הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 99, 2016-07-12 10:00

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-12 ביולי 2016.

עאידה תומא סלימאן: הישיבה מתקיימת גם לציון המיוחד ליום הדיור שיזמה אותו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס עם קבוצה של חברי כנסת, חבר הכנסת אילן גלאון, דב חנין, סתיו שפיר, איציק שמולי, אלי כהן ועמר בר לב.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת יוזמה מבורכת.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת אותך, חברת הכנסת, אורלי, אני יודעת עד כמה הנושאים האלה קרובים ללבך ואת תמיד עוקבת אחרי המתרחש.

עאידה תומא סלימאן: הדיון היום, למרות שהוא לציון היום המיוחד, הוא גם המשך לישיבה קודמת שקיימתי בוועדה כבר בתחילת הקדנציה הזו.

עאידה תומא סלימאן: בישיבה הקודמת עלו הרבה נושאים, שגם הפתיעו אותנו, אבל בחלק מהנושאים גם ידענו על בעיות שמתגלגלות כבר כמה שנים ואין להן פיתרון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא במקרה שברוב הישיבות שקשורות בדיור ובדיור הציבורי יש לנו קבוצה של נשים נהדרות שפעילות, שגם הן בעצמן זכאיות, או דיירות, או מחכות לדירה שלהן, ואנחנו עקבנו אחרי חלק מהמקרים, אבל אני לא יכולה להמשיך את הישיבה מבלי לציין קבוצה של נשים אמיצות, שאחת מהן היא חברתנו מיטל כהן, שלא נמצאת איתנו עכשיו בישיבה הזו, שהתחילו מאהל מחאה מול הבית של שר השיכון, גלנט.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, גם אני אשתמש בבמה הזו לשלוח את תנחומיי לחברתנו מיטל, שאיבדה את אבא שלה.

עאידה תומא סלימאן: הצעד הזה של מאהל המחאה, אנחנו לא יודעים כמה זמן הוא יימשך, אבל כולי תקווה שהוא יעזור באמת לשינוי המצב בעניין הדיור הציבורי והנשים שסובלות מלחכות ולחכות לנושא.

עאידה תומא סלימאן: היום, אני יודעת שכבר התפרסמו פרסומים על מה יהיה היום ומה נציג היום, היום הדיון מיוחד גם לחסמים בפני זכות הנשים בדיור וגם מעקב בנושא הטרדות מיניות בדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס לפתוח את הדיון, כיאה למי שיוזמת את היום הזה, ונמשיך משם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גבירתי יושבת הראש.

אורלי לוי אבקסיס: זו הוועדה שפותחת את יום הדיור בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: לא בכדי זה מתחיל בוועדה הזו, ואני באמת באמת מודה לך, עאידה, על כך שהנושא הזה, שהוא נושא נפיץ, שהוא נושא קשה, בעיקר כאשר מדובר על הנשים המוחלשות ביותר בחברה הישראלית, על אותן נשים שנאלצות לשבור את הראש, לכתת את רגליהן, להתחנן כמו איזה - - -

<קריאה: דלפוניות על הפתחים.

אורלי לוי אבקסיס: כן, כן, אפשר לומר, אבל בשורה התחתונה אני רוצה להגיד משהו נורא פשוט, כאשר יש מצב כזה, תמיד יהיו האנשים שנמצאים בסיטואציה מסוימת שמנצלים את המצב הקיומי הזה של אותן נשים שנאלצות לראות איך להבטיח את קורת הגג מעל הראש של הילדים שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: ובמי אנחנו מדברים?

אורלי לוי אבקסיס: בדרך כלל מדובר על נשים חד הוריות ללמעלה משלושה ילדים, אלה הקריטריונים לדיור ציבורי, ואם את זכאית לזה, אז גם לא בטוח שתקבלי, כי חסר דירות במלאי.

אורלי לוי אבקסיס: ובתוך הטירוף הזה הן מתבקשות לראות איפה הזכויות שלהן, ומה מגיע להן ומה לא, ולפעמים הן נאלצות בעצמן ללכת לחפש אם יש דירה ראויה.

אורלי לוי אבקסיס: שלא נדבר על הנשים, שהגיעו אלינו עדויות, על כך שהן מתגוררות בדירות לא ראויות, שראויות לשיפוץ מסיבי, ומישהו סוחר בהן, מה הן מוכנות לשלם, מה הן מוכנות לשלם כדי לממש את הזכות שניתנה להן על פי חוק, ומה הילדים האלו צריכים לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, האבסורד הזה הולך וגדל, כי ברגע שאותה אישה לא מוכנה לשתף פעולה, לפחות לפי חלק מהעדויות, מתנכלים לה.

אורלי לוי אבקסיס: עצם המחשבה שאולי, גם אם אין לזה היתכנות, הן תהיינה בידיו של מי שמנסה לנצל אותן, וברגע שהן תגדנה 'לא', הסיכוי שלהן להבטיח את קורת הגג מעל הראש של הילדים שלהן הולך וקטן, אבל יותר מכך, הסיכון לאבד את הילדים שלהן הולך וגדל.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, יש אבסורד במדינת ישראל, מצד אחד, נותנים לך זכאות לדיור ציבורי, מצד שני אומרים לך – אין לנו לספק לך את אותה זכאות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בא משרד אחר ואומר, אם אתה לא מצליח להבטיח את קורת הגג באופן רציף מעל הראש של הילדים שלך, משרד הרווחה ייקח את הילדים, כדי להבטיח להם קורת גג.

אורלי לוי אבקסיס: ואין זה משנה אם זה לטובת הילדים או לא לטובת הילדים, צריך את הרצף הזה.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו ב"בחירתה של סופי", במה היא תבחר?

אורלי לוי אבקסיס: כי למדינה עולה הרבה יותר כסף, ברגע שמוציאים ילד למסגרת חוץ ביתית, זה עולה בין 7,000 ל-10,000 שקל פר ילד.

אורלי לוי אבקסיס: אתם תסבירו לי את ההיגיון הכלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: בתוך העיוות המטורף הזה ישנם זאבים, הזאבים האלו מנצלים את המצב, והנשים האלו הן כמעט כמי שחסמו להן את הפה והשתיקו את קולן.

אורלי לוי אבקסיס: הן שבויות, ושבויות במקום שאין להן יכולת לראות את האופק.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אנחנו כחברה צריכים להגיד איך אנחנו אמורים להתנהל.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי יושבת הראש, הגיע אלינו איזשהו מסמך עמדה של אחת החברות המשכנות, אולי הגדולה ביניהן.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לספר לך סיפור, לדעתי, יש פה איזשהו ניצול ציני של החברות המשכנות, שלוקחות את הנושא של ההטרדות המיניות ובמקום לטפל באוכלוסייה המוחלשת ביותר שנפגעת מההטרדות ומההצקות האלו, משתמשים בכך, ואני אוכל לומר לך, כנגד מי שיצאו כנגד הניצול של הזכאים של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לך שאנשים שחשפו בפנינו את המטרה ואת הכוונה של משרד השיכון ביחד עם החברה המשכנת הגדולה ביותר למכור מאות דירות בשלהי הכנסת הקודמת, מהלך שאותו עצרנו רק בגלל שהגיע אלינו החומר הרלוונטי, דירות לעמותות, כאשר התור הוא מטורף, במחיר של 50 אלף שקל, בלי שמאי ובלי בדיקה מה הערך האמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: לאותם אנשים פתאום הגיעה תלונה אנונימית, למנהלי החברה, שהם אולי מטרידים אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אותו אחד - - -

עאידה תומא סלימאן: מי שחשף את הפרשייה הזו?

אורלי לוי אבקסיס: מי שחשף את הפרשייה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, הביאו בודקת חיצונית, ותתקנו אותי אם לא, זה נמצא אצל מבקר המדינה, הבודקת החיצונית בדקה את הנושא, ואמרה, 'לא היה ולא נברא'.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, יבואו ויגידו לנו שהם עושים, אבל זו עדיין הייתה עילה לפיטורין, כי לא יכולים להגיד שבגלל שהם חושבים שהוא זה שחשף את החומר מפטרים אותו, למרות שהבדיקה החיצונית אמרה שלא היה ולא נברא.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת כמה דברים, סמנכ"ל שמונה על ידי היושב ראש, כאשר הוא נחשד בהטרדה מינית, אתם יודעים מה היה שם הפתרון של החברה?

אורלי לוי אבקסיס: פיטרו את האישה.

אורלי לוי אבקסיס: היא העלתה פוסטים בפייסבוק, אני תיכף אפרסם לכם אותם.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, האישה הייתה עובדת של אותה - - -

אורלי לוי אבקסיס: פיטרו את העובדת, כן.

אורלי לוי אבקסיס: כי הוא היה מינוי מקורב.

אורלי לוי אבקסיס: את העיוותים האלה צריך לתקן והעיוותים האלה ייבדקו על ידי הגורמים המוסמכים.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת, מה קורה עם המטרידים שמטרידים את הנשים החלשות, מה קורה עם אלה שהמפתח לדירה נמצא בידיהם והם סוחרים בו על הדבר היחידי שהנשים עוד יש להן שליטה, שזה על הגוף שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: מדינה מתוקנת לא יכולה לעבור על דברים כאלו לסדר היום.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לדעת כמה אנשים, אם וכאשר בכלל, טופלו בחשד שהטרידו זכאיות של דיור ציבורי, מה נעשה שם, איזה נהלים, איזו ביקורת אתם עושים, האם יש לכם איזשהו דף שעובר.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה?

אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר על תלונות אנונימיות, שיהיה מקור שבו הנשים האלו תוכלנה להעלות את התלונות שלהן בלי לחשוף את שמן.

אורלי לוי אבקסיס: הן מאוימות, הן מפחדות והן דואגות לילדים שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: בתור אמא שרוצה לשרוד ולדאוג לילדים שלה, אני לא רוצה לחשוב מה קורה בשטח וכמה נשים ויתרו על כבודן כדי להציל את משפחתן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת אורלי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית דברים קשים ביותר, יכול להיות שהם נאמרו בטון רגוע, אבל הם דברים קשים, אם אכן הם מתקיימים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נרצה לבדוק את זה היום ולשמוע את התשובות ולהתרשם באמת מהמצב הקיים.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת את זכות הדיבור לכרמן אלמקייס עמוס, מפורום הדיור הציבורי, ואת הולכת גם כן להקרין את הסרטונים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני רק רוצה להגיד שאת הסרטונים עשו יחד איתי הבימאית וידי בילו, ערכה אותם שלומית כרמלי, וזה אחרי איזשהו תחקיר ארוך שאני עשיתי בשטח.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני פעילת שטח וכל הזמן הגיעו אליי תלונות של נשים, מצאתי את עצמי שומעת פעם אחר פעם את הסיפור הזה שנשים מאוימות על ידי גברים, בעיקר רכזי שטח.

<כרמן אלמקייס עמוס: מי שלא יודע, רכזי שטח זה הגברים שמגיעים לבתים של הנשים, שאמורים לשפץ להן את הבית, לראות איזה תיקונים הן צריכות, אז ככה יש להם את המגע הישיר עם האישה, לאו דווקא במשרדי עמידר, אפילו אצלה בבית, זה חשוב לציין, מה שנותן להם איזושהי עמדה של כוח מולן.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני רוצה גם, לפני שאני אקרין, להגיד תודה לד"ר יפעת ביטון, עורכת הדין שנמצאת כאן איתנו, שליוותה אותנו בסרטונים האלו ועזרה.

<כרמן אלמקייס עמוס: וכמובן לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שתמיד נמצאת איתנו, ולך על הדיון החשוב הזה.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני אקרין את הסרטונים, אני לא ארחיב הרבה, הכל נמצא שם, ואני רק מקווה שהאנשים שנמצאים פה מעמידר - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה זמן הסרטונים?

עאידה תומא סלימאן: כי לא נצליח לראות את כולם.

<כרמן אלמקייס עמוס: לא, לא, ברור.

<כרמן אלמקייס עמוס: כל סרטון חמש דקות.

<כרמן אלמקייס עמוס: מתי שתגידו, אנחנו נעצור, נדלג.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני מקווה שהאנשים שנמצאים מעמידר - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו ניקח בחשבון, שלא יותר משני סרטונים, כדי לאפשר את הדיון.

<כרמן אלמקייס עמוס: אין שום בעיה.

<כרמן אלמקייס עמוס: בסדר גמור, אין שום בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: גבירתי יושבת הראש, איך אנחנו מבטיחים שאותן נשים שמופיעות פה, לא תיפגענה בעתיד?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, שעצם העובדה שהן מופיעות פה, זו ההבטחה העיקרית שהן לא תיפגענה.

עאידה תומא סלימאן: כי כל מי שינסה לפגוע בנשים האלה, אנחנו יודעים כבר למה.

<כרמן אלמקייס עמוס: הוועדה מוסרטת?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נעקוב גם אחרי כל דבר.

עאידה תומא סלימאן: אני, קודם כל, רוצה לקוות שלא יהיה שום ניסיון לפגוע בנשים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני יוצאת מנקודת הנחה, שכולם כבר מבינים, אם אישה מגיעה עד לכדי חשיפת עצמה בפומבי בוועדה כזו בכנסת, היא לא מדברת סתם.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אם ינסו לפגוע, אנחנו נהיה שם ואנחנו נגונן על האישה הזו, ולא ניתן שיפגעו בה.

<כרמן אלמקייס עמוס: חשוב לציין גם דבר אחד לפני שאני אשים play, שיש המון המון נשים שפחדו לדבר, פחדו להיחשף.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

<כרמן אלמקייס עמוס: ואלה באמת נשים אמיצות, שהחליטו לעשות את הצעד.

<כרמן אלמקייס עמוס: (הקרנת סרטון)

עאידה תומא סלימאן: בגלל שאני יודעת שאלו עדויות של נשים שעשו את זה באומץ רב, ולא היה קל להן, אז אני אבקש עוד עדות אחת, כדי שנוכל להמשיך את הדיון.

<כרמן אלמקייס עמוס: אוקיי.

<כרמן אלמקייס עמוס: אני רק אגיד על האישה הזו, שמהסניף שבו היא נמצאת, שתי נשים התלוננו, והיום עוברות נקמה מאוד מאוד קשה, אז היא פחדה להיחשף והיא מוסתרת, זו הסיבה שהיא לא מראה את הפנים שלה.

עאידה תומא סלימאן: ואני מבינה שהסיפור עכשיו קורה.

<כרמן אלמקייס עמוס: כן, הסיפור הוא עכשיו.

<כרמן אלמקייס עמוס: יש לציין שיש פה את אתי, יש לנו הטרדות מלפני 20 שנה אפילו עד היום, כולל היום.

<כרמן אלמקייס עמוס: זה נמצא גם בתוך הסרטונים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נתקדם.

עאידה תומא סלימאן: (הקרנת סרטון)

אורלי לוי אבקסיס: עצוב.

אורלי לוי אבקסיס: עצוב.

<קריאה: קשה.

עאידה תומא סלימאן: תמיד קשה אחרי עדויות כאלה.

<קריאה: מזעזע.

<קריאה: זה לא קשה, זה מזעזע.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, בסדר, ידעתי, אני לא מצאתי מילים לתאר, ואני יודעת שכולם מתקוממים, וכולן מרגישות כעס נוראי על שדברים - - -

<עדן אברהם: יש אישה ששכבה עם מישהו ממשרד השיכון, וקיבלה בית.

<עדן אברהם: איך אני?

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני יודעת שהישיבה עם כל העדויות ועם כל הנשים שחוות את זה תרתי משמע על בשרן, יהיה לנו קשה לנהל דיון אם רק נרצה לבטא איך אנחנו מרגישות, ואני יודעת שההרגשה היא מאוד קשה וכולן רוצות באמת להשמיע את קולן, אבל זמננו גם מוגבל.

