ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 453, 2017-02-14 10:05

אלי אלאלוף: היום ה-14 בפברואר 2017, י"ח בשבט התשע"ז, השעה 10:05 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: במסגרת ציון יום הכנסת הצעירה נבחר על ידי היושב ראש שהולך מיד להחליף אותי נושא של תעסוקה בדרום, הנושא שאמור כל הזמן להיות טיפול המערכת כי זה לא דבר שמסתיים בזבנג וגמרנו אלא יש כאן מערך אדיר, יש כאן צרכים אדירים, יש כאן אוכלוסייה מיוחדת, אוכלוסיות מיוחדות וכולם אזרחי מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: אולי זה היתרון שיש לנו בנגב, שכולם אזרחי המדינה ולכן צריך לספק להם שירותים, לכולם, באותה רמה כפי שהיינו רוצים שיהיו לנו.

אלי אלאלוף: אני גאה על כך שיש לנו היום את האפשרות להעביר את ניהול מערכת החקיקה, אבל לא רק חקיקה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר לכם שאחד התפקידים המרכזיים – ואני שמח שבוועדה שלנו מיישמים את זה – זאת גם אחריות ופיקוח על עשיית הממשלה.

אלי אלאלוף: זה לא קל, לא תמיד יש שיתוף פעולה נאה, אבל לפחות אני יכול להגיד שבאים – לא תמיד ברמה הנדרשת, לא כמו היום ואני רואה כאן את הממונה על שירות התעסוקה ואת הממונה על ההכשרה המקצועית ברמה הגבוהה ביותר במשרד העבודה אבל בדרך כלל לא תמיד אנחנו זוכים לשיתוף פעולה מלא.

אלי אלאלוף: התפקיד הזה של פיקוח על עבודת הממשלה הוא פיקוח מרכזי.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לראות דברים מתקדמים.

אלי אלאלוף: אנחנו עושים את זה בצורה שיטתית בזכות מנהלת הוועדה שכל פעם כשאומרים שלוקחים על עצמנו משימה כלשהי, היא לא מוותרת.

אלי אלאלוף: כך עובדת מערכת הוועדה.

אלי אלאלוף: הוועדה, כפי שאתם יודעים, מורכבת משלושה גופים מרכזיים: בריאות, תעסוקה ורווחה.

אלי אלאלוף: בתוך זה יש גם אחריות על כל החקיקה הנדרשת לביטוח לאומי ולא לשכוח שהביטוח הלאומי הוא המערכת התקציבית הגדולה ביותר במדינה, יותר מביטחון, כאשר השנה מדובר מעל ל-84 מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: זה רק אומר לכם כמה המערכת כבדה ואנחנו חייבים להיות מאוד מאוד אחראיים כלפיה, במיוחד כשהיא אמורה לתת שירות לכל אזרחי המדינה ובמיוחד לחלשים בתוכנו.

חיים ילין: יש מדינות שביטוח לאומי יחד עם משרד הבריאות, הם תחת שר.

חיים ילין: זה תיק ולא כמו אצלנו.

חיים ילין: ממש נותנים לזה חשיבות.

אלי אלאלוף: חברי אומר לכם שלא תמיד הממשלה רצה לקבל אחריות על עצמה במשימות מסוימות.

חיים ילין: אני מודה על כך שתרגמת את דבריי ואמרת אותם יותר בעדינות ממני.

אלי אלאלוף: אני גם גאה להגיד לכם שאני שכן שלו.

אלי אלאלוף: הוא בדימונה ואני מבאר שבע כבר שלושים ומשהו שנים אני גר באותו רחוב, באותו מקום, באותה שכונה בבאר שבע בהנאה מלאה יחד עם אשתי ובני.

אלי אלאלוף: אני איש הדרום כמוכם, כמו חלק מכם.

אלי אלאלוף: אבי, סיימתי את תפקידי, מעכשיו אני מתערב רק אם אתה צריך אותי.

אבי בוחבוט: בוקר טוב לכולם.

אבי בוחבוט: תודה לאדוני היושב ראש מר אלי אלאלוף על המלים ועל המקום לבוא לכאן ולנהל את הוועדה לצדך.

אבי בוחבוט: תודה על שנתת לדיון כה חשוב להגיע לוועדה.

אבי בוחבוט: אני רוצה לברך את הכנסת ליום הולדתה ה-68 כאשר אנחנו חוגגים כאן את כנסת צעירה.

אבי בוחבוט: אני סטודנט לחינוך בן 26, יושב ראש אגודת הסטודנטים של מכללת קיי, מכללה להוראה וחינוך בבאר שבע.

