איתן כבל: בסדר.

<לאה ורון: זה מכרז אחר.

איתן כבל: כן, זה מכרז אחר.

איתן כבל: הוא רק נתן דוגמה - - -

<לאה ורון: זה מכרז שהוציא משרד החקלאות ופיתוח הכפר?

איתן כבל: מכרז שמשרד הוציא - - -

<לאה ורון: מאיזו חברה אתה?

איילת נחמיאס ורבין: Gamatronic.

איתן כבל: Gamatronic.

איתן כבל: ומה אתה מייצר?

<רוני סלמן: מערכות אל-פסק - - -

איתן כבל: זה מכרז שהוצא על ידי משרד החקלאות ופיתוח הכפר?

<רוני סלמן: כן.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אנחנו נשמח שתעביר אלינו את הפרטים.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב ראש, אני לא מופתע שאני שומע את החברים כאן, וכל אחד מסתכל על הסוגיה מהפן שנוח לו.

עיסאווי פריג': אני שומע, אבל זה מחזיר אותי – אני אלך אתכם לכדורגל.

עיסאווי פריג': היו ימים שהיו שחקני נשמה שגדלים בקבוצה והכסף לא עניין אותם ונתנו את כל מה שיכלו.

עיסאווי פריג': היו ימים.

עיסאווי פריג': היום כל הסוגיה הזו – מה שקובע זה כוחות השוק ולא הציונות ולא להילחם בשביל הבית.

עיסאווי פריג': מה לעשות.

עיסאווי פריג': בכל מקום ומקום.

עיסאווי פריג': מה שאני בא ואומר זה ככה: כולנו בעד כחול-לבן.

עיסאווי פריג': כולנו בעד תוצרת מקומית.

עיסאווי פריג': כולנו, עמדתנו שצריך לחזק אותה, אבל כוחות השוק הם שקובעים את כללי המשחק.

עיסאווי פריג': האיכות, שורת הרווח וההפסד הם המוטו המוביל.

עיסאווי פריג': וכאן יש תפקיד לנו כמחוקקים וכממשלה בכל סוגיית המענקים וההטבות שרגילים לתת והחוק נותן, ואתה התייחסת לזה.

עיסאווי פריג': הדבר היחיד שאנחנו יכולים לעשות זה החל בכיוון חקיקה והטבות, אבל הפלא שאני שומע: למה העדיף את זה ולא העדיף אותי?

עיסאווי פריג': חייבת להיות סיבה איכותית או סיבת מחיר.

עיסאווי פריג': חייבת להיות.

עיסאווי פריג': אין דבר כזה: העדיף מאירופה ולא העדיף אותי בגלל.

עיסאווי פריג': חייב להיות משהו.

עיסאווי פריג': אין.

<יוסף גורן: אין דבר כזה.

<קריאה: יש.

<קריאה: אתה תמים אם זה מה שאתה חושב.

<קריאה: יש.

איילת נחמיאס ורבין: אתה טועה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה טועה.

<קריאה: אתה תמים.

עיסאווי פריג': אני טועה?

איילת נחמיאס ורבין: כן.

<קריאה: יש.

עיסאווי פריג': אז זה צריך להתלבש לי להיגיון, ללוגיקה שלי.

עיסאווי פריג': לא מתלבש.

עיסאווי פריג': אני רוצה להזמין מוצר, ואם המוצר הזה קיים בארץ, באיכות מצוינת ובמחיר אטרקטיבי ואני לא אקח אותו – זה דבר בלתי נתפס.

<יוסף גורן: איך הגענו לפה?

איתן כבל: בשביל זה אנחנו פה.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת, חבר הכנסת עיסאווי פריג'?

איילת נחמיאס ורבין: פטורים שיטתיים ממכרז לחברות מחוץ לארץ; אני לא מכירה הרבה חברות ישראליות שבאופן שיטתי מקבלות פה פטור ממכרז, אבל יש.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: נניח שיש.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך ששיקול הדעת שמופעל בנושא של העדפת תוצרת הארץ, כולל לפעמים פערים - - -

עיסאווי פריג': מה ההיגיון אם זה קיים אצלי?

איילת נחמיאס ורבין: מה ההיגיון ברכישת תעודת זהות שעולה 50 שקלים, תעודת זהות חכמה, על פני 12.5 שקלים שמספק יצרן ישראלי – פלוס מינוס אותו מוצר?

איילת נחמיאס ורבין: מה השיקול?

איילת נחמיאס ורבין: לא יודעת.

<יוסף גורן: אם תיצור איתי קשר אני אגיד לך מה ההיגיון.

<יוסף גורן: לא בפורום הזה.

איתן כבל: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

איתן כבל: מר כפיר סהר מאקרשטיין, ולאחר מכן מר אלי כהן, יושב ראש מטה כחול-לבן.

איתן כבל: הגברת ליאת גור, ממלאת מקום מנכ"ל התאחדות המלאכה והתעשייה, והאחרונה תהיה הגברת נעמה קאופמן, שתנסה לסכם לנו את כל התהליך.

איתן כבל: ואז אני, כמובן, אוציא את הסיכום שלי.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: כן.

<כפיר סהר: שמי כפיר סהר.

<כפיר סהר: אני סמנכ"ל המכירות של חברת אקרשטיין תעשיות.

<כפיר סהר: קודם כל, להתייחס.

<כפיר סהר: אקרשטיין היא חברה שיש לה 600 עובדים עם שלושה מפעלים בארץ: אחד בראש פינה, אחד באשדוד ואחד בירוחם, ואנחנו מתעסקים בריצוף.

<כפיר סהר: כולם מכירים.

<כפיר סהר: יש פרויקטים ברחבי הארץ שיוצאים כאשר יועצים חיצוניים נותנים העדפות למוצרים נחוץ לארץ, ולנו לא ניתנת האופציה לתת אפילו מוצר שווה ערך, להציג אותו כדוגמה, שיוכלו אותם אדריכלים ומתכננים להתרשם מהמוצר.