עאידה תומא סלימאן: וכדי שבאמת נוכל להתקדם ולקבל תשובות, ועלו פה שאלות מאוד קשות, מהותיות, של הקשר בין הרכזים לבין הנשים, איך הרכזים משתמשים בכוח שניתן להם בהגעתם לבתים, נרשמו רבים לדיון, אני אבקש מכם שתבינו, לא אוכל לתת לכל ארגון, 4-5 אנשים מאותו ארגון, כי יש כמה וכמה ארגונים שירצו להתבטא ואנחנו עוד נרצה לשמוע גם מהחברות המשכנות וגם מהמשרד תגובות.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני אתן עכשיו לד"ר יפעת ביטון, בבקשה, ואחר כך נלך עם השמות.

<יפעת ביטון: שלום, בוקר טוב, גבירתי יושבת הראש.

<יפעת ביטון: אני כמובן מברכת מאוד את יוזמתה של חברת הכנסת לוי וגם חבר הכנסת דב חנין, כמובן, כל העוסקות והעוסקים במלאכה החשובה הזאת.

<יפעת ביטון: מי שרוב הזמן עוסקים בהישרדות, עוסקות בהישרדות, יש להן הרבה פחות זמן לדבר על הדברים שהם מעבר לזה, ואני חושבת שבצורה מאוד בולטת הדבר הזה עולה בסרטונים שראינו לפנינו.

<יפעת ביטון: אני רוצה לנסות לתת איזושהי פריסה של המערך הכל כך בעייתי, שבתוכו מתקיימת התופעה הזאת של הטרדה מינית.

<יפעת ביטון: קודם כל, אני חושבת שכולנו צריכות להבין, שמדובר פה בתופעה שהיא בעייתית בדיור ציבורי באופן כללי.

<יפעת ביטון: זאת אומרת, נכון שהעדויות פה הוצגו על חברת עמידר, אבל אנחנו חייבות לשים לב שהנושא הזה הוא נושא שרלוונטי לכל הדיירות בדיור הציבורי, וצריך את הפעולה שלנו, ככל שנחליט מה נעשה, להפעיל על כל החברות.

<יפעת ביטון: זה, ככה, איזשהו disclaimer.

<יפעת ביטון: אבל לגבי המבנה, אני חושבת שיש פה מפגש הרסני, מסוכן, בין שני יסודות ברורים.

<יפעת ביטון: היסוד האחד הוא יסוד, אני רוצה להגיד מילים יפות כאלה, אקדמיות, פגיעוּת של הנשים, אבל בואו נהיה הוגנות ונאמר את זה, מדובר פה ביסוד של נזקקוּת, נואשוּת, חיבור לבלון חמצן של החיים.

<יפעת ביטון: אין לי מילים אקדמיות יפות לשים על המציאות הזאת.

<יפעת ביטון: כאשר מה שעומד על הפרק הוא קורת הגג שלך, היכולת שלך לשרוד, ואנחנו רואות כאן את בר עם הקטסטרופה של ההיזכרות בחוויות שלה של לחיות בחוץ על הספסל, זה יסוד מרכזי, ראשון, שמאוד מחליש את הנשים האלה, הופך אותן למאוד פגיעות לכל ניצול, אבל בוודאי לניצול מיני.

<יפעת ביטון: ופה היסוד השני, היסוד של יחסי הכוח.

<יפעת ביטון: יחסי הכוח הם יחסים מובנים, לא צריך להיות פקיד דיור ציבורי מרושע כדי להיות ביחסי כוח, זאת ההבניה של המצב.

<יפעת ביטון: פה אני רוצה גם אולי קצת לנסות להרגיע, למרות שהאווירה כל כך קשה וזה כל כך כואב לשמוע את הסיפורים וכל כך מקומם, אבל כן להזכיר לכולנו שאת יחסי הכוח האלה יצרה המדינה בעצם המנגנון של הדיור הציבורי.

<יפעת ביטון: כלומר כל אישה כזאת נמצאת ביחסי כוח למול כל פקיד, גם אם הוא פקיד עמידר, רכז עמידר, המסור, המקסים, טוב הלב והאכפתי ביותר, ויש גם כאלה, זה ברור.

<יפעת ביטון: עצם המבנה הוא מבנה מסוכן.

<יפעת ביטון: מספיק בתוך חבית אבק השריפה הזאת ניצוצון קטן כדי להבעיר פה חיים של אישה ולשרוף אותה חיה.

<יפעת ביטון: סליחה על הביטוי הדרמטי הזה.

<יפעת ביטון: הסיבה היא, שבגלל - - -

<קריאה: זה נכון.

<יפעת ביטון: נכון, נכון.

<יפעת ביטון: עכשיו תראו, יש תמיד את אלו שברגע שהם מקבלים את הכוח והם עומדים בעמדת יחסי הכוח, הם רק יחכו לנצל אותה.

<יפעת ביטון: ויש את אלה, שהם לא חייבים אפילו להיות בעמדה הזאת של ה-לנצל, מספיק שהם יחשבו למשל שזה לא ניצול, זאת אומרת, היא נורא יפה, היא באה עכשיו אליי למשרד, והנה, אני מדבר אליה, זורק לה משהו, כאילו זה סוג של חיזור אפילו, הייתי אומר, לגיטימי, פלרטוט.

<קריאה: חיזור.

<יפעת ביטון: ואנחנו רואות את בר מגיבה ואומרת, 'אני אמרתי לעצמי, את יודעת מה?

<יפעת ביטון: אולי זה המוצא שלך'.

<יפעת ביטון: זאת אומרת, אנחנו לא יכולות בכלל להבין איך פועלת החשיבה של אישה שנמצאת בכזה מצב של נזקקות.

<יפעת ביטון: היא, ברגע שיינתן לה אפילו איתות כזה, עלולה לחשוב לעצמה, אם זה הסיכוי שלי, לא מעניין אותי בכלל מנין הוא מגיע, העיקר שזה סיכוי לא להיות בחוץ.

<יפעת ביטון: אל תשכחו, שוב, אפרופו הסיפור שלה, "בחוץ" זה הטרדות מיניות בחוץ.

<יפעת ביטון: זאת אומרת, זה לא שהיא תרגיש עכשיו שאם היא לא תרשה לעצמה להיות פה מוטרדת, אז יהיה לה איזה משהו נפלא בחוץ.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת שחלק יושבים וחושבים שעצם העובדה שהיא חשבה את זה, אז זה לא ניצול וזה לא הטרדה, וצריך להגיד את זה.

<יפעת ביטון: יפה.

<יפעת ביטון: לכן חשוב לי להגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: חשוב מאוד, כי זה חלק ממנגנוני ההישרדות שהמבנה הכוחני הזה קובע לנשים.

<יפעת ביטון: בדיוק.

<יפעת ביטון: ולכן במובן הזה אנחנו צריכים לדקדק עם עצמנו כחוט השערה.

<יפעת ביטון: זאת אומרת, חברות משכנות צריכות להגיד, אסור לי, מה שאפשר אפילו להרשות, אתן יודעות, בבדיחה, לא יודעת, פה ושם, אני בוודאי נגד הטרדה מינית במקומות העבודה, אבל אני לא נגד אמירה קצת משועשעת, קצת מבודחת, זה בסדר, זה לגיטימי, אבל במקומות כאלה גם זה לא ראוי.

<יפעת ביטון: גם זה לא ראוי.

<יפעת ביטון: כשהקולגה שלי בפקולטה אומר לי איזה חצי בדיחה, אני יכולה לחשוב שזה סר טעם, אולי לא סר טעם, אבל כשאומרים את זה לאישה שעכשיו מחוברת לבלון חמצן וזה החוט שהיא רואה שמוביל אל בלון החמצן הזה – אסור לנו לעשות את זה.

<יפעת ביטון: עכשיו, ממש לסיום אני רוצה לומר לגבי מה צריכות החברות המשכנות לעשות.

<יפעת ביטון: עמידר חילקה לנו פה את מה שהם כן עשו, ואי אפשר להתעלם מזה שיש פה כוונה טובה.

<יפעת ביטון: שוב, כוונות טובות זה גם חשוב, הרבה פעמים הן לא מוליכות אותנו לאן שצריך.

<יפעת ביטון: לכל הפחות, במה שאני רואה פה במסמך הזה שמונח על השולחן, כתוב פה, "מניעת הטרדה מינית", "עיקרי התקנון", וכיוצא באלה, אבל תסתכלו דווקא על כותרת המשנה הקטנה יותר, "ללקוחות עמידר ולעובדיה", ואני אומרת לעמידר, כמו לכל חברה משכנת אחרת, אין דבר כזה, אתם לא יכולים, פה לב הטעות.

<יפעת ביטון: המנגנון שהסדרתם בנוגע למניעת הטרדה מינית לעובדי ועובדות עמידר לא רלוונטי בכלל למה שקורה עם הלקוחות.

<יפעת ביטון: זה לא הטרדה מינית בעבודה.

<יפעת ביטון: שוב, הקולגה שמציק לי, שאני יכולה להכניס לו בחזרה, וגם זה יש הרבה נשים שלא עושות, אבל זה סיפור אחר לגמרי, זה יחסי תלות-נזקקות ומבנה של לקוחות.

<יפעת ביטון: אגב, גם החוק בישראל לא מטפל בצורה ראויה בדבר הזה, לכן אני ייעצתי ליושב ראש עמידר, אני אמרתי לו, 'אני חושבת שצריך לעשות פה עבודה יסודית לגבי איך אנחנו מטפלות בקטסטרופה הזאת, שלא תישנה, איך מייצרות תקנון ייחודי לדיור הציבורי'.

<יפעת ביטון: יכול להיות שאפילו צריך לעגן את זה, אגב, בחקיקה, אבל לכל הפחות להסדיר תקנון נפרד ללקוחות ולעובדות, ימי עיון נפרדים, כדי להבין עד כמה המצב הוא מסוכן.

<יפעת ביטון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, יפעת.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רציתי להגיד לך שבעצם כשמדובר בלקוחות, וכשמדובר במישהו שאמור לשרת את הציבור, נוצרים יחסים של מרות, למרות שזה לא ברור, ולמרות שהגבולות הם לא כל כך ברורים, והחוק כבר התייחס לזה.

<יפעת ביטון: בוודאי, אבל אין לו את כל הייחודיות שלו בעבודה, למשל אחריות על מעסיק ודברים כאלה.

<יפעת ביטון: צריך יותר לחזק את זה.

<יפעת ביטון: את צודקת שהוא חל, אסור להטריד מינית, נקודה.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אבל צריך לפתח גם נהלים שהם שונים ליחסים האלה.

<יפעת ביטון: נכון.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, תודה לך, ואני מברכת על ההצטרפות גם של חבר הכנסת דב חנין וגם של חבר הכנסת דוד ביטן, יושב ראש הקואליציה, שהפעם הקודמת הייתה בדיוק בחרתם בי ליושבת ראש.

דוד ביטן: נכון, כן.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה לראות אותך שוב בדיון.

<קריאה: זו פעם ראשונה שהליכוד נמצא פה.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא.

דוד ביטן: לא צריך להגזים, כן?

<קריאה: מאז שאנחנו נמצאים פה.

עאידה תומא סלימאן: תשמעי, למרות שזה לא צפוי שאני אצא להגנת הליכוד, חלק מחברות הליכוד היו.

<קריאה: חבר הכנסת ביטן, אני חושבת שדיור ציבורי לא זר לו.

<קריאה: הדיור הציבורי לא נמנה על סדר היום שלהם.

<קריאה: במקרה של ביטן, זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי נברך על זה, שחבר הכנסת דוד ביטן נמצא איתנו.

דוד ביטן: לא, זה לא נכון כלפי הליכוד ולא נכון כלפיי.

<קריאה: מה זה ליכוד?

<קריאה: ליכוד זה אנשים.

עאידה תומא סלימאן: נושא הישיבה הינו דיור ציבורי, בואו לא נהפוך אותו לדיון על הליכוד, כי אז אף אחד לא יוכל להשתיק אותי, יש לי המון מה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, אחד היוזמים של היום גם כן.

דב חנין: תודה, גבירתי יושבת הראש.

דב חנין: תודה על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני מצטרף לכל מילה שאמרה ד"ר ביטון קודם, אני חושב שזו המסגרת הנכונה להבין את הבעיה שלפנינו.

דב חנין: אני רוצה רק לחדד שתי נקודות.

דב חנין: קודם כל, במה שאנחנו ראינו, אני כמובן מצטרף להמלצתך, להצעתך, להוציא תקנון ונהלים ספציפיים לדיור הציבורי.

דב חנין: ראוי שזה ייעשה במהירות רבה על ידי החברות המשכנות, ובמידה וזה לא ייעשה, אנחנו נצטרך לטפל בזה בחקיקה.

דב חנין: את זה צריך לעשות.

דב חנין: אחרי שאמרתי את זה, צריך להיות מאוד ברור, שמה שאנחנו ראינו כאן בסרט זו עבירה פלילית, זו התנהגות פלילית לפי החוק הקיים היום.

דב חנין: אולי צריך לשפר בו ולדייק אותו, אבל עדיין זו עבירה פלילית באופן חד משמעי וזה מחפיר ומזעזע שיש עבריינים בתוך מערכת כזאת.

דב חנין: אני קורא פה לכל נציגי החברות המשכנות לקחת מהדיון הזה לכל ציבור העובדים אמירה נוקבת חדה וחריפה, שצריכה להגיע מלמעלה עד למטה.

דב חנין: לא ייעשו הדברים האלה, לא יקרו, תהיה אפס סובלנות להתרחשויות כאלה.

דב חנין: זה מישור אחד, המישור של העבריינות.

דב חנין: אבל אני לגמרי מצטרף לד"ר ביטון בהערכה שיש קשר מאוד עמוק בין העבריינות לבין מבני הכוח, בין הדברים שהם עבירות והם אסורים לפי החוק, לבין כל מיני צורות של התעללות, שהן לגמרי חוקיות, אבל הן מאפיינות את המציאות היומיומית של דיירת הדיור הציבורי.

דב חנין: כאן יש בפנינו, גבירתי יושבת הראש, נייר של פורום הדיור הציבורי, הזדמנות להביע הערכה עצומה לפורום על העבודה - - -

<קריאה: נכון.

דב חנין: כל מיני מנגנונים.

דב חנין: אני אעבור על זה רק בתמצית, רק כדי להדגים, אני מניח שזה יעלה גם בדיון.

דב חנין: תסתכלו על הקריטריונים לזכאות, למשל התניית זכאות בזה שיהיה ילד שלישי, כולל לנשים חולות.

דב חנין: אומרים להם, את רוצה להיות זכאית?

דב חנין: תביאי עכשיו ילד.

<קריאה: כולל נשים נפגעות אלימות, שמבקשים מהם לעשות עוד ילדים.

דב חנין: כולל נשים נפגעות אלימות ונפגעות אלימות מינית.

דב חנין: כל הסיפור, המנגנון העקום הזה, שבעצם מתנה זכאות בהבטחת הכנסה או בהשלמת הכנסה, הוא בעצם פוגע באימהות חד הוריות שמקבלות מזונות, אימהות חד הוריות שמקבלות מזונות לא צריכות להציג כל מיני אישורים לצורך הבטחת הכנסה ואז הן נפגעות בתחום הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אני בדיוק כותבת חוק שמתקן את זה, אני אשמח אם תצטרף אליי.

דב חנין: כמובן.

דב חנין: כל המנגנון העקום של הסיוע בשכר דירה, שהוא פוגע קודם כל בנשים, כי הסכום הזה לא מספיק, ונשים נזרקות לתוך שוק שכירות, שבו הקצת כסף הזה שהן מקבלות לא מאפשר להם להתמודד בשוק השכירות הקניבאלי שיש לנו במדינת ישראל, והן בוודאי הראשונות שיעופו החוצה, ואין להן יכולת להשיג ערבויות וביטחונות, ולכן זה לא באמת עוזר.