אבי בוחבוט: כמו שאמר אלי, אני גדלתי בדימונה, נולדתי בדימונה וגדלתי בה ואני עדיין מתגורר בדימונה.

אלי אלאלוף: הדגש על ה-עדיין.

אבי בוחבוט: עדיין ואמשיך להתגורר בדימונה.

אבי בוחבוט: נדבר על זה גם בהמשך.

אבי בוחבוט: אנחנו נדון היום במצב התעסוקה בדרום.

אבי בוחבוט: אנחנו יודעים שיש פערים לא קטנים בין הפריפריה למרכז הארץ ועל כך אנחנו נדבר.

אבי בוחבוט: האנשים המקצועיים שנמצאים כאן ינסו לתת לנו תשובות לדברים.

אבי בוחבוט: אני בטוח שלא תופתעו מהנתונים שנציג בהמשך לפיהם אחוזי האבטלה בדרום ובעיירות הפיתוח גבוהים כמעט פי שתיים מהממוצע הארצי.

אבי בוחבוט: יש בעיה חמורה של הגירה שלילית של צעירים מהדרום לכיוון מרכז הארץ וכשאני אומר עדיין, אני מתכוון להישאר לגור בדימונה ולעזור ולפתח את העיר ואת הדרום.

אבי בוחבוט: כשהחברים שלי הצעירים אומרים לי שהם רכשו השכלה – בהרבה מקצועות יש ריכוזיות במרכז הארץ של מקצועות טכנולוגיים ומקצועות היי-טק – בתחום הזה והם רצו לעבור למרכז הארץ כדי למצוא תעסוקה הולמת, אמרנו – ותכף גם יציגו לנו את הדברים – למה יש את הפערים האלה בין המרכז לדרום.

אבי בוחבוט: דיברנו על שיעורי אבטלה כאשר בעיירות הפיתוח שיעורי האבטלה נעים בין תשעה לעשרה אחוזים לעומת הממוצע הארצי.

אלי אלאלוף: סביב שישה אחוזים.

אבי בוחבוט: כן.

אבי בוחבוט: שישה אחוזים.

אבי בוחבוט: תסלחו לי, אני מתרגש.

אלי אלאלוף: אני כאן כדי לעזור.

אבי בוחבוט: אני לא ארבה במלים.

אבי בוחבוט: אנחנו נמשיך לדבר על זה בהמשך הדיון אבל אני באמת רוצה לדבר על הפוטנציאל הגלום בנגב ובדרום.

אבי בוחבוט: דוד בן גוריון שראה ביישוב הנגב ובהפרחתו משימה לאומית, ביטחונית וכלכלית חשובה ביותר אמר שבלי ישוב הדרום והנגב, לא יתכן ביטחון המדינה ולא נגיע לעצמאות כלכלית.

אבי בוחבוט: אני אומר שוב שאם ישקיעו בנגב, גם במשאבים, גם בתחבורה, גם בתשתיות, הנהירה למרכז הארץ ולריכוזיות תיפסק.

אבי בוחבוט: הנהירה גרמה גם לעליית המחירים של הדירות במרכז, גם לצפיפות בתחבורה, אנחנו רואים את יוקר המחיה וזה כשיש חבל ארץ כל כך גדול שמהווה מעל חמישים אחוזים ממדינת ישראל, בדרום, שהוא כמעט ולא מיושב.

אבי בוחבוט: יש קרקעות שרק צועקות שיבואו להתיישב עליהן.

אבי בוחבוט: אני רואה אצלי בדימונה לפחות שיש חינוך מדהים, יש חממה, יש את הכול למעט התעסוקה.

אבי בוחבוט: יש גם דיור בר השגה, משהו שאנחנו לא רואים במרכז הארץ.

אבי בוחבוט: היום צעירים כבר לא יכולים לקנות דירה אבל בדרום אנחנו רואים שאפשר לעשות את זה.

אבי בוחבוט: אני חושב שעם פתרונות תעסוקה הולמים נצליח ליישב גם את חבל ארץ הכול כך חשוב הזה וגם להביא את הצעירים דרומה ולהפסיק עם ההגירה השלילית.

אבי בוחבוט: אני רוצה לסיים באמירה חיובית.

אבי בוחבוט: אנחנו לא מסכנים.

אבי בוחבוט: בדרום יש המון דברים טובים.

אבי בוחבוט: יש עכשיו מפעלים חדשים שקמים, עומדת להיפתח שלוחה של סייבר בדימונה בשנה הבאה בעזרת השם, יש הרבה דברים.