<כפיר סהר: כמובן מהאיכות שלו וגם מהמחיר שלו וכמובן מהיופי שלו.

<כפיר סהר: ולצערי – אני יכול לתת כמה דוגמאות, כמו בכיכר דיזינגוף בתל אביב, שעכשיו מבצעים.

<כפיר סהר: שם יש אמנם שווה ערך ישראלי, אבל האצבע המכוונת זה למוצר מסין.

<כפיר סהר: לנו אפילו אין את האופציה להציג שווה-ערך.

איתן כבל: אם אתה היית צריך, אם היית מקבל את זה, אל מול החברה שזכתה, ואין לי מושג בעניין; תמיד אני אומר: בלי לייפות.

איתן כבל: כי בסוף, אתה יודע, אנחנו נקבל פנייה ויגידו לנו את הדברים.

איתן כבל: בסוף הרי צריך להעמיד את הדברים זה מול זה: במובן של מחיר, במובן של איכות.

<כפיר סהר: חד משמעית, מחיר הרבה יותר זול.

<כפיר סהר: איכות: אני לא מכיר את המוצר הסיני, אבל אני מתאר לעצמי שהאיכות שלנו, אני יודע איך המוצר שלנו ואני יודע שהאיכות שלנו היא הרבה-הרבה יותר טובה.

<כפיר סהר: עוד פעם: אני לא מכיר את המוצר, אבל אני יודע מה המוצר שלי יודע לתת.

<כפיר סהר: והדבר הכי חשוב: זה התחזוקה העתידית.

<כפיר סהר: הרי בעוד חמש שנים יצטרכו לתחזק את הכיכר, צריך להביא אריחים כאלו.

<כפיר סהר: מאיפה הם יביאו?

<לאה ורון: ייסעו לסין.

<כפיר סהר: לי יש פה, כל הזמן, זמין.

<כפיר סהר: לא צריך להביא מכולות, לא צריך לאחסן את זה באיזשהם מקומות, שגם ככה אין הרבה מקומות חנייה בתל אביב.

<כפיר סהר: כולנו פה מכירים ויודעים.

<כפיר סהר: אז למה להכין את זה?

<כפיר סהר: יש לי פה, בארץ.

<כפיר סהר: קחו ממני.

איתן כבל: מה הנימוק שאתה לא יכולת?

<כפיר סהר: שאני לא יכולתי – מה?

איתן כבל: להיות חלק מ-.

<כפיר סהר: אין נימוק, אין נימוק, אין נימוק.

<כפיר סהר: הנימוק הוא - - -

<עדי שאולי: זה תכנון האדריכל במה שנקרא: חופש היצירה של האדריכל לתכנן את הדברים.

איתן כבל: תציג את עצמך.

<עדי שאולי: עדי שאולי, התאחדות התעשיינים, מטה כחול-לבן מיוצר בישראל ומנהל את איגוד תעשיות הבנייה והצריכה.

<עדי שאולי: זו השיטה שיש היום, גם לחברות ממשלתיות, שהן עומדות בחוק חובת המכרזים והעדפת תוצרת הארץ, אבל הן לוקחות יועץ, יועץ חיצוני, שהוא בעצם מתכנן את הפרויקט, את האדריכל.

<עדי שאולי: זה קרה ברשות שדות התעופה, במכרז שאתם ליוויתם עם שטיחי כרמל, שהמתכנן החליט שהחיתוך של השטיח יהיה בצורה אלכסונית ולא בצורה ישרה, ועל זה זה נפל.

<כפיר סהר: גם היום - - -

<עדי שאולי: אז זה לא המחיר – הבעיה, וזה לא האיכות – הבעיה.

איתן כבל: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

איתן כבל: זאת אומרת, יש גם דרכים איך לעשות את האיגוף, העיקוף.

<קריאה: בוודאי.

<קריאה: ברור.

עיסאווי פריג': - - - מקומי, ישראלי.

עיסאווי פריג': הוא לא מחוץ לארץ.

<קריאה: נו, אז מה?

<קריאה: אז מה?

<עדי שאולי: הזוכה הוא מחוץ לארץ.

איתן כבל: לא, לא, בסדר – הוא שאל שאלה אחרת.

<עדי שאולי: האדריכל הוא מקומי.

<עדי שאולי: כן.

<כפיר סהר: אני אתייחס רק לדברים שאמר חבר הכנסת רועי פולקמן.

איתן כבל: בקצרה, כי הוא כבר לא כאן.

<כפיר סהר: הוא לא כאן, אבל חשוב לי להגיד שסך הכול חברת אקרשטיין רצתה להתמודד בהקמת מפעל סיגמנטים, לייצר לרכבת הקלה בתל אביב, וביקשנו את העזרה להקמת המפעל הזה בראש פינה, באזור התעשייה צחר, וברגע שראינו שמערימים עלינו הרבה מאוד קשיים, שאנחנו לא יכולים להתמודד עם זה, אז העדפנו לרדת.

<כפיר סהר: ועובדה: אנחנו גם לא מספקים את המכרז הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מר אלי כהן בבקשה.

איתן כבל: קודם כל, ברכות לתפקיד, למינוי ושיהיה בהצלחה, ואנחנו באמת מחזיקים לך אצבעות בתפקיד החשוב הזה.

אלי כהן: תודה רבה.

איתן כבל: יושב ראש מטה מיוצר בישראל.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: מהתאחדות התעשיינים, כמובן.

אלי כהן: כבוד היושב ראש, חברי הכנסת, כל הציבור שהגיע, אני חושב שהדיון הזה מאוד-מאוד ראוי.

אלי כהן: אני רוצה להודות, קודם כל, ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת איתן כבל, שזו לא הפעם הראשונה שאנחנו נפגשים.

אלי כהן: 25 שנה של פעילות כתעשיין דור שני בארץ.