דב חנין: זאת אומרת, זה מין כסף שהמדינה נותנת, אבל זה בעצם במקום הפתרון האמיתי של לייצר דירה של דיור ציבורי, וכמובן ההשלכה שלו על חוסר היציבות, על העובדה שכל הזמן צריך לעבור דירה ואין קביעות והילדים, והכל על ראשה של האישה, בסופו של דבר.

דב חנין: אז זהו.

<קריאה: כן, אבל בוא נגיד שגם הכסף של הסיוע בשכר דירה בסופו של דבר עובר למי שיש לו בתים ולא למי שאין לו בית.

<קריאה: זה דבר שצריך להגיד אותו.

דב חנין: והנקודה האחרונה, שהיא מאוד מאוד צורמת, זו העמדת האם החד הורית במצב של חקירה.

דב חנין: זאת אומרת הכניסה לחייה הפרטיים וכל המנגנון הזה, כאילו שהיא תיראה כזכאית, אז נכנסים לחיים שלה ובולשים אחריה.

דב חנין: חברים, הדבר הזה, שהוא לפי החוק, כאילו ככה עושים את הקריטריונים, אבל זה בדיוק מזמין את העבריינות, זו בדיוק המדרגה שעליה אחר כך אנשים רעים וחסרי גבולות יכולות להעלות את המדרגה למקום שאנחנו כולנו מתפלצים ומזדעזעים כשאנחנו רואים אותו, והחקירות החוזרות והנשנות של המצב הכלכלי וכדומה.

דב חנין: לסיכום, גבירתי יושבת הראש, אני רוצה להגיד משפט אחר בהקשר אחר.

דב חנין: אחרי שאנחנו אומרים את כל הדברים הקשים האלה אני רוצה להגיד לכם משהו אחר לגמרי.

דב חנין: בתחום הדיור הציבורי, שיחד עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יוצא לי לעבוד בו בשנים האחרונות הרבה מאוד, יש עוד דבר אחד שנוגע לנשים ואני חייב להגיד אותו בפורום הזה, יש נשים מדהימות, מדהימות, שאני לומד מהן ושואב מהן השראה.

דב חנין: מנהיגות חברתיות ונשים יוזמות, מתוך התנאים הכי מסובכים, הכי קשים, מובילות מאבק, חלק מהן נמצאות פה מסביב לשולחן.

דב חנין: זו ההזדמנות, באמת, כנציג ציבור להגיד לכם בשם הציבור הישראלי המון המון תודה, המון הערכה, כל הכבוד לכן.

דב חנין: אנחנו באמת מסתכלים עליכן, ועם כל הכאב, אנחנו גם מתמלאים תקווה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שסיימת איתו הוא דבר שרבים מאיתנו היו רוצים להגיד, אבל זה גם מנוגד בעיניי לגישה הבסיסית, לצערי, גם של המוסדות באיך להתייחס לנשים שנמצאות בדיור הציבורי, או אנשים שנמצאים בדיור הציבורי, הגישה הזו שרווחת, שכאילו הציבור הזה שקיים בדיור הציבורי הוא ציבור של אנשים שהם פרזיטים, רוצים לחיות על חשבון המדינה, רוצים לנצל את המדינה ואת מוסדותיה והם אשמים עד שלא יוכיחו אחרת.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני חושבת שהתפיסה הזו והצורה שבה מתנהגים לציבור הזה היא שבונה את היררכיית הכוח, שהרבה לצערי נופלים לתוכו ומנצלים אותו ומנוצלות בתוכו.

עאידה תומא סלימאן: אולי באמת הגיע הזמן לדעת שהמדינה יוצרת את העוני והמדינה יוצרת את המחסור בדיור והמדינה אשמה בזה, ולא אלה שחיים בדיור הציבורי.

<קריאה: המדינה יוצרת נשים מוחלשות.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו אלה שמחזקות את הנשים וכדאי מאוד שאנחנו תמיד נהייה בטוחות בעצמנו, לא?

עאידה תומא סלימאן: אני אתן את זכות הדיבור לעורכת דין שני רבינוביץ', מעמותת ידיד.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי, ואני מאוד מבקשת לתחום את עצמך בשלוש דקות.

<שני רבינוביץ': בסדר.

<שני רבינוביץ': אני רוצה רק להוסיף לעניין של ההטרדות המיניות, וכמובן שאני מצטרפת לכל מה שנאמר, אני חושבת שזאת פשוט דוגמה קיצונית ביותר, אבל זאת דוגמה לחוסר הרגישות וחוסר ההבנה של מצבן של דיירות ודיירים בכלל של הדיור הציבורי ושל מבקשי הזכאות לדיור הציבורי, וזה מתבטא גם במקרים אחרים של אנשים שמגיעים עם בקשה בידיהם ונאמר להם שחסר להם מסמך זה או אחר.

<שני רבינוביץ': אני לא אומרת שצריכים לקבל מהם את הבקשה בלי המסמך, אבל יש דרך ויש דרך.

<שני רבינוביץ': יש כאן חוסר רגישות, כמובן, לא מטעם כל פקידי החברות, אבל זה חוזר על עצמו שוב ושוב, אנשים שלא לוקחים בחשבון את התוצאות וההשלכות של הדברים, של מה זה אומר לבן אדם לחזור עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם לביטוח לאומי, לבנק, לעבודה, להביא עוד מסמך ועוד מסמך.

<שני רבינוביץ': דברים כאלה צריכים להילקח בחשבון גם כן.

<שני רבינוביץ': בנוסף לנהלים שצריכים להוסיף בעניין הטרדות מיניות ספציפיות, צריכים להוסיף גם הכשרות יותר עמוקות ויותר יסודיות לפקידים של החברות לעניין רגישות והבנה של מצבם הכללי של דיירי הדיור הציבורי ושל מבקשי הדיור הציבורי.

<שני רבינוביץ': אני רוצה גם להוסיף לעניין האימהות החד הוריות, האימהות העצמאיות.

<שני רבינוביץ': אני חוזרת ושואלת, ואני עושה את זה כבר שנים, למה אין זכאות לאימהות עצמאיות שמתקיימות מדמי מזונות.

<שני רבינוביץ': הדבר פשוט לא הגיוני.

אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא שזה מזונות ילדים.

<שני רבינוביץ': זה מזונות ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: על פי חוק הכסף הזה של הילדים, אין לה את הסמכות בכלל לוותר על זה.

<שני רבינוביץ': יש כמה וכמה אבסורדים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה זועק לשמים.

<שני רבינוביץ': יש את העובדה שמדובר בדיוק באותו סכום של הבטחת הכנסה, בדיוק אותם תנאים, הדבר היחידי שמשתנה בין שתי הקצבאות זה שאין את מבחן התעסוקה.

<שני רבינוביץ': ואנחנו חוזרים ושואלים את משרד השיכון, אתם רוצים מבחן תעסוקה?

<שני רבינוביץ': בבקשה, תעשו מבחן תעסוקה, תעשו הסכם עם המוסד לביטוח לאומי, שגם הנשים שמקבלות מזונות ורוצות דיור ציבורי תתבקשנה לעבור מבחן תעסוקה.

<שני רבינוביץ': אבל לשלול להן את הזכאות לדיור ציבורי רק בגלל שהן מממשות את זכותן לקבל את מזונות הילדים שלהן, שזה דרך אגב, גם הדבר היחיד במקרים רבים שמקשר את האבא לילדים, שעדיין מטיל את החובה לשלם את המזונות על האבא, כי ברגע שהן עוברות להבטחת הכנסה כבר אין שום חובה חוקית שמוטלת על האבא ואף אחד לא רודף אחרי האבא, זה פשוט אבסורד.

<שני רבינוביץ': עמותת ידיד הגישה בזמן האחרון ערעור לבית המשפט העליון בדיוק בנושא הזה.

<שני רבינוביץ': זה עוד תלוי ועומד, אבל כמובן שנשמח אם הדבר יקודם גם בנהלי משרד השיכון, ואם יש צורך גם בחקיקה.

<שני רבינוביץ': אנחנו נשמח להצטרף ולסייע איפה שנוכל.

<שני רבינוביץ': זאת פשוט אפליה, אין מילה אחרת, זאת אפליה נגד אימהות עצמאיות שבוחרות לממש את הזכות שלהן ושל הילדים שלהן לקבל מזונות מהמדינה ולהמשיך להטיל את החובה הזאת על האבות שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש פה איזשהו פקיד שיוכל להסביר לנו למה ההוראה הזאת בכלל קיימת.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, יש גם את משרד הבינוי, אני ארצה שהם ייתנו הסבר - - -

<קריאה: במדינה שלנו לא מסבירים לנו שום דבר, אורלי.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה שמשרד השיכון אחר כך ייתן הסבר, וגם נמצאים איתנו מהביטוח לאומי, שגם יצטרכו לתת תשובות.

<שני רבינוביץ': משפט אחד לסיום.

עאידה תומא סלימאן: משפט אחד.

<שני רבינוביץ': גם הובא לידיעתנו בזמן האחרון שאימהות עצמאיות שלא הוכרו כזכאיות לדיור ציבורי אבל כן מקבלות סיוע בשכר דירה, אם הן מגישות בקשה לדיור ציבורי, למרות שידוע להן שהן לא זכאיות והן לא תקבלנה, יש סיכוי מאוד טוב שוועדת החריגים תאשר להן הגדלת הסיוע בשכר הדירה, כאילו שהן זכאיות.

<שני רבינוביץ': הן לא נכנסות לרשימת ההמתנה, אבל הן כן מקבלות את הסיוע המוגדל.

<שני רבינוביץ': אני רוצה גם לשאול את משרד השיכון, למה הדבר הזה לא נעשה באופן יזום לכל האימהות העצמאיות, ולא בשיטת המצליח, לחכות שרק אלו שמנסות את מזלן להגיש בקשה למשהו שהן יודעות מלכתחילה שהן לא זכאיות לו, לקבל את זה, ואז הן מקבלות את הגדלת הסיוע.

אורלי לוי אבקסיס: דרך לחסוך בכסף למדינה.

<קריאה: לא כל אחת יכולה לקבל הגדלה בסיוע.

<שני רבינוביץ': לא אמרתי כל אחת.

<קריאה: גם זה מוגבל.

<קריאה: הגדלה בסיוע היא מאוד מאוד ברורה.

<קריאה: אם היא מגיעה לוועדת חריגים זה בגלל שהיא נמצאת במצב קטסטרופאלי עם שישה ילדים.

<קריאה: לא כל אחת יכולה - - - דיור ציבורי.

<שני רבינוביץ': לא נכון, זה בגלל שהיא מנסה את מזלה ומבקשת.

<קריאה: צריכים לציין את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, זה מאוד יפה לקיים את השיח הזה, אבל זה לא הולך ככה.

עאידה תומא סלימאן: לא מתפרצים לתוך דיון.

עאידה תומא סלימאן: יש פרוטוקול שצריך לרשום.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, לא מתפרצים לתוך הדיון, כי גם יש אנשים שעשו את זה כמו שצריך ונרשמו לדיון.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: גברת לואיז סמרקורן, בבקשה, גבירתי, מהקבוצה לשינוי מדיניות, בשלוש דקות אני מבקשת.

<לואיז סמרקורן: בוקר טוב לכולם.

<לואיז סמרקורן: לפי מה שאני מבינה, בנושא של הדיור הציבורי שום דבר לא השתנה בכלל משנת 2011 במאבק האוהלים.

<לואיז סמרקורן: שוב ושוב אני באה לפה, ושוב ושוב אני שומעת את אותם סיפורים מכולם ואני ממשיכה לשרוד.

<לואיז סמרקורן: בכלל, אני באה מהיסטוריה שיש לי 100% נכות, בגלל הנושא של הטרדה מינית במשך שנים, וכל פעם כשאני צריכה לעבור דירה, משרד השיכון שולח איזשהו חוקר, שיפתח לי את המגירה, ייכנס לי בתוך התחתונים ובתוך כלי האיפור ובתוך הבגדים ובתוך כל הדברים שלי האישיים, וחס וחלילה אם אני מגלחת את בית השחי ויש לי סכין גילוח בבית, זה פשוט אומר שיש גבר שגר איתי.

<לואיז סמרקורן: אז כל פעם כשהוא היה בא, הייתי צריכה להחביא את סכין הגילוח שלי של בית השחי ואת השמפו של הילד שלי, זה שמפו של ילד, של זכר.

<לואיז סמרקורן: הסיפורים פה באמת מחרידים.

<לואיז סמרקורן: אני רוצה לדבר קצת על האימהות החד הוריות שצריכות לשרוד בשביל לחיות ולשים קורת גג על הראש של הילדים שלהן.

<לואיז סמרקורן: שלחו לי בגיל 52, הילד שלי רק בן 10, לפני שנה בדיוק שלחו לי מכתב, משרד השיכון, שכדי להיות זכאית לדיור ציבורי אני צריכה להביא עוד שני ילדים.

<לואיז סמרקורן: אני ממש חושבת שזה אבסורד ברמות, אני לא חושבת שזה ייתן משהו למישהו, פשוט אני חושבת שאני אמשיך להיות במעגל העוני ועוד יותר נדחפת למעגל העוני.

עאידה תומא סלימאן: רוצים עוד ילדים למעגל העוני.

<לואיז סמרקורן: כן.

<קריאה: כן.

<קריאה: חסרים להם.

<קריאה: בגיל 52 זה גם איזה נס רפואי.

<לואיז סמרקורן: יש לי 100% נכות, אני יתומה טוטאלית ואין לי שום תמיכה מאף אחד, לא משפחה, לא אחים, לא אחיות, לא הורים, לא שום דבר.

<לואיז סמרקורן: בת 52, חד הורית, עם ילד בן 10.

<לואיז סמרקורן: הילד הזה ישן איתי במשך שמונה חודשים באוהלים.

<לואיז סמרקורן: אחרי שעיריית תל אביב הציעה לנו איזשהו שוחד קטן של - - - הייתה איתנו יד ביד.

<קריאה: טעות.

<קריאה: לא אומרים טעות למי שנמצא במצב כזה.

<לואיז סמרקורן: אני לא לקחתי.

<לואיז סמרקורן: הייתי היחידה שלא לקחתי.

<לואיז סמרקורן: היחידה.

<לואיז סמרקורן: אני נשארתי שם בחורף ובגשמים ובסוף פינו אותי פיזית משם עם מכות רצח שחטפתי שם ונתנו לי צו הרחקה מהבית שאין לי.

<לואיז סמרקורן: עד עכשיו, הילד שלי בן 10, הוא עבר 11 בתים.

<לואיז סמרקורן: אני מדברת עכשיו בשביל מאות האימהות, באמת.

<לואיז סמרקורן: כל אחת עם הסיפור שלה, לכל אחת יש את הקושי שלה בחיים.

<לואיז סמרקורן: אני החלטתי לפני שנה לעשות את הדבר הכי טוב למען הבן שלי, במקום לעבור דירה שנה אחרי שנה אחרי שנה ניגשתי לרווחה וביקשתי להוציא אותו מהבית לפנימייה, שיהיו לו שנה אחרי שנה אותם חברים, שתהיה לו אותה תמונה על הקיר, שהוא יוכל להגיד שזה הקיר שלו.

<לואיז סמרקורן: אין לילה שאני הולכת לישון ואני לא בוכה.

<לואיז סמרקורן: זה המצב שאני הגעתי.

<לואיז סמרקורן: אני לא חושבת שמדינת ישראל ושר השיכון צריכים לדחוף אימהות להביא עוד ילדים, אני חושבת שצריכים לעזור לנו לצאת ממעגל העוני ולשקם את חיינו.