אבי בוחבוט: אני אומר לממשלה שהיא חייבת להשקיע בנגב לא כי הנגב זקוק לזה וכי אנחנו צריכים את זה בגללנו אלא בשביל המדינה כי בלי השקעה בנגב, אין היתכנות כלכלית למדינה.

אבי בוחבוט: אנחנו רואים מה המצב כיום.

אבי בוחבוט: כמו שראינו הייתה חשיבות, המדינה התחילה לראות חשיבות ואני מתייחס למעבר צה"ל דרומה אבל זה עדיין לא מספיק וצריך לעשות עוד דברים.

אבי בוחבוט: אני אציג את הנוכחים שנמצאים אתנו, את חבריי הסטודנטים והתלמידים.

<דניאלה אסתר ליזמי: אתה רוצה שאנחנו נציג את עצמנו?

אבי בוחבוט: כן.

<דניאלה אסתר ליזמי: בוקר טוב לכולם.

<דניאלה אסתר ליזמי: אני סטודנטית לביו טכנולוגיה, סגנית נשיא אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה, האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינת ישראל.

<דניאלה אסתר ליזמי: אנחנו פרוסים בכל מקום בארץ וגם בחוץ לארץ.

<דניאלה אסתר ליזמי: אני באתי לכאן במסגרת חבריי ועמיתיי לפרויקט הכנסת הצעירה.

<דניאלה אסתר ליזמי: במקביל לזה אני לוקחת חלק פעיל בארגון מודל האו"מ בישראל, שהוא גם מי שהנגיש לנו את הפרויקט הזה כאן היום.

<דניאלה אסתר ליזמי: שיהיה לכולנו בהצלחה.

<טל וקנין: שלום לכולם.

<טל וקנין: אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

<טל וקנין: אני מנהלת את הרשתות החברתיות, את כל הניו מדיה.

<טל וקנין: אני מאשדוד.

<טל וקנין: אני באתי לייצג בכבוד את חבריי ואת כל בני הנוער בישראל, ובמיוחד כמובן את מחוז דרום.

<טל וקנין: אני הדוברת של המחוז.

<טל וקנין: מועצת התלמידים והנוער הארצית מאחלת לכם בהצלחה בהמשך היום.

<שאכר אבו סמחאן: אני ממחוז דרום, נציג במועצה הארצית בקהילה של מחוז דרום, מתמודד לתפקיד הדובר של הרשות.

אלי אלאלוף: מאיזה ישוב אתה?

<שאכר אבו סמחאן: אני מאבו קווידר זרנוק ליד באר שבע.

<שאכר אבו סמחאן: באתי היום לייצג את כל הנוער במדינה, לא רק של מחוז דרום.

<שאכר אבו סמחאן: אנחנו במועצה הארצית 67 נציגים שמייצגים את כל הנוער במדינה ובאתי לומר את הדעה שלהם ולייצג אותם.

<שאכר אבו סמחאן: תודה רבה.

<אסף כהן: אני סטודנט ליחסים בינלאומיים ומזרח תיכון.

<אסף כהן: אני מקיבוץ רעים.

אבי בוחבוט: נתחיל עם חבר הכנסת חיים ילין.

אלי אלאלוף: הצטרפה אלינו חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

חיים ילין: מעניין שאף אחד מהצפונים לא הגיע לכאן.

חיים ילין: כשיש בעיה בצפון, אנחנו מגיעים.

חיים ילין: כנראה בדרום יש משהו שהוא הרבה יותר חם ואנושי.

חיים ילין: כך זה נראה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, גם ממלא מקום היושב ראש, הדרום מאופיין – ואני אגיד את מה שאני חושב בכמה מלים – בהתפתחות מאוד מואצת ובפער מאוד גדול בין הצרכים לבין המקצועות שקיימים וצריכים אותם.

חיים ילין: מי שהתקרב היום לכל אזור התעשייה החדש, ההיי-טק, של באר שבע, ישמע רק משפט אחד: תביאו לי 600 מהנדסים ואני חוטף אותם.

חיים ילין: היינו בסיור ושמענו את הדברים.

חיים ילין: אנחנו גם מבינים שבסופו של דבר אם לא יהיו קיימים, הם ימצאו תחליפים והתחליף יכול להיות לא טוב והוא פשוט להעתיק את המקום למקום בו יש מהנדסים.

חיים ילין: אני לא מאמין ואני לא רוצה להאמין שבסופו של דבר מדינת ישראל תביא מהנדסים מחוץ לארץ.

חיים ילין: אני מתנגד לכך בכל תוקף.