אלי כהן: אני מייצג היום תעשייה מאוד רחבה, אחת התעשיות היפות ביותר שיש היום בעולם, מחוזרת ביותר, שלכל מקום שאנחנו מגיעים, כמו שאמרתם, אנחנו מבוקשים.

אלי כהן: וכאן, אתם שמעתם רק את הדוגמית של הדוגמית.

אלי כהן: וחבר הכנסת רועי פולקמן שיצא, וחבל שהוא יצא – אני יכול לומר לו שרגולציה היא לא מילת גנאי.

אלי כהן: ישנו חוק.

אלי כהן: החוק הזה מלא חורים, טלאים.

אלי כהן: הוא מורכב בצורה שהתאימה לשנת 1995.

אלי כהן: העולם השתנה, חברים.

אלי כהן: אתם יוצאים החוצה, אתם מחזיקים מכשירים, אתם מתעסקים בטכנולוגיות חדשות, ולנו מנפנפים עם חוק של חובת המכרזים, שהאיגופים שנעשים על גבי הציבור משלם המיסים, עלינו התעשיינים, הוא כבר וירטואוזיה שקשה לי לדמיין אותה.

אלי כהן: יחד עם זאת, אנחנו פותחים את העיתונים בבוקר ואנחנו חייבים להודות שגם במשרד הכלכלה והתעשייה יושב היום שר שאומר: אני רוצה להגדיל את התוצר מ-18% ל-20%.

אלי כהן: את התוצר, את הכוח של התעשייה – להגדיל אותו מ-18% ל-20%.

אלי כהן: איך אתם רוצים שמר עופר סלע ומר מנשה תמיר וכל החברים האלה ששמעתם פה יעשו את הדבר הזה בלי שאנחנו, בתוך המדינה, נירתם אליהם?

אלי כהן: אני לא רואה את הרגולציה פה כ-.

אלי כהן: זו לא מילת גנאי, חברים.

איתן כבל: לא כל רגולציה היא מילת גנאי.

אלי כהן: לא כל רגולציה ואני נגד רגולציה.

אלי כהן: בעיקרון, אני נגד רגולציה, אבל הרגולציה פה היא פשוט פגת תוקף.

אלי כהן: תיקחו את החוקים האלה, תשימו אותם בצד.

אלי כהן: הם לא רלוונטיים.

אלי כהן: עכשיו, אני בכל זאת רוצה להגיד איזו מילה טובה.

אלי כהן: יושבת ראש שדולת כחול-לבן בכנסת, חברת הכנסת מירב בן ארי, מנסה במאמצים בלתי רגילים, כבר תקופה ארוכה; אני נכנסתי לתפקיד, אני ליוויתי את המטה, אני ישבתי במטה כחבר במטה, אבל אני מכיר את הפעילות שלה.

אלי כהן: היא נזרקת מכל המדרגות של כל המשרדים הרלוונטיים שעוסקים, שהם מנסים להסביר לנו למה לא צריך לתקן שום דבר ולא צריך חוק העדפה – העדפת תוצרת הארץ.

אלי כהן: אז אני אענה לך, חבר הכנסת עיסאווי פריג': תראה, אנחנו לא באנו לפה להתחנן ולא באנו לבקש, ואל תעדיפו אותנו בגלל האיכות ובגלל המחיר.

אלי כהן: אנחנו מבקשים רק דבר קטן: התאחדות התעשיינים באה לכנסת לבקש שתתנו לנו זכות לגשת למכרזים כשווים בין שווים.

אלי כהן: תאמין לי, אני אוכל אותם בלי מלח לארוחת בוקר.

אלי כהן: אין אחד שאנחנו לא יכולים להתמודד איתו.

אלי כהן: אני מכיר את המפעל של אקרשטיין, אני מכיר את המפעל של עשת אילון.

אלי כהן: אין מצב שאנחנו לא יודעים לתת תשובה לכל גורם אחר שיבוא.

אלי כהן: עכשיו, חבר'ה, אנחנו חיים בעולם שארצות הברית הקטנה, סין הקטנה, הכריזו כמדיניות, מדיניות של המדינה, שזה הדבר הכי חשוב.

<נירית תמיר: הם יודעים לעשות את זה.

אלי כהן: על זה הוא בנה את הקמפיין, האדון טראמפ.

אלי כהן: אנחנו חושבים שרגולציה חייבת להיות ברמה הזאת שצריך להסתכל על החוקים האלה עוד פעם.

אלי כהן: עוד פעם: אני לא באתי מגובש עם חוות דעת משפטית, כי אני ראיתי את כל חוות הדעת המשפטיות שיצאו בשמונה השנים האחרונות, אבל אני חושב שצריך לעבור עוד פעם על החוק, על הבסיס, על התקנות ולהתאים אותם למציאות היום.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, תודה, מר אלי כהן.

<עדי שאולי: כבוד היושב ראש, אני רק רוצה להוסיף משפט אחד.

<עדי שאולי: חצי משפט.

<עדי שאולי: אנחנו רוצים, קודם כל, להגיד שגם שר הכלכלה והתעשייה וגם שר האוצר תומכים בהצעת החוק של חברת הכנסת מירב בן ארי להעדפת תוצרת הארץ וחוק חובת המכרזים.

איתן כבל: מר עדי שאולי, הבנתי, עשית, סימנו וי.

איתן כבל: עכשיו נראה את זה עובר.

<עדי שאולי: ותודה גדולה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: על זה נאמר: תרתי דסתרי.

איתן כבל: זאת אומרת כששר האוצר ושר הכלכלה והתעשייה רוצים משהו, הם לא צריכים לבקש רשות מאף אחד.

איתן כבל: אז רק כדי שאנחנו נשים את הדברים כהווייתם.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: זה לא בעולם מקביל.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

איתן כבל: כן, הגברת ליאת גור.

<ליאת גור: אני מייצגת בעצם את המפעלים הקטנים, עד 20 עובדים, שהם בעצם 88% מהמפעלים בארץ.