<לואיז סמרקורן: זה דבר הכי חשוב.

<לואיז סמרקורן: כל אחת במקום שבו היא נמצאת.

<לואיז סמרקורן: אני לא חושבת שזה משנה שיש חד הורית כמוני, שאין לי אף אחד, או שיש עוד אחת חד הורית, שהיא כבר הגיעה לגיל 60, עם ילדים כבר גדולים, ואין להם איפה לחיות.

<לואיז סמרקורן: אני חושבת, אני אוטוטו אני אהיה בגיל של הדיור המוגן, אני חושבת, והילד שלי עוד קטין.

<לואיז סמרקורן: צריך להיות פיתרון לנשים כמוני, כמו כל הנשים מפה, צריך לתת פתרונות.

<לואיז סמרקורן: זה לא פתרון להביא עוד ילדים.

<לואיז סמרקורן: אני קצת נחנקתי, אני - - -

עאידה תומא סלימאן: לואיז, את נחנקת, ואנחנו נחנקנו איתך.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד - - -

אורלי לוי אבקסיס: והפתרון של לשלוח ילד לפנימייה, אני חוזרת על זה שוב פעם, עולה אלפי שקלים בחודש למדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: בכסף הזה יכלו לתת קורת גג לאימהות האלו ולילדים שלהן.

<לואיז סמרקורן: אבל אני רוצה גם לציין שהיום יש לילד שלי ביטחון.

<קריאה: נכון.

<לואיז סמרקורן: היום יש לו ביטחון והחרדות שלי גדלו.

<קריאה: אם זה לא היה חלם, הביטחון היה עזרה לאימא שלו.

עאידה תומא סלימאן: מי שצריך להרגיש שהוא נחנק ומי שצריך להרגיש שהוא מתבייש זה מי שגורם לאימהות לקבל החלטה כזו, כי בסופו של דבר את עשית מה שחשבת שהכי נכון לילד שלך, אבל אימהות ונשים, וגם גברים, לא צריכים לעמוד מול הכרעות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: לא צריכים לדחוף אותם לרמה כזו שיכריעו שטוב לילד שלנו לא להיות איתנו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לחשוף את המדיניות הזו, שמובילה אותנו להחלטות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: יש איתנו חלק מהנשים האמיצות שחשפו את עצמן בסרטונים, ואני לא מכירה אתכן באופן אישי, אבל אני מצדיעה לכן על האומץ ואני חושבת שעשיתן עבודה למען כל האנשים, גם למען הנשים שאולי לא דיברו ולא חשפו ואולי נשים שמתעמתות עם סיפורים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: בגלל הסיפור לא אוכל לתת לכולן לדבר, אבל אני אתן לנטלי גבאי לדבר, ואני מבקשת, באמת, בשתי דקות, כדי שנוכל להמשיך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי.

<נטלי גבאי: בוקר טוב לכולם.

<נטלי גבאי: שמי נטלי גבאי ואני מאילת.

<נטלי גבאי: אני ב-2012 כתבתי לשר השיכון דאז, מר אריאל אטיאס, מכתב, וסיפרתי לו שאני מוטרדת מינית על ידי רכז עמידר באילת.

<נטלי גבאי: חשפתי באילת עוד מספר נשים רב.

<נטלי גבאי: הוא פוטר לאחר מספר ימים.

<נטלי גבאי: אני רוצה לספר לכם שבעקבות זה שחשפתי את הסיפור הזה, ופעם שעברה הגעתי לכנסת והייתי בוועדה לביקורת המדינה, אני עד היום סובלת מעמידר, בכך שהם שולחים לי משטרות כל שני וחמישי.

<נטלי גבאי: סיפרתי גם שהמנהלת באילת, שלא יותר טובה, בואו נגיד, מקודמה, מתעללת בי, מתייחסת אליי לא יפה.

<נטלי גבאי: בגלל שיש הרבה תלונות עליה מדיירים אחרים, אז היא החליטה בתוך תוכה, היא החליטה שאני פשוט אחראית על איזושהי כנופיה באילת נגד עמידר, או נגד מה שקורה שם.

<נטלי גבאי: אני אם חד הורית לילד בן 4 וחצי, המשטרה לא מפסיקה לדפוק לי בדלת, היא שולחת אליי משטרות כל שני וחמישי.

<נטלי גבאי: זה הגיע למצב שהילד שלי שומע דפיקה, ואומר לי, 'אמא, משטרה'.

<נטלי גבאי: פשוט לא נגמר.

<נטלי גבאי: הסיפור הזה לא נגמר עד היום.

<נטלי גבאי: אני לא חושבת שצריך לשתוק.

<נטלי גבאי: אני עדיין ממשיכה לעבור ואני אישה מאוד מאוד חולה, ואני עדיין מתמודדת, ושום דבר לא קורה.

<נטלי גבאי: אני שומעת כרגע מאנשים שצריך לתקן ולתקן.

<נטלי גבאי: לפי דעתי, אם זה היה תלוי בי, הייתי סוגרת להם את החברה אחת ולתמיד.

<נטלי גבאי: אני בחיים לא אסלח לחברה הזו על מה שעברתי.

<נטלי גבאי: בחיים אני לא אסלח להם.

<נטלי גבאי: אני לא אסלח להם על מה שהבן שלי עובר.

<נטלי גבאי: למה זה צריך לקרות?

<נטלי גבאי: למה כולם שותקים?

<נטלי גבאי: למה אף אחד לא עושה שום דבר?

<נטלי גבאי: למה לא סוגרים את החברה הזו, קיבינימט?

<נטלי גבאי: שיימצאו דרך לתת דירות לאנשים לא דרך חברת עמידר.

<נטלי גבאי: למה?

<נטלי גבאי: למה אנחנו צריכים לעבור את זה?

<נטלי גבאי: למה אותה רכזת עדיין באילת?

<נטלי גבאי: ואיפה מר ראובן קפלן?

<נטלי גבאי: איפה שר השיכון, מר יואב גלנט, שכולם טוענים שהוא שונא את עמידר?

<נטלי גבאי: אז כולם מדברים ומתיפייפים, אבל למה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אל תדאגי, עוד מעט כנראה עמידר מדיחה שר בממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: רוצים להוציא את השר היחידי שעומד על הרגליים האחוריות ואומר שכל ההתנהלות של עמידר ושל החברות המשכנות זה לא לעניין וזה לא בסדר, מה עושים?

אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי לא להוציא את הדברים האלו, לפני תקציב המדינה הוא מאוים שהוא יפנה את המשרד שלו וכל התוכניות על הדיור הציבורי והלאה יתמוססו, כי עמידר רוצה להפוך להיות חברה יזמית, רוצים להעביר לבעלותה את הדירות של הדיור הציבורי, ומי ימלא את המקום?

אורלי לוי אבקסיס: יס-מן כנראה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, תקשיבו, אם כולנו מקבלים שני תפקידים ואת משרד הכלכלה, במקום להרוס את משרד השיכון, שנמצא באיזשהו רצף וכולנו מדברים על החשיבות של הרצף השלטוני, הולכים להעביר אותו למשרד הכלכלה, אחרי שירוקנו לו את המשרד, ואז יביאו את אלי כהן, שייקח לו כמה חודשים ללמוד איך המשרד הזה עובד ואיך התוכניות עובדות.

אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת מוועדה שהיינו כבר בעבר, שאלי כהן בעד ההפרטה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת היום, ביום הזה, אם לא נוריד את הבלון הזה מהשמים, אוי לנו ואוי לדיור הציבורי.

דוד ביטן: לאט לאט, לאט לאט.

אורלי לוי אבקסיס: תעזור לנו פה, אני בונה עליך.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא צודקת?

דוד ביטן: בחלק את צודקת, בחלק לא.

אורלי לוי אבקסיס: צודקת מאוד.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דוד ביטן, אני נותנת לך את זכות הדיבור.

דוד ביטן: טוב.

דוד ביטן: קודם כל, אין לי מה להגיד.

דוד ביטן: אין לי מה להגיד לאור מה שאני שומע.

דוד ביטן: ברור שצריך לשנות את הקריטריונים ויש הרבה מאוד אנשים שזקוקים לדיור ציבורי, אין על זה ויכוח בכלל.

דוד ביטן: אנחנו בהסכם הקואליציוני האחרון התחייבנו להגדיל ולרכוש דירות, 750 דירות לשנה.

דוד ביטן: שר השיכון עשה את זה והוא עושה את זה, הוא גם שיפץ 500 דירות, שלא היו דירות שאפשר היה לגור בהן והוא הוסיף את זה למאגר.

דוד ביטן: יש היום קרוב ל-2,500 ברשימת המתנה בקריטריונים הקיימים.

דוד ביטן: את זה אנחנו נפתור עד סוף הקדנציה.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לפתור ולהגדיל את המאגר של הדיור הציבורי, כי יש הרבה מאוד אנשים שצריכים את זה.

דוד ביטן: אני מודע לזה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ביטן, יש בעיה שדיברנו עליה בישיבה הקודמת שהתנהלה בעניין הדיור, שיש נשים זכאיות באותו מקום, בעיר מסוימת, ויש מלאי דירות בעיר אחרת, שניתן לנשים או לדיירים שהם פחות זכאים והם פחות מבחינת הזכאות בגלל הניידות.

דוד ביטן: אני לא מכיר.

דוד ביטן: הבעיה המרכזית - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, זאת בעיה שצריך לפתור אותה גם כן.

דוד ביטן: לא, אז אני אסביר.

דוד ביטן: קודם כל הבעיה המרכזית, כפי שאני רואה אותה, היא לא רק בעיה של דיור, כיוון שחלק מהאנשים יכולים לנוע לערים אחרות לקבל דירה, הבעיה, וזה דבר טבעי, אני לא מתלונן על זה, הבעיה שאדם רוצה לגור איפה שהוא גדל ואיפה שבעצם מרכז חייו, וזאת הבעיה המרכזית שאי אפשר לספק לכולם דירות בדיוק איפה שהם רוצים.

דוד ביטן: אלו בעיות שצריך לראות איך מתגמשים אותם ופותרים.

דוד ביטן: ההתגמשות צריכה להיות גם מצד הממשלה וגם מצד הזכאים.

דוד ביטן: אני מסכים איתכם שצריך להגדיל את מלאי הדיור, אני בעד זה.

דוד ביטן: נכון שיש בעיות תקציביות והדבר לא פשוט.

דוד ביטן: אני עושה מה שאני עושה בעניין הזה.

דוד ביטן: אבל לגבי מה שאורלי אמרה, היא אוהבת להטיל ביקורת על כל מיני דברים, חלק אני מסכים איתה, חלק אני לא מסכים איתה, אבל צריך להבין - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה לא שאני אוהבת, אני מרגישה צורך לבקר.

<קריאה: מזל שיש לנו אותה.

דוד ביטן: רגע, אבל אני רוצה להגיד לכם דבר אחד, בניגוד לאורלי, אני לא נגד שעמידר גם תעשה יזמות.

דוד ביטן: זה לא על חשבונכם.

דוד ביטן: כיוון שצריך - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל הם רוצים להעביר לבעלות עמידר את הדירות שנשארו במלאי.

דוד ביטן: רגע, רגע.

אורלי לוי אבקסיס: ואז אתה מנתק את הקשר בין החובה שלנו כממסד לבין הזכאים.

דוד ביטן: זה לא, רגע, קודם כל, זה שעמידר רוצה זה לא אומר שזה מה שיהיה, אבל אני מדבר על הנושא של היזמות.

דוד ביטן: לא הכל צריך לבוא מתקציב מדינה.

דוד ביטן: צריך להגדיל את מלאי הכסף.

דוד ביטן: מלאי הכסף יכול לגדול אם עמידר תעשה פרויקטים שיכניסו לה כספים ועם זה היא תקנה דירות ולכן אני לא פוסל את זה, תלוי איזה יזמות ותלוי לקראת מה הולכים.

דוד ביטן: אני לא פוסל את העניין הזה.

דוד ביטן: אני חושב שבעניין הזה השר טועה, כיוון שצריך לאפשר לחברות - - -

אורלי לוי אבקסיס: לכן מוציאים את השר מהמשרד.

דוד ביטן: רגע, אף אחד לא מוציא.

דוד ביטן: את החלטת שמוציאים אותו, את גלנט אי אפשר להוציא.

אורלי לוי אבקסיס: אז זה לא קורה?

אורלי לוי אבקסיס: אז זה לא קורה?

אורלי לוי אבקסיס: אז יושב ראש הקואליציה אומר שלא יהיו שינויים במשרדים?

דוד ביטן: היחיד שיכול להוציא את גלנט ממשרד השיכון זה גלנט וכחלון, לאור זה שהם ביקשו את תיק הכלכלה ורוצים להעביר את גלנט לכלכלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה משתק את המשרד לכמה חודשים.

דוד ביטן: זאת אומרת, זו לא החלטה שלנו, זו החלטה של 'כולנו' ושל גלנט באופן אישי.

דוד ביטן: גלנט יכול לא להסכים להיות בכלכלה, ולהגיד, אני רוצה להיות רק בשיכון.

דוד ביטן: אז מה, אנחנו אשמים שהם רוצים לעבור לכלכלה?

אורלי לוי אבקסיס: השאלה כמה זה תלוי בו.

דוד ביטן: בואי, צריך לקחת את הדברים, את יודעת, לא להגיד אותם, צריך גם להגיד את הדברים על השולחן כפי שהם.

אורלי לוי אבקסיס: כפי שהם, לפני תקציב מדינה מורידים את השר שדואג לדיור הציבורי, מורידים את השר שיש לו תוכניות לרכישת דירות.

דוד ביטן: אבל הוא רוצה את זה.

אורלי לוי אבקסיס: ואולי בגלל שהוא גם דרש 5%.

דוד ביטן: אורלי, הוא רוצה לזוז.

אורלי לוי אבקסיס: אלי כהן יכול להיות שר מצוין גם במשרד הכלכלה.

דוד ביטן: הוא רוצה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא כלכלן, הוא מתאים למשרד הכלכלה.

דוד ביטן: יכול להיות שהוא רוצה לזוז, וזה המצב.

אורלי לוי אבקסיס: תבדוק את זה, תבדוק את זה.

דוד ביטן: אבל לא מדובר, דרך אגב, על משהו שיהיה בשבוע שבועיים הבאים.

דוד ביטן: עכשיו, אתם צריכים לעבוד יותר על שינוי הקריטריונים.

דוד ביטן: אני חושב שצריך לשנות.

דוד ביטן: אין שום סיבה שהקריטריונים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיו"ר הקואליציה יכול לתרום רבות, יותר מכל הנשים שיושבות בחדר הזה.

דוד ביטן: יכול להיות, אני עושה מה שאני יכול בכל דבר.

דוד ביטן: אני לא יכול לעשות הכל ביחד.

עאידה תומא סלימאן: יופי, אז אתה תהיה עזר בזה?

דוד ביטן: גם כשהייתי בעיריית ראשון פעלנו לטובת האנשים שצריכים את הדיור הציבורי.

דוד ביטן: זה דבר שמחויב המציאות.

דוד ביטן: זכות לתת לכל אדם מקום מגורים, זה הדבר החשוב ביותר, אם ידו לא משגת.

דוד ביטן: אנחנו מבינים אתכם.

דוד ביטן: לא כל דבר אנחנו יכולים לעשות, אבל אתם צודקים בטענות, אין ויכוח בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן לשמוע תשובות גם כן לכל הטענות שעלו.

עאידה תומא סלימאן: נמצא איתנו יו"ר חברת עמידר, מר יצחק לקס.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, נשמעו דברים שבעיניי גם מזעזעים וגם מאוד כואבים והם מחייבים תשובות מאוד ברורות.