<ליאת גור: ואני רוצה, בניגוד למה שחבריי אמרו פה, להגיד שזה כן המחיר ולספר לכם שמר יוסי אלקובי, הנשיא שלנו, שלא נמצא פה עכשיו כי הוא נלחם על הישרדות מפעל הרהיטים שיש לו כבר 30 שנה, כי הוא לאחרונה איבד מכרז לבניית רהיטים – יש לו נגריית בוטיק – לטובת יצרן מטורקיה, וזה כן המחיר.

<ליאת גור: זה 15%-10% מחיר.

<ליאת גור: כי הוא משלם 3,000 דולר לנגר שלו ובטורקיה משלמים 300 דולר לנגר שלהם.

<ליאת גור: ואני רוצה להגיד שאנחנו מרגישים קצת מרומים.

<ליאת גור: כי אי אפשר להגיד: רוצים תעשייה ישראלית, רוצים תעשייה ישראלית; ושמענו את חבר הכנסת רועי פולקמן – וגם לי חבל שהוא לא פה – אומר כל הזמן: לא תהיה העדפה במכרזים, לא יעזור לכם.

<ליאת גור: למרות שישבה ועדה, לפני עשר שנים כבר, של מר ירון זליכה ומר רענן דינור, ובדקה את העניין הזה של העדפה והגדלת שיעור העסקים הקטנים במכרזים ואמרה: אנחנו מציעים כל מיני הצעות.

<ליאת גור: אם זה לא ילך, צריך להעדיף עסקים קטנים במכרזים.

<ליאת גור: וארצות הברית, עוד לפני עידן דונלד טראמפ, עושה את זה, ו-25% מהמכרזים הפדרליים הולכים לעסקים קטנים.

<ליאת גור: אצלנו זה לא קורה – המספר ירד.

<ליאת גור: נתונים של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה והתעשייה: ב-2015 רק 17% מהעסקים הקטנים השתתפו במכרזים.

<ליאת גור: עוד דבר.

<ליאת גור: אני רוצה להגיד משהו שלא עלה פה: העניין הוא מוסרי.

<ליאת גור: ב-The marker, ביומיים האחרונים, התפרסמו כתבות מזעזעות על תנאי העבודה של העובדים מסין.

<ליאת גור: היום, כשאנחנו הולכים לסין, אז זה יותר זול, אבל הם מנצלים עובדים שם.

<ליאת גור: וכשאתה קונה מעובד ישראלי אתה יכול להגיד שהזכויות שלו נשמרות והוא מקבל את כל ההטבות, ובגלל זה הוא עולה 3,000 דולר, וזה מאוד חשוב לכם פה.

<ליאת גור: אז אולי צריך גם להיות חשוב לנו שכשאנחנו קונים בגדים זולים וטקסטיל זול ורהיטים זולים, יש איזושהי רמה מוסרית - - -

איתן כבל: כן, אבל הגברת ליאת גור, זה יהיה דיון אחרי הפגרה.

איתן כבל: נעשה דיון אחר.

איתן כבל: זאת אומרת, לא סתם מאוד-מאוד סגרתי את הדיון ולא כי.

איתן כבל: כי שאלת כחול-לבן, יש לה רבדים רבים.

איתן כבל: זה לא רובד אחד.

<ליאת גור: נכון.

<ליאת גור: אז בבקשה, משפט אחרון, שתבינו עד כמה המצב קשה.

<ליאת גור: מזון – 218 מפעלים נסגרו; טקסטיל – 297 מפעלים נסגרו בשלוש השנים האחרונות; רהיטים – 157 מפעלים נסגרו.

<ליאת גור: מדובר על 800 מפעלים קטנים ובינוניים שנסגרו רק בשנים האחרונות.

<ליאת גור: מדובר על למעלה מ-3,000 עובדים.

עיסאווי פריג': אבל כמה נפתחו?

<ליאת גור: נפתחו מעט מאוד.

<ליאת גור: לא תעשייה.

<ליאת גור: אנחנו רואים את החברים, אנחנו מקבלים את טפסי 126 שלהם.

<ליאת גור: מי שלא נסגר – מ-20 עובדים זה יורד לחמישה עובדים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירה.

איתן כבל: תודה לך.

<ליאת גור: בבקשה.

איתן כבל: הגברת גילה בן בסט, ראש היחידה הכלכלית במשרד הביטחון.

איתן כבל: ברשותך, אני רוצה לשאול אותך רק שאלה אחת:

איתן כבל: אני רק רוצה לדעת האם, בכלל, יש לכם כלי כזה?

איתן כבל: הרי משרד הביטחון, באופן טבעי, הוא אולי המערכת הכי גדולה מבחינת רכישות והוצאת מכרזים באופן טבעי.

איתן כבל: עכשיו, באופן טבעי גם כל המערכת הישראלית, בוודאי הגופים הגדולים: תע"ש, אלביט ורפא"ל, והרשימה היא ארוכה.

איתן כבל: עושים את כל אשר לאל ידם - - - ובדין, כדי שמערכת הביטחון תרכוש את המוצרים הנדרשים מהם.

איתן כבל: למשל: עכשיו, התותחים של אלביט, שהיא רוצה שמערכת הביטחון תרכוש.

איתן כבל: זה התפרסם עכשיו.

איתן כבל: עכשיו, כשאתם מוציאים את המכרז וזוכה בה חברה ישראלית, האם יש בכלל כלל כזה, תקנה כזו, שאומרת לכם:

איתן כבל: אם העסקה היא בסדר גודל x – אני אפילו לא שם את האצבע ואומר כמה - - -

<לאה ורון: אבל זה לא שהם מוציאים - - -

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: אני רק רוצה לשאול.

איתן כבל: יש כאן שתי שאלות.

איתן כבל: כיוון שהיא המומחית, לא אני.

איתן כבל: קודם כל, אם היא יודעת להגיד לי האם יש כלל כזה שאומר אם מדינת ישראל, ובמקרה הזה מערכת הביטחון, רוכשת מוצרים ב-x שקלים או דולרים מחברה ישראלית – חובתה של אותה חברה לרכוש, ואני אומר: רכש גומלין מחברות ישראליות בפרויקט בסדר גודל מסוים?

איתן כבל: יש דבר כזה?

עיסאווי פריג': אין.

<גילה בן בסט: לא.

<גילה בן בסט: זה בעייתי.

איתן כבל: ברור לי שאין.

איתן כבל: בגלל זה הדיון.

איתן כבל: אני רק רוצה לשמוע את זה, אם גברתי תוכל?

<גילה בן בסט: אין.

<גילה בן בסט: אין.

<גילה בן בסט: אין כזה - - -, אבל הם מקבלים במכרז העדפת תוצרת הארץ אם הם קונים מקבלן משנה ישראלי.

<גילה בן בסט: יש להם incentive - - -

איתן כבל: זאת אומרת?

איתן כבל: תפרטי.

<גילה בן בסט: ברגע שהם נותנים הצעת מחיר, אם הם מסוגלים להצהיר - - - שכלל העבודה, כולל קבלני משנה, היא מתוצרת הארץ – הם מקבלים העדפה במכרז.

<גילה בן בסט: זאת אומרת, יש להם Incentive להעדיף תוצרת ישראלית.

<לאה ורון: של 15%?

<קריאה: לא.

<גילה בן בסט: 35%.

<לאה ורון: של 35%?

<גילה בן בסט: - - -

<קריאה: לא, לא, לא.

<קריאה: יש פה בלבול בנתונים.

איילת נחמיאס ורבין: התקנות?

איילת נחמיאס ורבין: התקנות הן לא 15%.

איילת נחמיאס ורבין: יותר.

<גילה בן בסט: יש גם העדפה לאומית.

איילת נחמיאס ורבין: רק לא מתנהגים לפי זה.

איילת נחמיאס ורבין: נקודה.

<גילה בן בסט: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: לא מתנהגים לפי זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מתנהלים לפי הכללים האלה, מה לעשות?

<גילה בן בסט: - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני משתדלת להיות שקטה ולא עצבנית, אבל אני אומר לכם: זה פשוט לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: תתעוררו.

איילת נחמיאס ורבין: יקרה פה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם: תעזבו את המט"ח, שאני מתחננת לפני יושב ראש הוועדה, לעשות דיון בעניין הזה, בהול.

איילת נחמיאס ורבין: תעזבו את המט"ח שעכשיו קורע את התעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, לא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת אתכם על משהו שמאז שיש תקנות העדפת תוצרת הארץ, עושים הכול כדי לעקוף את זה: מפרקים מכרזים, שמים חסמים.

איילת נחמיאס ורבין: קורעים את התעשיינים הישראלים.

איילת נחמיאס ורבין: נקודה.

<גילה בן בסט: מתי ראית מכרזים של משרד הביטחון שאת יכולה להגיד כזה דבר?

<גילה בן בסט: - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לחזק אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך שבמשרד הביטחון, באספקטים מסוימים של העדפת תוצרת הארץ; והיו לי הרבה מאוד דיונים – לא מולך.

איילת נחמיאס ורבין: מול החשב שלכם או מישהו מהסמנכ"לים אצלכם, שמגיע להרבה דיונים פה בכל מיני נושאים שקשורים למכרזים מול תעשיינים קטנים ובינוניים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך: אתם אחד המשרדים היותר מסודרים, לכן גם יותר קל לנו לבוא אליכם בטענות כשאתם לא עושים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לך שבהרבה דברים אתם משתדלים לעשות את הדברים כהלכה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שבעניין הזה, אבל כמובן שמשרדי הממשלה האחרים עוד גרועים מכם בהרבה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שבזה לא מיישמים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירה.

<גילה בן בסט: שוב, משרד הביטחון הוא היחיד באמת שנותן את ההעדפה הלאומית, העדפת אזורי א' ו-ב', טקסטיל, עוטף עזה - - -

איילת נחמיאס ורבין: כן, טקסטיל, נעלי בריל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מזכירה לכם ביקור שהיה - - - שלא הייתי.

איילת נחמיאס ורבין: נעלי בריל היה צריך בכוח.

איתן כבל: ברשותך, אני רק רוצה: יש פיקוח ומעקב באמת, שהעובדה שהוא אומר:

איתן כבל: הוא זכה בהעדפה כיוון שהוא התחייב לעמוד ברכש מתוצרת הארץ.

איתן כבל: האם יש מישהו שעוקב אחרי זה, שאכן הם עומדים בכללים האלה?

<גילה בן בסט: לא בכל מקרה, אבל כן.

<גילה בן בסט: כן בודקים.

<גילה בן בסט: בודקים אם ההצהרות נכונות, בודקים אם התוצרת נכונה.

<גילה בן בסט: שוב, אנחנו לא יכולים - - -

איתן כבל: ברור, ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שזכה במכרז, מישהו עוקב שהוא מקיים את תנאיו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו השאלה.

<גילה בן בסט: - - -

איתן כבל: את יודעת, בתקשורת זה הרבה.

איתן כבל: את יודעת, אתה רואה את זה.

איתן כבל: כשניגשים למכרז, אומרים: זה יהיה השדר, זאת תהיה התכנית.

איתן כבל: ואתה, על בסיס זה זוכה.

איתן כבל: אחרי שנה אתה מסתכל, אתה מנסה לבדוק את כל אלה שהיו שם – אתה לא רואה אף אחד.

איתן כבל: זאת אומרת, יש הבדל גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהסעת תלמידים אתה מעביר רשימה של - - -

<גילה בן בסט: יש בדיקות.

<גילה בן בסט: אנחנו גם יושבים עכשיו.

<גילה בן בסט: עכשיו, סוף-סוף, נזכרו לפנות אלינו.

<גילה בן בסט: ישבתי עם מר יאיר שירן ממשרד הכלכלה והתעשייה ועם טל ממשרד האוצר על החוק.