עאידה תומא סלימאן: מה המדיניות של עמידר בנושא הזה, ובמיוחד בניצול מיני של נשים שנזקקות לשירות שלכם?

<יצחק לקס: קודם כל אני אומר, גבירתי, שהעדויות שנשמעו ונראו כאן ונראו אתמול גם כן בטלוויזיה, בעיניי הן מזעזעות, הן מחליאות, הן מחפירות, וזו בושה וכלימה.

<יצחק לקס: יתרה מכך, מי שפעל ועשה את אותם מעשים, זו רשעות ופשע.

<יצחק לקס: אנחנו, הנהלת עמידר חדשה, קיימנו דיון בנושא הזה עוד לפני חמישה חודשים והעמדה של הדירקטוריון של החברה, ואני אצטט לכם מתוך החלטת הדירקטוריון: "הדירקטוריון מדגיש באופן נחרץ וברור, כי יש לו אפס סובלנות כלפי עובדים אשר מתנהגים באופן שאינו הולם עובד ציבור בכלל ואדם בפרט".

<קריאה: אז למה מנהלת עמידר עדיין מתפקדת כמנהלת עמידר?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע גם על זה.

<יצחק לקס: יתרה מכך, הזכירה ד"ר יפעת ביטון אמירה שהיא לא ספציפית לגבי עמידר, דיור ציבורי בכלל, ולא רק, כל מערכת יחסים של ספק ולקוח, שהוא סוג של לקוח שבוי, סוג של לקוח שאין לו אופציה אחרת.

<יצחק לקס: לכן פרסמנו בכל הסניפים ומעל גבי אתר האינטרנט את העובדה שכל דיירת, כל לקוח, יכולים לפנות, גבירתי, באופן ישיר, לא לרכז, לא למנהל הסניף, לסמנכ"לית משאבי האנוש, שהיא האינסטנציה הגבוהה ביותר, וזה כדי שלא תיווצר סיטואציה שדיירת תחשוש להתלונן, כיוון שאם היא תתלונן ותאמר את הדברים לרכז או למנהלת הסניף, אולי זה ייסגר בתוך חדרי החדרים האלה.

<יצחק לקס: לא עוד הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, בסדר גמור, זה שיש לכם כתובת לסמנכ"לית משאבי אנוש, אני חושבת שזה טוב וזה יכול להיות טוב לעובדי עמידר.

<יצחק לקס: לא, לא, לא, אני אומר לגבירתי - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: לעובדי עמידר זה יכול להיות טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רואה איך דיירת באמת תוכל להגיע בקלות לסמנכ"לית בעמידר.

עאידה תומא סלימאן: מה במיוחד - - -

<קריאה: היא לא תצליח להגיע.

<קריאה: היא לא תצליח.

<יצחק לקס: גבירתי, הפנינו וצירפנו לנייר עבודה את אותה כרזה שפורסמה בכל סניף, שנמצאת באתר האינטרנט, ואגב, היא גם כן אמורה להישלח במסגרת הדיווח השנתי לכל אחד ואחד מדיירי עמידר, ושם יש את השם של הסמנכ"לית למשאבי אנוש, יש את הטלפון שלה, יש את הפקס שלה, יש את האימייל שלה.

<יצחק לקס: כל אחד ואחת יכולים להגיע באופן הישיר לסמנכ"לית משאבי אנוש.

<יצחק לקס: עכשיו, אני מוסיף ואני אומר, אני נושא על גבי, במרכאות, צלקות בעניין הזה, כיוון שבמקרים שהיו בשנה וחצי ובשנתיים האחרונות של הטרדה מינית, של ניצול מיני, של ניצול יחסי מרות - - -

אורלי לוי אבקסיס: כמו עם יוסי אבוטבול שהטריד בהודעות אס.

אורלי לוי אבקסיס: אמ.אס.

אורלי לוי אבקסיס: , כמו אותו סמנכ"ל שאתה מינית ופיטרת את המזכירה שהתלוננה, שהוא מנצל אותה, שהוא מנצל את יחסי המרות.

<יצחק לקס: של ניצול יחסי מרות, ואם תתני לי לדבר - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה השתמשת בכלי הקדוש הזה לחסל יריבים מקצועיים.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, אורלי - - -

<יצחק לקס: אם תתני לי לדבר - - -

אורלי לוי אבקסיס: במקום לטפל בדיירות, טיפלת במתנגדים.

<יצחק לקס: אם הגברת אורלי לא תפסיק לצעוק - - -

עאידה תומא סלימאן: אורלי, אורלי, אורלי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אמשיך לצעוק, כי אתה עושה מניפולציה עם הנתונים.

עאידה תומא סלימאן: רק שנייה, שנייה, שנייה, אורלי, חברת הכנסת אורלי לוי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אתה עושה לנו מניפולציה פה בוועדה.

<יצחק לקס: אם חוזרים ואומרים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מצטערת, אני צריכה ללכת לוועדת ביקורת.

<יצחק לקס: גבירתי, אם חוזרים ואומרים אמירות שאין מאחוריהן כלום, זה לא הופך אותן לאמירות נכונות.

אורלי לוי אבקסיס: אני העברתי לך חלק מהאס.

אורלי לוי אבקסיס: אמ.אסים.

אורלי לוי אבקסיס: ואפילו - - -

<יצחק לקס: אני אמשיך ואני אומר - - -

אורלי לוי אבקסיס: הן גם מפרסמות בפייסבוק.

אורלי לוי אבקסיס: למה לא תובעים אותן אם זה לא נכון?

<יצחק לקס: אני אמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: לעומת זה, אנשים תבעו אותך.

<יצחק לקס: אני אנשים תבעו אותי על כך שפיטרתי אנשים שהואשמו בהטרדה מינית.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה להגיד לך, האם אתה אומר שמי שהעביר לנו את החומרים - - -

<יצחק לקס: יש תביעה משפטית נגדי, יש כמה וכמה תביעות שכאלה, אני לא רוצה להיכנס - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז בבקשה, אתה מואשם בלשון הרע.

<יצחק לקס: זה תלוי ועומד - - -

אורלי לוי אבקסיס: ואת הביקורת החיצונית שאתה הבאת, יש לי פה את המכתב, יש פה עורכת דין שיכולה להסתכל, שלא היה ולא נברא.

אורלי לוי אבקסיס: זה נמצא אצל מבקר המדינה.

אורלי לוי אבקסיס: במקום לדאוג לזכאיות, אתה דאגת שתהיה לך סביבת עבודה, שלא יהיו לך מפריעים.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, אני מבקשת עכשיו, שנייה, לא - - -

<יצחק לקס: מה לעשות - - -

אורלי לוי אבקסיס: להגיד מה מבקר המדינה בודק עליך, כמה פעמים זימנו אותך לחקירה, ועל הדוקטורט המזויף שלך, תתחיל לדבר.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, חברת הכנסת אורלי, חברת הכנסת אורלי - - -

אורלי לוי אבקסיס: כשאנשים מזויפים האנשים הקטנים פה משלמים את המחיר.

<יצחק לקס: אני אבקש להמשיך באמירות של הדברים שנעשו ונעשים בחברה.

<קריאה: את גדולה את.

<יצחק לקס: כל הממונים להטרדה מינית בחטיבות קיבלו הדרכה.

<יצחק לקס: אחת.

<יצחק לקס: פורסם תקנון.

<יצחק לקס: בוצע מערך הדרכות ורענון לכל העובדים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אני - - -

<יצחק לקס: אני רוצה לומר אמירה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי להגיד משהו לפני כל הביקורת שאמרה עכשיו חברת הכנסת, אני התחלתי להגיד משהו, אתם קולטים, לפי כל מה שנאמר עד עכשיו, שיש להפריד בין מנגנון קבלת התלונות של העובדים לבין אלה של הדיירות?

עאידה תומא סלימאן: כי זה שני מערכים.

<יצחק לקס: אני אומר - - -

<קריאה: זה נפרד.

<קריאה: אתם פשוט לא יודעים - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, גבירתי, אני חושבת שהוא יודע לענות.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי את השאלה ואני רוצה לקבל תשובה, מה המנגנון הקיים של הדיירות?

עאידה תומא סלימאן: אל תגידו לי שהן יכולות לפנות לסמנכ"לית, כי אני, חברת כנסת, יהיה לי קשה להגיע לסמנכ"לית של החברה.

<יצחק לקס: אז אני אומר, לא, לא יהיה לך קשה - - -

<קריאה: אז אני אענה לך, אני - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, אני מבקשת, רוצות תשובות?

עאידה תומא סלימאן: בואו נקשיב.

עאידה תומא סלימאן: ואני מבקשת להפסיק את הרחש פה.

<יצחק לקס: יש תקנון שהוא התקנון לכלל העובדים, שהוא מתייחס למערכת היחסים במקום העבודה בין עובד לבין מעביד, בין עובד לבין ממונה.

<יצחק לקס: בנוסף לכך, ואני מדגיש, בנוסף לכך, יש את אותו תקנון ספציפי את אותה כרזה, את אותה ידיעה והודעה שפורסמה בכל הסניפים שנמצאת על גבי אתר האינטרנט, שאמורה להגיע לכל דייר, ששם נאמר בצורה המפורשת, וההתייחסות היא לגבי הדיירים עצמם - - -

עאידה תומא סלימאן: איך זה מגיע לכל דייר?

<יצחק לקס: אמרתי, זה מגיע בשלוש דרכים, אחת, זה מפורסם בכל הסניפים, שתיים, זה נמצא באתר האינטרנט, שלוש, בדיווח השנתי שאנחנו מוציאים אמורים להוציא לדיירים.

<יצחק לקס: התקנון הזה עם הטלפון, עם הפקס, עם המייל של סמנכ"לית משאבי אנוש נמצא שם והוא מופנה באופן ספציפי לדיירים.

<יצחק לקס: אני חוזר ואני אומר, יש לנו בהנהלת עמידר, ואני מסתכל לכל אחת ואחת מהיושבות פה בעיניים - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל זה אותו תקנון, אדוני, אדוני, אדוני - - -

<יצחק לקס: אפס סבלנות ואפס סובלנות - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, לא, לא, זה לא נאומים פה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, זה לא נאומים.

<יצחק לקס: זה לא נאום, זאת אמירה.

עאידה תומא סלימאן: כשאני פונה אליך, אתה מקשיב לי.

עאידה תומא סלימאן: יש לי שאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, כשאני פונה למישהו שנותן דיווח, הוא אמור לחכות עד שאני אשאל את השאלה.

עאידה תומא סלימאן: זה התפקיד שלנו פה בכנסת, לשאול את השאלות, לעשות את הביקורת.

עאידה תומא סלימאן: יש בידיים שלי, אני חושבת שאתה מתכוון לכרזה הזו, נכון?

<יצחק לקס: לחלוטין.

עאידה תומא סלימאן: אז כתוב, "ללקוחות עמידר ולעובדיה".

<יצחק לקס: נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני מנסה להגיד, הכתובת שכתובה היא לאותה סמנכ"לית של משאבי אנוש.

<יצחק לקס: נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הפרדה, זה אותו תקנון, אותה כרזה, אותו בן אדם או אותה אישה שאמורה לקבל את התלונות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, אחרי הדיון הזה, אני מבקשת לשאול שוב, לא הבנתם את הקושי של הנשים, אני חושבת שזה לא אותו דבר, הטרדות מיניות במקום העבודה זה לא הטרדות מיניות בין מישהו שנותן שירות ומישהו שהחיים שלו תלויים בשירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה מערך אחר.

<יצחק לקס: אז אני אענה לגבירתי ואני אצטט שוב מתוך דיון והחלטה של הדירקטוריון לפני חמישה חודשים, עוד הרבה לפני קיום הדיון הזה, וכך נכתב בהחלטת הדירקטוריון: "עוד הוסיף הדירקטוריון וביקש כי יועבר המידע ללקוחות החברה, כי בכל מקרה של הטרדה מינית או ניצול מיני, תהיה להן אפשרות לפנות באופן ישיר ובלתי אמצעי לממונה על מניעת הטרדה מינית, וזאת בכדי להסיר את חששן של המתלוננות שמא תפגענה זכויותיהן על ידי מי מעובדי הסניף בו הן מטופלות, באם תוגש תביעה".

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול שאלה אחרת, כמה תלונות היו לסמנכ"לית שלכם מאז שקיבלתם את ההחלטה הזו, פרסמת אותה ושמתם את הכרזות?

<יצחק לקס: אפס תלונות.

<קריאה: החלטה טובה.

<יצחק לקס: הייתה תלונה אחת שנבדקה, ולא זו בלבד שנבדקה, היא נחקרה, וגם המתלוננת, ביקשו ממנה לקבל - -

<קריאה: תגיד, אולי אני אעביר לך את כל המתלוננות?

<יצחק לקס: אדרבא.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שד"ר לקס יסכים לדבר הזה, אין לי בכלל ספק בזה.

<קריאה: מה אתה מקשקש?

<קריאה: אני לא מבינה על מה אתה מדבר.

<קריאה: אני אעבוד בעמידר, אני אאסוף לך תלונות.

<יצחק לקס: היא יכולה להגיע אליי, היא יכולה לעבוד מולי.

<קריאה: יש לי רשימה של חצי מהדיירות.

<קריאה: אני חושבת שאת צריכה לעבוד בעמידר, גם אני חושבת שאת צריכה לעבוד בעמידר.

עאידה תומא סלימאן: אבל תסכימו איתי, תשמעו - - -

<יצחק לקס: יש לי אפס סובלנות כלפי העובדים, אם התלונות האלה קיימות.

<יצחק לקס: אפס סובלנות כלפיהם.

<יצחק לקס: תעבירו לי את כל התלונות האלה.

<יצחק לקס: כל אחת ואחת אליי אישית.

<יצחק לקס: אני רוצה לשמוע עליהם, אני רוצה לדעת עליהם, כי אני - - -

<קריאה: איך אתה לא יודע עליהם?

<יצחק לקס: עובדה שהם לא הגיעו.

<יצחק לקס: אתם אמרתם שהן חוששות.

<יצחק לקס: אל תחששו, תבואו אליי.

<יצחק לקס: אף אחת לא יכולה לבוא ולהגיד, אני חוששת, כי מישהו, מנהל סניף יתנכל לי, כאשר הפנייה מגיעה אליי.

<יצחק לקס: תגיעו אליי באופן הישיר.

<יצחק לקס: הטלפונים שלי, הפקס שלי, הסלולר שלי, הכל חשוף בפני כולם.

<יצחק לקס: אנא, עשו זאת.

<יצחק לקס: עשו זאת.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, אדוני, אדוני, חכה שנייה - - -

<קריאה: איפה חשוף?

<יצחק לקס: אולי אפשר עוד דבר אחד?

<יצחק לקס: בהמשך לדברים שלך ובהמשך לדברים של ד"ר ביטון במילה אחת?

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה להגיד דבר אחד - - -

<יצחק לקס: אפשר?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<יצחק לקס: ד"ר ביטון העלתה פה איזשהו רעיון שאני חושב שנכון לתת עליו את הדעת, כיוון שיש פה סוג שונה, שאני חושב שהמחוקק לא נתן את דעתו עליו גם כן, של מערכת יחסים בין - - -

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר שואלת שלוש פעמים על אותו דבר - - -

<יצחק לקס: לא, אני עניתי את זה.

<יצחק לקס: אני רק לוקח את זה עוד צעד אחד קדימה, כבודה, עוד צעד אחד קדימה.

<יצחק לקס: מעבר לאמירות של הדירקטוריון ומעבר להודעה, אני חושב שנכון אולי יהיה, שוב, בהתייעצות גם עם האקדמיה, לנסות ולנסח תקנון ייחודי, כי הוא לא קיים היום באף חברה, של אותם גופים שהם נותנים שירות ללקוחות שבויים, ללקוחות שאין להם אלטרנטיבות אחרות.