<גילה בן בסט: לראות גם איך מנסים לעשות את הדברים יותר טוב ובלי העזרה של הוועדה - - -

איתן כבל: גברתי, אנחנו גם נוציא לכם פנייה בכתב, שאני אבקש לדעת את סיפור הדרך שבו איך זה מתנהל לאורך כל התהליך ומי בודק ומתי בודקים.

איתן כבל: והאם בסוף התהליך אתה אומר: אני בא, אני רוצה לשלם ולדעת האם באמת, כשאמרנו 35% – האם ה-35% האלה או כמה שזה בא לידי ביטוי בתוך המכרז?

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: אני אבקש את התגובה.

<גילה בן בסט: כשאנחנו מבינים שמישהו כתב והוא לא מיישם – אנחנו גם השעינו ספקים על זה, שלא יוכלו להשתתף, וגם אנחנו קונסים אותם באותם 15% שהם קיבלו העדפה.

איתן כבל: את יודעת איך זה, זה אחרי.

איתן כבל: זה קנס שהוא.

איתן כבל: אם אני עושה מכרז, אני כבר לוקח בחשבון ששווה לי לחטוף את הקנס.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך: אני שמעתי את זה מהרשויות, מרשויות המדינה עצמן, שהן אומרות שהן מתנערות.

איילת נחמיאס ורבין: הן אומרות: אנחנו לקחנו קבלן ראשי, הוא לוקח איזו חברה שהוא רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: תשובה נהדרת.

<יוסף גורן: זאת הבעיה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אחרונת הדוברים ואני מסכם.

איתן כבל: ולא סתם חיכיתי, הגברת נעמה קאופמן.

איתן כבל: היה אמור להיות המנכ"ל כאן, והוא לא יכול מסיבות שאם אני אמרתי לו שיש לו פטור מלהגיע, אז כנראה שהפטור הוא מוצדק לחלוטין.

איתן כבל: אז הגברת נעמה קאופמן, שהיא המשנה למנכ"ל.

איתן כבל: וגם נאמר לי על ידי מר עמית לנג שאת זו שעוסקת בעניין עצמו.

איתן כבל: עכשיו, אני רוצה שנהיה ממוקדים בעניין הזה.

איתן כבל: אני רוצה לדעת האם יש, קודם כל, כללים שמחייבים רכש גומלין ישראלי, בין חברות ישראליות.

איתן כבל: כי זה קודם כל הנושא.

איתן כבל: פה הרבה עסקו במפתח רחב.

איתן כבל: אני רוצה לדעת האם יש כללים.

איתן כבל: קודם כל, האם יש כללים שאומרים שחברה ישראלית שזוכה במכרז פה על בסיס העדפה ישראלית, האם היא, החברה הזו, יש לה התחייבות למתן?

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: זה מה שאני רוצה לדעת.

איתן כבל: זה הדבר הכי חשוב בתהליך הזה.

איתן כבל: וגברתי הרי הקשיבה - - -.

איתן כבל: אני יודע שזה לא תמיד נעים לנסוע לפתח תקווה, בטח בפקקים של היום, כדי לבדוק מוצרים.

איתן כבל: אפשר לעמוד בפקקים בהונג-קונג ואנחנו מקבלים אותם באהבה, אבל כשיש לנו פקקים בפתח-תקווה.

<נעמה קאופמן: שמעתי את שאלתו של אדוני ואני רוצה גם לברך על הדיון, ואני כן רוצה להגיד כמה דברים מקדימים, ואני ארשה לעצמי לדבר בשם השר.

איתן כבל: נכון כי אני רציתי לשמור את השר לסוף.

איתן כבל: כי שוחחתי איתו, אז אני גם - - -

<נעמה קאופמן: אז אני אומר בהקשר זה שחיזוק התעשייה הישראלית וקידום התעשייה הישראלית, ויעידו על כך חבריי מהתאחדות התעשיינים וכמה מפעלים ששוחחתי איתם: זה נמצא בראש סדרי העדיפויות של המשרד ושל השר, ובכלל זה כלול גם חיזוק העובד בתעשייה הישראלית ונושא רכש כחול-לבן.

<נעמה קאופמן: מטה כחול-לבן זה מטה משותף למשרד הכלכלה והתעשייה ולהתאחדות התעשיינים.

<נעמה קאופמן: עומד עכשיו בראשו מר אלי כהן, שהוא יושב ראש המטה החדש.

<נעמה קאופמן: גם אני חדשה בתפקידי, אגב.

<נעמה קאופמן: חודשיים בתפקיד.

איתן כבל: שיהיה גם לך בהצלחה.

<נעמה קאופמן: תודה רבה.

<נעמה קאופמן: וההסתדרות שהיא שותפה.

<נעמה קאופמן: ושמנו לנו כאג'נדה לחזק באמצעי הסברה מאוד-מאוד אינטנסיביים שעומדים על הפרק בתקופה הקרובה, לחיזוק התעשייה, עידוד התעשייה, עסקים קטנים, עסקים בינוניים וגם התעשייה המסורתית, העובד בתעשייה, העובדת בתעשייה ונושא של רכש כחול-לבן.

<נעמה קאופמן: והדברים האלה חשוב שייאמרו.

<נעמה קאופמן: ואגב, אנחנו מברכים על הפעילות של שדולת כחול-לבן בכנסת.

<נעמה קאופמן: משרד הכלכלה והתעשייה מחובר לעשייה הזו, משרד הכלכלה והתעשייה מחובר להצעת חוק של חברת הכנסת מירב בן ארי, ויש שם - - - שמקובלות על המשרד ונמצאות גם בראש סדרי העדיפויות שלנו.

<נעמה קאופמן: אדוני שאל שאלה מאוד ספציפית ואני בן אדם ממוקד שאוהב להשיב.

<נעמה קאופמן: אין חובה, כאשר ספק זכה במכרז – נחייב אותו בשרשור לקנות כחול-לבן בתמורה או סוג של רכש גומלין.

<נעמה קאופמן: רכש גומלין היא סוגיה אחרת של ספקים זרים.

איתן כבל: לא, אני לא - - -.

איתן כבל: כן, אני יודע, אני מכיר.

איתן כבל: לכן, בפתיחת דבריי אמרתי:

איתן כבל: לא נעסוק ברכש גומלין ולא נעסוק באותן חובות - - -

<נעמה קאופמן: זה סוגיות חשובות שיש להן משמעויות אדירות לכלכלת ישראל.

איתן כבל: חשובות, אין ויכוח.

איתן כבל: וגם אלה שהופיעו כאן בפני הוועדה הציגו מצג שאין לו דבר וחצי דבר עם רכש גומלין, שאין לו דבר וחצי דבר עם התחייבויות של יחסים עם האמריקאים או יחסים עם מדינה כזו או אחרת, אלא מכרז שבו יש חברה ישראלית וחברות מחוץ לארץ, שעומדות פלוס מינוס באותו סטנדרט.

איתן כבל: אני אפילו לא רוצה לומר שהסטנדרט הישראלי יותר טוב.

איילת נחמיאס ורבין: וחד משמעית אני מוכנה להתחייב על זה.

איתן כבל: אני אפילו לא אומר על המחיר, שבחלק מהמקרים המחירים - - - חברות ישראליות הציעו, אפילו היה יותר זול.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: ואני אפילו לא רוצה לומר שיותר סבבה לנסוע להולנד או לבחון את המוצרים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב ראש, אני מוכרחה להגיד משהו על אקרשטיין.

איילת נחמיאס ורבין: אני ביקרתי בשני מפעלים של אקרשטיין בעת האחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך משהו מדהים, אדוני היושב ראש.

איילת נחמיאס ורבין: תבין למה זה כל כך מקומם.

איילת נחמיאס ורבין: וזה באמת לא נוגע רק לאקרשטיין, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שולחים את המפעלים לפריפריה, כי מאוד-מאוד-מאוד חשוב בעיני כולנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם: במיוחד היום, כשגם התעשייה היא היי-טק, אז זה חשוב במיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז, כשהם צריכים, למשל, להתחרות במכרזים שהם במרכז הארץ – יש להם עלויות שינוע.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו עלויות השינוע האלה, וזה, אגב, נוגע למשרד הביטחון, יקירתי.

איילת נחמיאס ורבין: עלויות השינוע האלה, במקרה שלהם, בגלל הכובד, זה בסביבות 22%-20%.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אני אמרתי להם ככה.

איילת נחמיאס ורבין: הם אמרו: את צודקת – 22%-20%.

איילת נחמיאס ורבין: אתה חושב שאז הם יכולים להתחרות במכרז?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ביקשנו מהם ללכת לצפון.

איתן כבל: את צודקת, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת: לא צריך לתת להם, לא צריך.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך לעשות הקלות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להביא את זה בחשבון, אבל אני אומרת:

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים לזכור את הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שלחנו אותם לשם.

איתן כבל: אבל חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני לא רוצה לעשות לעצמנו חיים קלים בעניין הזה.

איתן כבל: אני ממש לא בא מהמקום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה חשוב, כי אז שמים עוד חסמים - - -

איתן כבל: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני לא מרשה לנו יותר לדבר.

איתן כבל: הגברת נעמה קאופמן תסיים את דבריה.

<נעמה קאופמן: משרד הכלכלה והתעשייה בעד הסרת חסמים, בעד הסרת חסמים לתעשייה.

<נעמה קאופמן: אנחנו פועלים בנושא הזה.

<נעמה קאופמן: אני פניתי לתעשייה אישית השבוע.

<נעמה קאופמן: אני אומרת שוב: אני חדשה בתפקיד.

איתן כבל: יש מישהו שעוקב אחרי זה?

איילת נחמיאס ורבין: - - -

איתן כבל: מישהו שיודע להעניש ספקים כאלה שלא עומדים בכללים?

<נעמה קאופמן: קודם כל, הנושא של רכש גומלין מטופל במשרד.

<נעמה קאופמן: מטופל במשרד.

איתן כבל: תקשיבי, אין לי ספק שבכל הנוגע לרכש גומלין עם מדינות שאיתן אנחנו שם – אם את לא תעשי את עבודתך, הם כבר ידאגו שתעשי אותה.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: לא על זה אני מדבר.

איתן כבל: כי ברור לי שאם יצא מכרז ויש התחייבות של מדינת ישראל למערכת הביטחון האמריקאית - -

<נעמה קאופמן: - - - הפוך אני מדברת.

איתן כבל: - - שאתה חייב לקנות או לקבל מהם את זה, ברור לי שהאמריקאים - - -.

איתן כבל: איך סיפרתי לכם עם - - -, עם חברות הקולנוע, שהייתי יוצא מהבית וכבר היועץ הכלכלי דיבר איתי והשגריר והמשלחות שהגיעו לכאן מארצות הברית, על דבר שאולי אולי-אולי.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה אמרתי לכם: - - - לזמן אותם.

איילת נחמיאס ורבין: הם צריכים לשבת פה.

איילת נחמיאס ורבין: הם היו צריכים לשבת פה ליד השולחן.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: גברתי רק תסיים, ברשותך.

<נעמה קאופמן: אז אני אומרת: הנושאים שהם כלולים בתחומים שרוצים להרחיב אותם – משרד הכלכלה והתעשייה בעד.

<נעמה קאופמן: הוא לא מתנגד - - -

איילת נחמיאס ורבין: הגברת נעמה קאופמן, תעזרי לנו להעביר?

איילת נחמיאס ורבין: טוב, הוא לא מרשה לי, אבל אז הבנת מה אני רוצה שנעביר, בסדר?