<יצחק לקס: אני מאוד מאוד אשמח לשתף פעולה עם האקדמיה לנסות ולבנות תקנון שכזה, כי אני חושב שנכון שיהיה דבר שכזה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<קריאה: אני חושבת - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, לא, אף אחד לא יחשוב ואף אחד לא ידבר.

עאידה תומא סלימאן: מעניין מאוד, שלוש פעמים פניתי אליך עכשיו בדיון וביקשתי ואמרתי, אתה לא שמת לב שמדובר פה על מערכת אחרת?

עאידה תומא סלימאן: ולמה לא מפרידים?

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, לא ענית.

<יצחק לקס: סליחה, הקראתי את החלטת הדירקטוריון - - -

עאידה תומא סלימאן: ובסוף הגעת למסקנה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שהגעת למסקנה הזו ואני אתייחס לזה בסיכום שלי.

<יצחק לקס: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא רק אם האקדמיה תעשה, תיכף תשמעו בדיוק איך זה הולך להיות.

<יצחק לקס: כבודה, אני רוצה עוד מילה אחת - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, לא קיבלנו תשובה - - -

<יצחק לקס: מילה אחת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אצטרך לשאול את השאלות ארבע פעמים כדי לקבל תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי פה תלונה מאוד ספציפית, מאוד מיוחדת בעניין של סניף שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם אתה תוכל להתייחס עכשיו לזה.

עאידה תומא סלימאן: אם תוכל, זה יהיה מצוין.

עאידה תומא סלימאן: אם לא תוכל, אני רוצה התייחסות רשמית של עמידר כתובה בעניין הזה.

<יצחק לקס: בסדר גמור.

עאידה תומא סלימאן: יש לך אפשרות עכשיו לענות?

<יצחק לקס: תגיע התייחסות כתובה ומסודרת ליושבת ראש הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: ואני פונה לכלל הנשים גם כן, זה אכן נכון, אנחנו לא יכולים לבוא בטענות שלא מטפלים במקרים אם לא רשומות תלונות.

<יצחק לקס: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אם הן לא מתלוננות, אי אפשר להגיד שהם לא מטפלים.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לכן, יש תלונות?

עאידה תומא סלימאן: תציפו את החברה בתלונות האלה.

<יצחק לקס: לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה לעקוב ולראות איך החברה תתמודד עם זה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: אבל אי אפשר, כאילו, תלונות, אם זה לחברה או אם זה למשטרה, ואני יודעת את הקושי בלהגיש תלונה, אבל בכל זאת, אם הן לא מתלוננות, אי אפשר לבוא אחר כך ולהגיד, הם לא מטפלים, הם לא יטפלו.

<קריאה: צריך בתוך מנגנון שיהיה את המרכז לנפגעות תקיפה ואז יותר קל לנשים גם.

<קריאה: זאת אומרת, שזה לא יהיה רק בתוך עמידר.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

<קריאה: למשל, זה רעיון יפה, צריכים לחשוב על משהו יצירתי.

<קריאה: זה חלק מנייר עמדה, שלא נתנו לי לדבר בעצם.

עאידה תומא סלימאן: רחל אלרואי, מנהלת אגף נכסים בעמיגור, איפה את, גבירתי?

<רחל אלרואי: אני פה.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להתקרב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת בטח מאוד נינוחה מזה ששם החברה לא הוזכר, אבל כפי שאמרה גם ד"ר יפעת ביטון בהתחלה, התלונות הן גם על חברות אחרות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין מה התהליך שנמצא בתוך החברה, מה הנהלים, איך אתם מטפלים במקרים כאלה.

<רחל אלרואי: ראשית, לנו היו מספר מועט של מקרים שפנו אלינו.

<רחל אלרואי: ההנחיה שלנו חד משמעית, כאשר יש דיירת שמתלוננת, אנחנו קודם כל מנחים, כשיש דיירת שמתלוננת נגד הטרדה מינית, הדבר הראשון שאנחנו מנחים זה להתלונן במשטרה.

<רחל אלרואי: זה הדבר הראשון שאנחנו מנחים את הדיירת.

<קריאה: כל הכבוד.

<רחל אלרואי: זאת החלטת הנהלה שלנו, שמי שנפגעת או מתלוננת נגד הטרדה מינית מצד רכזי השטח שלנו, דבר ראשון אנחנו מנחים אותם ללכת להתלונן במשטרה.

<רחל אלרואי: היה לנו מקרה לפני חודשיים, שדיירת התלוננה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, כשאת אומרת 'אנחנו' - - -

<רחל אלרואי: הנהלת החברה - - -

עאידה תומא סלימאן: מי הכתובת אצלכם שברור לדיירות שהן יכולות לפנות אליה?

<רחל אלרואי: הכתובת היא הנהלת החברה.

<רחל אלרואי: הפורומים מכירים את מנכ"ל החברה שלנו, פונים אליו ישירות, פונים למנהלי הסניפים שלנו, וההנחיה היא חד משמעית - - -

עאידה תומא סלימאן: איך הדיירות יודעות על המדיניות שלכם בנושא הזה?

<רחל אלרואי: אנחנו ערכנו קודם כל השתלמויות לכל עובדי החברה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על הדיירות.

<רחל אלרואי: אנחנו קודם כל, אני אומרת, ערכנו השתלמויות לכל עובדי החברה בנושא של ההטרדה המינית.

<רחל אלרואי: אנחנו עומדים לפרסם בכל סניף וסניף תקנון - - -

עאידה תומא סלימאן: 'עומדים ל-'.

<רחל אלרואי: עומדים לפרסם תקנון - - -

עאידה תומא סלימאן: טוב שיש ועדות.

<רחל אלרואי: למה זה קשור לוועדה?

עאידה תומא סלימאן: לא יודעת.

<רחל אלרואי: אני אומרת, אם יש הנחיה, ותראי, הדיירות, סך הכל הדיירות של הדיור הציבורי, יש להן לאן לפנות והן יודעות לאן לפנות.

<רחל אלרואי: ברגע שהן פונות - - -

עאידה תומא סלימאן: את ישבת בישיבה הזאת ושמעת את הנשים, לא?

<קריאה: לאן יש להן לפנות?

עאידה תומא סלימאן: למה צריך להיות ברור להן לאן פונים בדבר כזה?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

<קריאה: על מה, נשים שאין להן קול, יש להן לאן לפנות?

<רחל אלרואי: קודם כל, יש לנו בהנהלת החברה ממונה להטרדות מיניות, אבל זה לעובדי החברה.

<רחל אלרואי: אנחנו היום, ההנחיה היא חד משמעית, דיירת שמתלוננת שרכז שכונה הטריד אותה, ההנחיה היא חד משמעית שהיא תפנה למשטרה.

<רחל אלרואי: המשטרה היא הכתובת לטפל בתלונה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא פוטר אתכם מהאחריות גם כן על הטרדות מסוג זה וזה לא בא במקום האחריות של המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: לדיירת יש את האופציה להשתמש גם בתלונה למשטרה, אבל גם למנגנון שאמור להיות קיים כדי לפנות אליכם ישירות, כי הוא עובד שלכם, ויש לכם אחריות.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא, "תלכי למשטרה" ופטרנו.

<רחל אלרואי: לא, לא, כמובן שהיא פונה אלינו קודם.

<רחל אלרואי: אנחנו לא אומרים לה ללכת למשטרה, היא פונה אלינו.

<רחל אלרואי: יש לה את מנהל הסניף והיא פונה אלינו.

עאידה תומא סלימאן: אז מה אתם עושים - - -

<קריאה: איך הן יודעות - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, תאמינו לי, אני יודעת לשאול את השאלות, חכו שנייה.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים בתוך החברה, לאחר שקיבלתם את התלונה?

עאידה תומא סלימאן: מי מטפל בזה?

<רחל אלרואי: אז אני חוזרת ואני אומרת, יש לנו את האחראית על הטרדות מיניות, התלונה מגיעה אליה, והיא ישר מנחה את הדיירת להתלונן במשטרה.

<קריאה: למה היא לא פה עכשיו בשביל לשמוע את הבנות האלה מדברות?

<רחל אלרואי: שנייה.

<קריאה: יש לכם תלונות כאלה?

<קריאה: אבל למה היא לא באה לשמוע את הבנות?

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מנסה להבין משהו ואתן מפריעות עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: לאחר שהיא מפנה אותה למשטרה, מה קורה?

<קריאה: כלום.

<קריאה: מתעלמים.

<רחל אלרואי: לא נכון.

<רחל אלרואי: אנחנו קודם כל קוראים לבירור לרכז השטח, מעלים בפניו את הטענות של הדיירת הזאת, ובאיזשהו שלב אני חושבת שהטיפול צריך להיות במשטרה, כי זה מילה שלו נגד מילה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: אתם בעצם לא עושים תהליך של - - -

<רחל אלרואי: העשייה היחידה שלנו, שאנחנו עשינו השתלמויות לכל רכזי - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אני לא שואלת על השתלמויות.

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לך, גבירתי, להשיב לי.

<רחל אלרואי: מה את מציעה?

<רחל אלרואי: תגידי לי את, מה את מציעה לנו לעשות?

עאידה תומא סלימאן: אז שנייה, את תיכף תשמעי.

<רחל אלרואי: כן, אני רוצה לשמוע.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשמוע, האם לאחר שאתם מפנים אותה למשטרה, יש תהליך גם פנימי שמחויב לפי החוק.

עאידה תומא סלימאן: אז הבנתי שהתהליך הוא לא ברור, ובעצם אתם רוצים - - -

<רחל אלרואי: איזה תהליך פנימי?

<רחל אלרואי: איזה תהליך פנימי אני יכולה לבצע?

<קריאה: לוודא שהזכויות שלה לא נפגעות.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, תקשיבי, זה מה שאני מנסה, זה לא העניין, אני עכשיו לא יוצאת נגדך אישית.

<רחל אלרואי: לא, אני מבינה שאת לא יוצאת נגדי.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על חברה שיש לה אחריות.

עאידה תומא סלימאן: ולפי החוק - - -

<רחל אלרואי: ואנחנו לוקחים את האחריות עלינו.

<קריאה: זה לא נשמע ככה.

<קריאה: סליחה.

<רחל אלרואי: זה נשמע ועוד איך ככה.

<קריאה: נכון.

<קריאה: זה לא נשמע ככה.

<קריאה: מחובתך להגיש עם הדיירת תלונה ביחד במשטרה.

<קריאה: נכון.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, לא, אז אתם רואים, זה לא יכול - - -

<קריאה: את צריכה להיכנס ולפקח ולוודא שזה לא קורה.

<קריאה: העניין הוא אחרי שהולכים למשטרה צריך לפקח עליהם.

<קריאה: זה המנגנון שצריך לפתח.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, תשמעו, תשמעו - - -

<רחל אלרואי: אף דיירת, קודם כל, לא היו לנו מקרים רבים כאלה בעמיגור, ואני שמחה על כך - - -

<קריאה: שאתם יודעים.

<רחל אלרואי: זה מה שידוע לנו.

<רחל אלרואי: אנחנו באמת מעבירים את עובדי השטח שלנו סדרת השתלמויות בנושא של הטרדות מיניות.

<רחל אלרואי: ואמרתי, במקרה האחד שהיה לנו לפני מספר חודשים, הפנינו את הדיירת למשטרה.

<רחל אלרואי: אני חושבת - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת להבהיר משהו, כבר אמרתי את זה מאה אלף פעמים בשנה הזו שאני יושבת ראש הוועדה, ואולי ב-25 השנים שטיפלתי בנושא של אלימות ואלימות מינית במיוחד,אין גוף, אין ארגון שאין בו הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר ארגון בא ואומר לי, "הייתה לי תלונה אחת", או ארגון שבא ואומר לי, " לא היו לי תלונות" כבר מכירים אותי, השאלה השנייה, תבדקו את עצמכם, כי אין דבר כזה שאין תלונות.

עאידה תומא סלימאן: אין תלונות, אפס תלונות, זה לא אומר אפס הטרדות, דעתנו לא צריכה להיות נוחה עם זה שאין תלונות.

עאידה תומא סלימאן: אין תלונות זה אומר שאין מנגנון ברור לקבל את התלונות ואין מנגנון ברור לטפל בתלונות.

עאידה תומא סלימאן: אז מה שאני מנסה להגיד, שהמנגנון שאתם חושבים שיש לכם הוא בעצם לא מנגנון והוא לא ממלא את כל הוראות החוק.

עאידה תומא סלימאן: \

עאידה תומא סלימאן: אני אתייחס בסיכום מה כן אתם אמורים לעשות.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, זה שיש - - -

<רחל אלרואי: יש לי שאלה אליך, כמו שיש מנגנון - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, זה לא הולך ככה.

<רחל אלרואי: כשדיירת מתלוננת שיש לה פיצוץ בצנרת והיא יודעת לאן לפנות, או שיש לה, היא רוצה להתקין דוד שמש - - -

עאידה תומא סלימאן: כי זה לא פיצוץ בצנרת.

<רחל אלרואי: אבל יש לה כתובת.

<רחל אלרואי: יש לה כתובת.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה?

עאידה תומא סלימאן: זה מקומם אותי.

<קריאה: גוף של אישה זה לא צנרת.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אתן מוכנות להקשיב?

<רחל אלרואי: לא, אבל יש לה כתובת.

עאידה תומא סלימאן: לא, תקשיבי לי עכשיו.

<קריאה: אין כתובת בעמידר לאף אחד.

עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות מה?

עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה תוך שנה שאני משתמשת בפטיש הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה מקומם לחשוב שהטרדה מינית וניצול מיני וניצול של מרות ושל - - -

<קריאה: זה לא אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הסברנו מה זה להיות - - -

<רחל אלרואי: אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, את תקשיבי לי עכשיו.

<רחל אלרואי: אני מקשיבה לך.

עאידה תומא סלימאן: לא לקטוע אותי.

<רחל אלרואי: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: לבוא ולהגיד שזה כמו צינור, כמו פיצוץ - - -

<רחל אלרואי: לא, אני אמרתי שכמו שיש לה, היא יודעת את המהלך - - -

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי, זה לא הולך ככה.

<רחל אלרואי: טוב.

<קריאה: מקבלים משכורת על סתם, עמידר.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, אל תגרמו לי, אל תדחפו אותי לפינה הזו שאני צריכה לצעוק, אני לא אוהבת את זה.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא יכול להיות שאני אעבור בשקט על זה שאומרים לי שפיצוץ בצנרת הוא - - -

<רחל אלרואי: לא התבטאתי אולי נכון.

<רחל אלרואי: אמרתי שיש לאיפה לפנות.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: לא. לא. לא. לא.

<קריאה: תני ליושבת הראש לדבר.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו את תקשיבי לי.

<רחל אלרואי: אני מקשיבה לך.

עאידה תומא סלימאן: את תקשיבי לי ותקשיבי איך את נשמעת, כי כנראה את לא מודעת איך הדברים שלך נקלטו, לא רק באוזניים שלי, וזה לא - - -

<רחל אלרואי: לא, אולי לא אמרתי - - -

עאידה תומא סלימאן: את לא מקשיבה.

<קריאה: ככה הם לא מקשיבים לאף אחד, לאזרחים.

עאידה תומא סלימאן: מה שברור לי עכשיו, שיש עדיין הרבה מה ללמוד באיך להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: אם אני, יושבת ראש הוועדה, חברת כנסת, ולא מוכנים להקשיב לי עד שאני משלימה את המשפט, מה עם האנשים האלה, כשהם מגיעים למשרד שלכם?

עאידה תומא סלימאן: איך מתייחסים אליהם, לנשים המוחלשות, שצריכות את השירות, שמרגישות שהחיים שלהם תלויים בזה?

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהן מקבלות יחס אפילו יותר גרוע ולא מקשיבים להן, ועכשיו ניתנה דוגמה, דוגמה טובה מאוד.

עאידה תומא סלימאן: תלמדו ממנה.

עאידה תומא סלימאן: וזה מקומם - - -

<רחל אלרואי: אז - - -

עאידה תומא סלימאן: ולא, סליחה, סיימת את דבריך.

<רחל אלרואי: לא, אני רק רוצה להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: אצלי את לא תמשיכי לדבר.

עאידה תומא סלימאן: זהו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להמשיך את הדיון.

<רחל אלרואי: אני יכולה רק רגע להתבטא?

<רחל אלרואי: אני קודם כל, אני - - -

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי לך להתבטא מספיק, גבירתי.

<רחל אלרואי: רגע, אני רוצה להגיד - - -

עאידה תומא סלימאן: ועוד לא נתתי לך שוב את זכות הדיבור.

עאידה תומא סלימאן: תני לי - - -

<קריאה: מה את לא מבינה?

<קריאה: ככה את מתייחסת לנשים.

<קריאה: ככה את מתייחסת לנשים.

<קריאה: ככה עמידר מתייחסת אלינו כשאנחנו הולכים אל המשרדים בכלל.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, תשמעו, אני אמרתי את מה שאמרתי, ואני מבקשת, אני רוצה להמשיך את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: יש נציגים של משרד השיכון והבינוי, אני רוצה לשמוע אותם.

<קריאה: איפה יש פה נציגים?

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו תקשיב טוב מאוד, כי אני רוצה לקבל תשובות - - -

<קריאה: לא, זה לא יאומן.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, זה עוד לא קרה בשנה הזו שהוצאתי מישהי או מישהו מתוך החדר.

עאידה תומא סלימאן: זה מנגנון כוחני שאני לא אוהבת להשתמש בו, אבל תאמינו לי, אני יודעת להשתמש בו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אוהבת להישמע כאילו מאיימת, כמו שעושים בהרבה ישיבות, אבל אני רוצה לנהל ישיבה כמו שאני יודעת לנהל ישיבה עם תשובות בסוף ועם סיכום טוב.

עאידה תומא סלימאן: גברת רות מנע, סגנית מנהל המינהל לסיוע בדיור, נמצאת איתנו?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גבירתי.

עאידה תומא סלימאן: הועלו כמה שאלות ששייכות אליכם ועוד שאלה שאני הייתי רוצה לשאול.

<קריאה: אוי, אוי, אוי.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, זה לא עוזר, אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: עם כל ההבנה שלי, ואתן יודעות ואתן רואות שאני מבינה, אבל אי אפשר ככה.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, אנשים שמופיעים בפנינו הם לא הארגון, הם נשלחו לייצג, אז תנו כבוד לכל אדם בהיותו.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, הועלתה טענה גם בנושא של הילד השלישי, ואני הבנתי בקשר שלי עם החברות המשכנות, שאתם אלה שמחליטים איזו דירה תלך לאיזו אישה.

<רות מנע: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ושבשטח, נאמר לי, שהם רק עושים מה שאתם מבקשים מהם.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי תבהירי לנו מה המדיניות ואיך אתם גם מפקחים על השירות שניתן בשמכם דרך החברות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: וגם אם אפשר להתייחס לעניין של הסיוע בשכר דירה והגדלת הסיוע.

<רות מנע: שני נושאים שעלו פה זה הנושא של סיוע בשכר דירה, אני אפתח בו, אנחנו שותפים לדעה וחושבים שסכום הסיוע שאנחנו מאשרים הוא סכום שהוא לא מספק, יש פער גדול בין מה שאנחנו נותנים לבין מה שהזכאים צריכים לקבל ושוכרים דירה.

<קריאה: אי אפשר להשכיר מחסן עם זה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, לא, לא.

<רות מנע: אנחנו מעלים ומציפים את הסוגיה הזאת בכל הזדמנות, בכל ישיבה עם משרד האוצר.

<רות מנע: פעם אחרונה שזה עלה, ועלה בדגש גדול, זה בוועדת אללוף.

<רות מנע: זו ועדה שהוקמה כדי לבחון את סוגיית העוני.

<רות מנע: בהמלצות של ועדת אללוף זו הייתה אחת ההמלצות של המשרד, שביקשנו ליישם אותה, להגדיל סיוע בשכר דירה.

<רות מנע: לצערי, ההמלצות האלה לא יושמו בסוף בגלל בעיה של תקציב, אבל בדיוני התקציב לשנה הקרובה אנחנו העלינו את הנושא ואני מאוד מאוד מקווה שתהיה לנו בשורה.

<רות מנע: אני לא יכולה להגיד, אבל זה עכשיו בדיונים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, באם זה יתקבל, אז ההגדלה בסיוע לא תהיה קשורה בבקשות לוועדת חריגים?

עאידה תומא סלימאן: זו תהיה הגדלה לרוחב?

<רות מנע: יש מה שנקרא מבחני הכנסה אוטומטיים.

<רות מנע: אם הבן אדם עומד במבחן ההכנסה, או שהוא מתקיים מקצבת קיום, הוא מקבל את הזכאות באופן אוטומטי באמצעות ספק שכר דירה.

<רות מנע: זה הדלפק הראשון שהוא מגיע כדי לקבל סיוע מהמדינה.

<רות מנע: אם הוא עונה על הכללים, הוא לא צריך להגיע לוועדות חריגים.

עאידה תומא סלימאן: זה כולל עניין חישוב המזונות?

<רות מנע: כולל מי שמתקיים מקצבת מזונות.

<רות מנע: מבחינתנו, לצורך סיוע בשכר דירה, קצבת מזונות היא קצבת קיום לכל דבר, כמו קצבת הבטחה.

עאידה תומא סלימאן: של מי?

עאידה תומא סלימאן: קצבת קיום של מי, המזונות?

<רות מנע: שהאישה מקבלת בגין הילדים.

<קריאה: זה לא של האישה, הכסף.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

<רות מנע: דקה, אני אשלים.

<רות מנע: זו קצבת קיום, שהיא צריכה לקיים ולכלכל בה את הילדים.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

<רות מנע: מבחינתנו זאת קצבת קיום והיא תקבל סיוע בשכר דירה, כמו אישה שמקבלת קצבת קיום אחרת.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, יש הבדל.

עאידה תומא סלימאן: יש הבדל.

עאידה תומא סלימאן: קצבת קיום לאישה זאת קצבת קיום לאישה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לבוא ולהגיד, קצבת קיום של הילדים תיחשב כקצבת קיום של האישה.

<קריאה: נכון, איפה הילדים?

<רות מנע: לא, אבל היא מקבלת סיוע בשכר דירה.

<קריאה: זה לא לטובתה.

<רות מנע: אם היא לא עובדת, וזו הקצבה היחידה שעומדת לרשותה, אנחנו מכירים בה כקצבת קיום ונותנים לה סיוע בשכר דירה.

<קריאה: אבל בית לא.

<רות מנע: אני אגע בסוגיה של הדירה תיכף.

<רות מנע: אני רק רוצה לדבר על סיוע בשכר דירה.

עאידה תומא סלימאן: אז לעניין הזכאות, למה זה שולל את העניין של הזכאות?

<רות מנע: לדיור ציבורי?

<קריאה: לדיור ציבורי.

<רות מנע: אם אין שאלות לסיוע בשכר דירה, אני אתייחס לנושא של דיור ציבורי.

<רות מנע: שמעתי פה הרבה מאוד פניות, באמת, אני חושבת שהמצוקה היא חותכת - - -

<קריאה: ענקית.

<רות מנע: והיא ענקית והיא גדולה, ומבחינתנו זה לא אג'נדה לבוא ולהגיד שאנחנו מבקשים משפחה עם שלושה ילדים, או שאנחנו מבקשים שתהיה קצבת הבטחת הכנסה ולא קצבת מזונות.

<רות מנע: הקריטריונים שלנו הם נגזרת של משאבים מצומצמים.

<רות מנע: כשהמשאב של הדיור הציבורי הוא דל ומצומצם, אתה חייב כמדינה לחתוך איפה שהוא, ולתת את הזכאות למשפחה עם שלושה ילדים, שמתקיימת מהבטחת הכנסה.

<רות מנע: עכשיו, למה נאמר פה הבטחת הכנסה ולא מזונות?

<רות מנע: אנחנו כבר עם השאלה הזאת הרבה מאוד שנים.

<רות מנע: עשינו את כל הבדיקות האפשרויות מול הביטוח הלאומי.

<רות מנע: ביטוח לאומי אומר לנו, תקשיבו, מי שמקבל הבטחת הכנסה זה מי שעובר אצלנו מבחן תעסוקתי של כושר השתכרות חודש בחודשו.

<רות מנע: כשאתה נותן דיור ציבורי, שהוא משאב דל ומצומצם, ואתה נותן לו דירה שזה forever, אתה לא הולך ובודק את המצב הכלכלי שלו אחרי שהוא נכנס לדיור הציבורי, אז אתה צריך לדעת ולראות שבאמת המשפחה הזאת עברה את מבחן ההשתכרות הסביר שביטוח לאומי בדק, וזה מצב שמבחינתנו הוא מצב מונצח והוא המקרה שצריך לקבל דיור ציבורי.

<רות מנע: בשונה ממזונות, שהם לא עוברים מבחן תעסוקתי.

עאידה תומא סלימאן: אז תעשו מבחן תעסוקתי.

<רות מנע: עשינו.

<רות מנע: דקה, אני אשתף אתכם בכל המהלכים והתהליכים שעשינו.

<רות מנע: אני אשתדל שזה יהיה מהר.

<רות מנע: לפני שנתיים בערך הלכנו לביטוח לאומי, לשירות התעסוקה, אמרנו, יש רשימה של משפחות שמקבלת מזונות, בואו, תשתפו איתנו פעולה, בואו תעשו בשבילם את מבחני התעסוקה, אנחנו נקבל את זה.

<רות מנע: זה לא צלח.

<רות מנע: האוזניים לא היו קשובות לעניין הזה, ואנחנו לא יכולנו להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 'האוזניים לא היו קשובות'?

<רות מנע: אנחנו הלכנו להנהלת שירות התעסוקה ואמרנו, בואו תעשו מבחני תעסוקה, הם לא יכולים, הם כן יכולים, זה כן אפשרי, זה לא אפשרי.

<רות מנע: אנחנו עשינו סדרת ישיבות איתם.

<שני רבינוביץ': למה אף אחד לא יודע מזה בכלל?

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שאני יודעת, אתם שייכים למשרדים, לאותה ממשלה, לאותה מדינה, לא? כלומר, אם יש החלטה מדינית, מחייבים את שני המשרדים לעבוד להשגתה.

<קריאה: נכון.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת 'פנינו'?

עאידה תומא סלימאן: כאילו, העובדים שם לא רוצים לעזור לנו, וזה?

<רות מנע: אנחנו נשמח לכל שיתוף פעולה בעניין הזה, אנחנו לא הצלחנו להוביל את המהלך הזה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<רות מנע: היו עוד דברים שנאמרו, רוצים שאני אמשיך להתייחס?

<קריאה: אני רוצה לשאול.

<קריאה: המדיניות הזאת שנגזרת ממה שאת אומרת זה בעצם שאותן נשים שמקבלות דיור ציבורי בכלל אין להן סיכוי לשיקום, כי הן תמיד תהיינה סמוכות על שולחנה של המדינה.

<קריאה: זה לא מאפשר להן בכלל להתקדם, כי אסור להן לעבוד ואסור להן להרוויח.

<קריאה: ובכל זאת שולחים אותן לעשות גם ילד שלישי, כדי שהן תקבלנה זכאות.

<רות מנע: אני אסביר.

<רות מנע: ברגע שהיא נכנסה לדיור הציבורי, אין מבחני תעסוקה ואין מבחני הכנסה.

<קריאה: המדינה שלנו צריכה לעזור להן לחשוב לצאת ממעגל העוני.

<קריאה: לעבוד.

<קריאה: להתקדם.

<קריאה: ללמוד.

<קריאה: להן צריך לעזור, להן צריך לתת קורת גג, כמו שלואיז כאן סיפרה שהיא רוצה לצאת מהמקום שהיא נמצאת בו.

<רות מנע: אני מאוד מבינה את הקושי.

<קריאה: אני אמא לשלושה ילדים, והיא התעללה בי באופן אישי.

<קריאה: אני יכולה להגיד דבר אחד, כאישה שפנתה אליכם פעם אחת בחיים שלי - - - אליכם פעם אחת - - - קיבלתי תשובה - - - להזדקק לחסדים שלכם.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אתן לא יודעות מה אתן עושות.

עאידה תומא סלימאן: אין לי את השמות, אין לכן את זכות הדיבור, לא יכולים לרשום פרוטוקול, הכל מתפספס.

<קריאה: למה?

<קריאה: נרשמנו.

עאידה תומא סלימאן: הכל מתפספס.

עאידה תומא סלימאן: זה שנרשמתן אצלי זה לא נכנס לפרוטוקול, אנחנו לא יודעים מי מדבר עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו צריכים את השמות כדי שנעשה את המעקב.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת שוב, נשארו לנו עשר דקות, עשר דקות כי יש עוד ישיבה, אני מבקשת עכשיו, תעשו את זה כמו שאני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, איך השם?

<איריס אסרף: איריס אסרף.

עאידה תומא סלימאן: דקה.

עאידה תומא סלימאן: דברי דקה.

<איריס אסרף: רות מנע, אני איריס אסרף.

<איריס אסרף: אחרי כל סיפור במכתב יש דמות, והדמות זו אני.

<איריס אסרף: אני אימא לשלושה ילדים, יש לי את כל הקריטריונים.

<איריס אסרף: אני הייתי במקלט.

<איריס אסרף: הייתי פה בחודש פברואר בוועדה הציבורית עם קורין אלהרר.

<קריאה: אני הייתי איתך.

<איריס אסרף: הייתי במקלט, את זוכרת?

<איריס אסרף: שמונה שבועות.

<קריאה: סיפרת לי שהעכברים אוכלים את - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא.

<איריס אסרף: היום אני עם ילד נכה, ואני עם נכות, אני גרה בקומה רביעית, אני עולה חמש קומות ברגל, יש ימים שאני נשארת לבד.

<איריס אסרף: אמרת לי, רות מנע, 'היי איריס, צפון או דרום?

<איריס אסרף: אין לי זמן בשבילך, שמעת?

<איריס אסרף: צפון או דרום?' אמרתי, 'על מה את מדברת?

<איריס אסרף: ' אמרתי, 'צפון'.

<איריס אסרף: מגדל העמק, זרקת אותי עם ילד נכה פה.

<איריס אסרף: הלכתי לראות את הדירה, בשביל שלא תגידו 'היא סירבה'.

<איריס אסרף: כמה הצעות אמרת שסירבתי?

<איריס אסרף: 17 הצעות.

<איריס אסרף: אני לפני חודשיים הייתי תור 22 אחרי 17 שנה שאני בהמתנה.

<איריס אסרף: יש לי ילדה, טוב, אני גם לא רוצה שיראו את הצילום, כי בפעם שעברה הילדה שלי רצתה להתאבד, יש לי שלושה ילדים, אני חד הורית, אני לא עובדת, אני עם נכות, עם ילד נכה, אני עד היום, כן?

<איריס אסרף: אני צריכה לעזוב את הדירה היום, לאן אני אלך?

<איריס אסרף: אף אחד לא משכיר לי דירה, אני בפשיטת רגל, אף אחד לא משכיר לי דירה.

<איריס אסרף: למה את לא מכניסה אותי לבית?

<איריס אסרף: למה?

<איריס אסרף: למה?

<איריס אסרף: יש דירה בחולון ליד הבית שלי שהתפנתה.