<נעמה קאופמן: בכל מקרה, אני אומרת: יש את הנושא של הוועדה לחיזוק התעשייה שמתחילה לעבוד בשבוע הזה, בשבוע הבא.

<נעמה קאופמן: אנחנו ביום האישה.

<נעמה קאופמן: אז ברגע שיהיו שם יותר נשים היא תתחיל לעבוד, וצריך לתת לה הזדמנות לעשות את עבודתה, כי לזה, בין השאר, היא הוקמה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ברשותכם, אני חייב לסכם ולומר כמה דברים.

איתן כבל: קודם כל, אפתח ואומר: המצב גרוע מאוד-מאוד.

איתן כבל: אני אומר את זה.

איתן כבל: לא צריך להיות מומחה, לא צריך להיות כאן, עכשיו, איזה איש חכם ורב פעלים וידע.

איתן כבל: הכותרת שלי: מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך; מה שקורה פה היום, גם בתעשייה הישראלית – מה ששנוא עלי אני עושה אותו לחברי.

איתן כבל: אוקיי?

איתן כבל: אני אלך צעד אחד לאחור.

איתן כבל: הייתה לי שיחה לפני כשבוע, עשרה ימים, עם השר, ואני סיפרתי לו על הדיון שהולך להתקיים.

איתן כבל: קודם כל, הוא נתן את כל ההתחייבות שלו להירתם לעניין הזה.

איתן כבל: ואין לי שום כוונה לאפשר לו לא לעסוק בעניין הזה.

איתן כבל: ואני רוצה להבהיר: עניין כחול-לבן הוא עולם ומלואו.

איתן כבל: קל מאוד-מאוד לצאת מהפוקוס ולהתחיל להתעסק עם כחול-לבן מההיבט הרחב, כי לא נצא ממנו.

איתן כבל: אני לא ביקשתי, גברתי ומכובדיי, בשלב הזה, ומר אלי כהן, להתעסק עם העדפת תוצרת ישראל במקרו.

איתן כבל: זאת שאלה שגם תידון כאן, ויש ככה ויש כך ויש בעד וכללים ולמה אנשים כן קונים מוצרים דרך הטלפון?

איתן כבל: דרך האינטרנט?

איתן כבל: ומהו הגבול של העסקת עובד ישראלי בתנאים נאותים אל מול העסקה בתנאים לא נאותים?

איתן כבל: כל השאלות האלה, אני לא עוסק בהן עכשיו, חשובות ככל שתהיינה.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר: אחרי הכול יש נקודה מאוד-מאוד ברורה – כבר חברה ישראלית מקבלת את הזכות מהמדינה לקבל את - - -, לזכות במכרז, ממיליונים עד עשרות מיליונים ועד מאות מיליונים במצטבר, ובחלק מהמקרים זה יכול להגיע למיליארדים במצטבר.

איתן כבל: אין מצב, אין מצב שלא תהיה העדפה, על פי כל התנאים של מחיר, של איכות, לחברות ישראליות מסכום מסוים.

איתן כבל: אני מבין שהחוק הזה לא קיים.

איתן כבל: שאין דבר כזה.

איתן כבל: אין מצב שהמדינה תשקיע - - -

<לאה ורון: - - - לא צריך לתקן אותו - - -

איתן כבל: זה המשפט הבא, גברתי.

איתן כבל: כשאני אקבע פגישה עם השר, זה יהיה הנושא הראשון.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה ברורה.

איתן כבל: כי מי שמנסה להתמודד, מי שמנסה, יש דרך.

איתן כבל: איך אומרים?

איתן כבל: אם אני לא רוצה להתמודד עם כחול-לבן, אני מתחיל משם – עם הדיבורים הגדולים שלא יצא מהם כלום.

איתן כבל: כי כבר ספר החוקים מלא בהם ואתה לא יכול לקדם אותם.

אלי כהן: מסכים איתך לגמרי.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר לכם: קודם כל, יהיה תיקון לחוק.

איתן כבל: נוביל את התיקון הזה.

איתן כבל: ואין מצב, כולל מערכת הביטחון.

איתן כבל: כמו שאמרתי, אני רוצה לקבל ממערכת הביטחון על ה-35% האלה – האם יש מעקב?

איתן כבל: באיזה שלבים הם עוקבים?

איתן כבל: כמה חברות נקנסו בעניין הזה, אם בכלל?

איתן כבל: ואני אומר לך, גברתי: אני לא רק מצפה, אני תובע מהמשרד וממך, כמי שממונה על זה, לתת לנו את כל הרוח הגבית.

איתן כבל: כי מה העניין?

איתן כבל: מרוב שאנחנו כל הזמן מתחכמים איך לעקוף את הכללים על ידי פיצול מכרזים, על ידי כל מיני פעולות, כאלה ואחרות, שגורמות לכך שהם נראים יותר צדיקים מהאפיפיור.

איתן כבל: ולכן הדברים האלה, צריך שיונחו, ייאמרו כאן בצורה ברורה.

איתן כבל: זה נושא שיהיה על שולחננו.

איתן כבל: עכשיו, אני רוצה שאנחנו נבחן קביעה של תנאים למענקים מתקציב המדינה אל מול רכישה של תוצרת ישראלית על ידי גופים – עסקים קטנים ובינוניים או בינוניים פלוס.

איתן כבל: כמובן שהדרישה שלנו תהיה שבכל מכרז שבו ניתנת האפשרות לרכישה של מוצרים ישראלים, תינתן העדפה בשרשור.

איתן כבל: כמובן בגבולות מסוימים, בתנאים מסוימים.

איתן כבל: אבל אין דבר כזה שמדינה משקיעה מכספה וממיטב משאביה ולא נקבל משוב לאחור.

איתן כבל: אני אומר לכם: זה יהיה אחד הדגלים המרכזיים של הוועדה במושב הבא.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה ברורה, ואנחנו נעשה הכול לשנות את המצב.

<קריאה: - - - על המענקים.

איתן כבל: תודה רבה לכם והמשך יום נפלא.