<קריאה: כי אין לה זמן בשבילך.

<קריאה: יש הרבה דירות סגורות.

<קריאה: יש הרבה דירות סגורות, רות, ואת יודעת את זה.

<איריס אסרף: היה שם רצח לפני חודש.

<איריס אסרף: בדיוק.

<איריס אסרף: חצי שנה דירות סגורות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<איריס אסרף: למה אתם לא מכניסים אותי?

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עברה דקה, שמענו את התלונה.

<קריאה: ואני פה, ואני לא אשתוק.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, שנייה.

<קריאה: מלכה.

<קריאה: מלכה.

<קריאה: אני לא אשתוק לה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת התייחסות.

<רות מנע: א', אני מעולם לא דיברתי - - -

<קריאה: שקרנית.

<רות מנע: איריס, מעולם - - -

<קריאה: שקרנית.

<קריאה: ואם השיחה מוקלטת?

<קריאה: הייתי בוועדת חריגים, מה אמרת לי?

<קריאה: 'אני מצטערת שאת במקלט, קחי אלף שקל ממני'.

<קריאה: את חתומה בוועדה שלה, מה.

עאידה תומא סלימאן: איריס, איריס, איריס, סליחה.

<רות מנע: חתומה על ועדה זה בסדר, בטח מכתבים - - -

<קריאה: ועדת חריגים.

<קריאה: איך את יכולה לחתום על בן אדם שהוא במקלט?

<קריאה: איך את יכולה לרצות לקחת את הבית שלי?

<קריאה: עשר שנים אני מתלוננת שליאור, הרכז שטח, מטריד אותי מינית, ואת ורונן אמרתם לי, קחי, בפרצוף שלך, תסתלקי מפה.

<קריאה: לא אגיד שרונן רצה לקום ולהרביץ לי במשרד של ג'קי לוי ואת ישבת רגל על רגל והסתכלת עליי בזלזול כאילו אני איזה סמרטוט.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת - - -

<קריאה: רות, אני מבטיחה לך דבר אחד – עד יום מותי אני אעשה הפגנה, את ורונן לא תהיו במשרד השיכון.

<קריאה: בדיוק.

<קריאה: כי אתם מקור הבעיה - - -

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי - - -

<קריאה: סליחה.

<קריאה: עשר שנים אני סובלת.

עאידה תומא סלימאן: מה סליחה?

עאידה תומא סלימאן: אפשר להתפרץ עשר דקות ולהגיד סליחה?

<קריאה: עשר שנים אני סובלת, גברת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה את הסבל.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני עכשיו סובלת.

<קריאה: עשר שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני עכשיו סובלת.

<קריאה: שרה, די.

<קריאה: עשר שנים.

<קריאה: די.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות ככה.

<קריאה: אנשים באים טעונים לפה.

<קריאה: אפשר להבין.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן באות טעונות ואני יודעת שאתן חיות במצב שהוא קשה, אבל אני התחננתי מתחילת הישיבה הזו, אני רוצה להתקדם עוד מעט.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לעשות ישיבות קיטור ליד המדורה כל יום, אבל ישיבות שיוצאות עם תוצאות קונקרטיות אי אפשר להשיג כל יום.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת - - -

<קריאה: אני רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא יכולה לתת עוד.

עאידה תומא סלימאן: לא. שנייה.

<קריאה: אני רוצה להגיד מילה.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, גבירתי, אני מבקשת מכן שתכתבו את מה שרציתן להגיד, כל אחת, ואם יש תלונה נגד נציגת ציבור, אני רוצה לטפל בה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שכל אחת שנמצאת, יש לה תלונה ספציפית?

עאידה תומא סלימאן: תכתבו.

עאידה תומא סלימאן: תכתבו את התלונה ותגישו לי ואני אעקוב אישית אחרי זה.

<קריאה: עשר שנים אף אחד לא מקשיב לי.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: תכתבי.

עאידה תומא סלימאן: אל תגידי.

עאידה תומא סלימאן: תכתבי.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

<קריאה: אוקיי.

<קריאה: שרה, אנחנו נעשה את זה ונגיש לה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, יש לכן פורום, אתן מאורגנות, יש מי שיעזור לכן בכתיבה, תכתבו את התלונות שלכן עם תאריכים, עם מסמכים ואני אטפל בזה.

<קריאה: יש לנו גם שתי בחורות בחוץ שישנו ברחובות, קרן ויונית.

<קריאה: היא פתחה בזה.

<קריאה: בסדר, רק שתדעו.

<קריאה: היא פתחה בזה.

<קריאה: לא משנה, זה עדיין - - -

עאידה תומא סלימאן: לא משנה, היא פתחה, אנחנו נעלה את זה שוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכמת את הדיון הזה.

<קריאה: איך אפשר לסכם דיון כזה קשה?

עאידה תומא סלימאן: תשמעו ואז תדעו איך מסכמים את הדיון הזה, אוקיי?

<עדן אברהם: אני רוצה, בבקשה, להגיד משהו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת, יש דיון שאמור להתחיל.

<עדן אברהם: אין בעיה, ממש עשר שניות אפילו להגיד משהו.

עאידה תומא סלימאן: הרי כל עשר שניות פותחות עוד גל של צעקות.

<עדן אברהם: לא, אני לא התווכחתי עם אף אחד.

<עדן אברהם: אני חיכיתי בסבלנות שהם באמת יקשיבו לי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: השם?

<עדן אברהם: עדן אברהם.

<עדן אברהם: אני אימא לשישה ילדים.

<עדן אברהם: אני מתנדבת קהילתית, אני עוזרת לשכבות המוחלשות.

<עדן אברהם: אני יצאתי ממעגל האלימות.

<עדן אברהם: לפני כמה חודשים הגרוש שלי איים עליי ברצח, תפסו אותו, הוא ישב בפנים, שוחרר.

<עדן אברהם: הייתי חוטפת מכות.

<עדן אברהם: עובדת סוציאלית הגישה מכתב דחוף להעביר אותי מבאר שבע, קיבלתי סירוב.

<עדן אברהם: למה אני צריכה לחיות בעיר בפחד?

<עדן אברהם: את יכולה להסביר לי?

<קריאה: זה מהם.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: עדן, גמרת?

<עדן אברהם: כן.

עאידה תומא סלימאן: עדן, קודם כל, אני מקווה שלא תצטרכי לחיות בפחד.

<עדן אברהם: גם אני.

עאידה תומא סלימאן: ואני מאוד מקווה שתוכלי לשמור על עצמך ועל ששת ילדיך.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתתני אחר כך לצוות של הוועדה את הפרטים שלך ואת הסירוב שקיבלת ואנחנו נעקוב אחרי זה.

<עדן אברהם: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כי זו חובה בעניין, ואפילו הייתה חקיקה בנושא של דיור ציבורי לנשים יוצאות מקלטים, אז אני רוצה לבדוק את זה לעומק.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי?

<עדן אברהם: תודה.

<קריאה: תעבירו אותה לירושלים.

<קריאה: אתי, די.

<קריאה: אתם סתם מעצבנים.

<קריאה: טוב שמישהו מצחיק אותך.

עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל תמיד צוחקת.

<קריאה: יש לה רוח טובה.

<קריאה: כל הכבוד לך, איזה אורך רוח.

עאידה תומא סלימאן: אבל תשמעו, אני מבינה את הכעסים שמצטברים עם השנים ואני מבינה את המצוקות, אבל אני גם אתן לכן טיפה של חכמה שלמדתי בחיים, הרבה פעמים צריך גם ללמוד איך לא להוציא אנשים שרוצים לתמוך בנו מגדרם וצריך לשמור על האנשים שרוצים להיות לצידנו, שיישארו לצידנו.

עאידה תומא סלימאן: אז תשימו לב לפעמים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן מאוד בתוך המצוקות שלכן, אבל תקשיבו לפעמים גם למה שמתחולל מסביבכן, אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: כי אתן יכולות לפספס לפעמים אנשים שכן רוצים לתמוך ולעזור.

עאידה תומא סלימאן: היום הדיון היה קשה והתלונות ששמענו הן תלונות קשות.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה על זה שלפחות הנציג, או יושב הראש של עמידר הגיע למסקנה שצריך להפריד.

עאידה תומא סלימאן: החוק היום מתייחס ליחסים בין עובד ציבור שמפעיל סמכות לרעה ומנצל יחסי מרות או תלות של אדם בו, אבל רק לעניין זה שלא צריך להראות סירוב להטרדה.

עאידה תומא סלימאן: נכון שלא ברור שצריך לפתח תקנון מיוחד בעניין הזה, אבל אני עכשיו מסכמת ואומרת, ואני שמחה שקיבלת את זה, שכל החברות המשכנות תצטרכנה ביחד, כמו שעשינו עם הרבה גורמים אחרים, כמו שעשינו עם האקדמיה, כמו שאנחנו עכשיו מקדמות, הוועדה מנסה לקדם גם כן עם גופי תקשורת, החברות המשכנות צריכות לפתח תקנון ברור שמתייחס לעניין הטרדה מינית על ידי העובדים שלהן כלפי הדיירות והדיירים.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כמחווה וכהודעה מצידכם לדיירות ומסר לדיירות, אני מאוד שמחה שאמרת, אדון לקס, שיש לכם אפס סובלנות לזה, אבל צריך לשדר לדיירות את זה בצורה הכי ברורה.

עאידה תומא סלימאן: כרזה כזו, תאמין לי, בלחץ שקיים במשרדים שלכם, אף אחד לא יעצור כדי לקרוא את הכתיב הקטן הזה.

<קריאה: צריך פרסום יותר.

עאידה תומא סלימאן: תמצאו דרך לכרזה יותר ברורה, שמשדרת מסר לדיירות, שאומרת במשפט אחד, אפס סובלנות להטרדה מינית, תתלונני, אנחנו פה בשבילך.

עאידה תומא סלימאן: זה יכול לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים אנחנו נעשה פגישת עבודה של כל הנציגים של החברות המשכנות אצלי פה, עם אנשים שיש להם גם גישה מבחינת אקדמיה ואיגוד מרכזי סיוע, כדי שנתחיל להתקדם עם תקנון מיוחד שמתייחס להטרדות מיניות של הדיירות ומנגנון ברור בתוך החברות איך לטפל בתלונות.

עאידה תומא סלימאן: כל העניין של הילד השלישי במשרד השיכון וכל הבקשה הזו לילד שלישי, אני רוצה להתקדם עם זה מול המשרד, מול האוצר וגם משרד הכלכלה, כי את אמרת שבעניין - - -

<קריאה: ושירות התעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: ושירות התעסוקה, אנחנו נבדוק מה קורה בנושא הזה, כי נראה לי שהתשובה היא מאוד, ככה, לא נחה דעתי מהתשובה הזו וצריך לבדוק את העניין איך אפשר להתקדם, שהעניין לא יהיה קשור בכמה ילדים, אלא שתיבדק ההכנסה מול מספר הילדים, ובזה צריך לעשות שינוי אמיתי.

עאידה תומא סלימאן: בעניין התלונות האישיות או המקרים הפרטניים, כמו שאמרתי מקודם, אני פונה אליכן, אם יש תלונות, תגישו אותן לחברות.

עאידה תומא סלימאן: תגישו אותן בינתיים לכתובת שקיימת בתוך החברה ואנחנו נעקוב, ותגישו לי העתקים מהם, אני אשמח לטפל בזה אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, כנראה הגעת לישיבה הבאה, או לישיבה הזו?

מירב בן ארי: ועדת משנה, אמרו ב-12 וחצי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוד מסכמים את הישיבה הקודמת, זה בעניין הדיור.

מירב בן ארי: אבל ב-12 וחצי זו ועדת משנה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

מירב בן ארי: אז אני יכולה להגיד רק משהו?

עאידה תומא סלימאן: למרות שאני כבר לקראת הסיכום, אבל אני יודעת שעניין הדיור קרוב ללבך, אז בבקשה.

מירב בן ארי: קודם כל, אני רצתי, כי אני ביום ארוך מאוד, אבל אני רוצה להגיד לך משהו, אני מאוד מאוד מעריכה אותך ומעריכה את העבודה שלך - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, שנייה, שנייה - - -

מירב בן ארי: רגע, רק תני לי להגיד מילה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, לא, שנייה, מירב, שנייה.

מירב בן ארי: תני לי להגיד מילה, תאמיני לי, את לא, זה, אני רוצה רגע - - -

עאידה תומא סלימאן: בואי נגיד משהו, את רוצה להתייחס לעניין הדיור?

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד מילה לוועדה.

מירב בן ארי: מותר לי להגיד מילה לוועדה?

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל לא.

מירב בן ארי: אסור לי?

עאידה תומא סלימאן: לא אסור לך.

מירב בן ארי: למה?

עאידה תומא סלימאן: בואי לא נעשה את זה ככה.

מירב בן ארי: אבל למה?

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לסכם ולנעול את הישיבה.

מירב בן ארי: אין בעיה, אבל אני - - -

עאידה תומא סלימאן: וכיבדתי, שאולי רצית להגיד משהו בעניין הדיור הציבורי.

מירב בן ארי: אין בעיה, אז אני רוצה להגיד משהו לוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: אז הוועדה לא קיימת, רק אני נמצאת פה, כי שאר החברות לא נמצאות, לצערי, כבר יצאו, אז בואי נסיים את זה ואני אנעל את הישיבה.

מירב בן ארי: רגע, למה לא, אבל למה את לא - - -

עאידה תומא סלימאן: אם זה לא בעניין הדיור הציבורי - - -

מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד משהו.

מירב בן ארי: אני אגיד משהו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, את רוצה לעשות הצהרה, וזה לא ככה.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: להגיד, לא, אני רוצה להגיד משהו לדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מירב בן ארי: אני יכולה לדבר על הדיור הציבורי?

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: נעלתי.

עאידה תומא סלימאן: נעלתי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו.

מירב בן ארי: זה לא מקובל עליי.

עאידה תומא סלימאן: תסגור את השידור.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הולך ככה, מירב.

מירב בן ארי: אחרי זה באים ואומרים שזה מדינה של סתימת פיות.

עאידה תומא סלימאן: מירב, מירב, אני אמרתי באופן - - -

מירב בן ארי: אני באתי באופן מיוחד כדי לבוא ולהגיד לך משהו, שלא נתת לי לדבר.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: אחרי זה תבואי – סתימת פיות, ואחרי זה – למה לא נותנים זכות?

מירב בן ארי: אני רוצה שהוועדה שלך תשמע שאת ממדרת אוכלוסייה שלמה בישראל.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תבואו לוועדה לקידום מעמד האישה, תנו את הכבוד הראוי.

מירב בן ארי: אבל שעשרות חיילות צה"ל מסתובבות פה, לאף אחד לא איכפת.

מירב בן ארי: חיילות שלמות ממודרות, לא נכנסות לוועדה לקידום מעמד האישה.

<קריאה: למה?

מירב בן ארי: ולמה?

מירב בן ארי: תשאלו את יושבת הראש שדוגלת בסתימת פיות.

מירב בן ארי: לא נתנה לי לדבר.

מירב בן ארי: אני חברת כנסת.

מירב בן ארי: בושה.

מירב בן ארי: זו בושה למדינת ישראל.

<קריאה: איך שאת מדברת - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת.

מירב בן ארי: מה יש לך להצטער?

מירב בן ארי: שנה וחצי, שום דיון על חיילות צה"ל.

מירב בן ארי: אתם ממדרים.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שבאופן קבוע את רוצה להגיד.

מירב בן ארי: למה היא לא נתנה לי לדבר?

<קריאה: סתימת פיות, את הקואליציה.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: סתימת פיות.

מירב בן ארי: זו המדיניות שלכם, אחרי זה תבואו ותגידו שסותמים לכם את הפה.