חיים ילין: אני חושב שהמדינה צריכה להשקיע ולתת את התנאים האופטימליים כדי שיהיו עוד מהנדסים.

חיים ילין: לא חסר מוח במדינת ישראל ולא חסרים אנשים שיכולים ללמוד ואני חושב ששם אנחנו צריכים להיות.

חיים ילין: הסוגיה הכאובה ביותר שקיימת בנגב היא נושא הבדואים.

חיים ילין: אם אנחנו לא נשים את זה על השולחן, אנחנו נמצא את עצמנו ברמת אבטלה ורמת עוני כל כך גבוהות שהפערים החברתיים יביאו אותנו לידי כך שנמצא את עצמנו בדרום שלא נעים להיות בו.

חיים ילין: פשוט לא נעים להיות בו.

חיים ילין: כולם מנסים לטפל בבעיה אבל אף אחד לא נוגע בבעיה האמיתית והבעיה האמיתית היא עניין של דו שיח ותרבות.

חיים ילין: יש פערי תרבות ואם אנחנו לא נצליח לסגור את הפערים האלה, אנחנו לא נצליח לקדם את הקהילה הבדואית להיות שווה בין שווים.

חיים ילין: זה לא שהם לא שווים אלא שצריך לתת להם את התנאים האלה.

חיים ילין: כמו שאני תמיד אומר, השינוי הוא להבין, כמו שהבינו הרבה מאוד אנשים, שחלק מהחקלאות הופך להיות היי-טק וחלק מהמרעה צריך להפוך למשהו אחר והמשהו האחר הזה הוא מאוד קשה בחברה הבדואית.

חיים ילין: מאוד קשה.

חיים ילין: למרות שכאשר אתה בא ואתה מסתכל על בית חולים סורוקה כדוגמה, רוב הרופאים והאחיות באים מחורה.

חיים ילין: דך אגב, לא ראיתי בדוח את חורה.

חיים ילין: רוב הרופאים, האחיות ובעלי המקצועות החופשיים – שהלוואי היו במדינת ישראל – הייתי לוקח כדוגמה את חורה כי בזמנו הם קיבלו החלטה אסטרטגית, ואנחנו מכירים את ראש העיר שמשקיע את רוב התקציב בחינוך ובהשכלה.

חיים ילין: זה בעצם התפקיד שלנו.

חיים ילין: התפקיד שלנו הוא שחלק מהמשאבים של ממשלת ישראל לא יהיו רק בכותרת אלא יהיו משאבים שיביאו לחינוך ולסגירת פערים.

חיים ילין: אם נצליח לתת את הכלים האלה, אין לי ספק שאנחנו נהיה בדרום עם רמת אבטלה יותר נמוכה, עם תל"ג בדרום – עם תפוקות לנפש – הרבה יותר גדולות ועם תרומה למדינה ושותפות אמיתית כאשר מרגישים שהמדינה היא חלק מהם ולא מתנכלת להם.

חיים ילין: זה שינוי שצריך לעשות אותו.

חיים ילין: זה שינוי שהוא בעייתי פוליטית כי הפוליטיקאים רוצים מחר בבוקר וזה נושא של חינוך לטווח ארוך.

חיים ילין: גם אם ייקח עשור, גם אם ייקח דור חדש, 25 שנים, צריך להתחיל אותו ואני מאוד מקווה שכולנו נבין שזה המאפיין העיקרי בדרום.

חיים ילין: הערת ביניים.

חיים ילין: אני כל הזמן אומר שפעם הסתכלנו על הצפון כדוגמה והיום הצפון מסתכל על הדרום כדוגמה לעשייה, לנחישות, לא נשברים גם בגלל עוטף עזה אבל גם בגלל שהצלחנו להביא את הצבא לשם, הצלחנו להביא לשם את כביש 6, הצלחנו להביא הרבה מאוד דברים במלחמה ובאחדות בין כל הרשויות כשיש מטרה אחת והיא הדרום הוא הדבר הכי חשוב.

חיים ילין: לא מועצה או עיר מסוימת.

חיים ילין: צריך להגיד גם מילה טובה על רוביק דנילוביץ' שבסופו של דבר לקח את באר שבע ועשה ממנה אימפריה שמרכזת בתוכה את כל השירותים לכל הסביבה.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שנצליח להמשיך להתקדם ולא להרוס כי השלטון המקומי יודע את עבודתו אבל לא תמיד הממשלה יודעת את מקומה מול השלטון המקומי.

חיים ילין: תודה רבה.

אבי בוחבוט: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

אבי בוחבוט: אני מקדם בברכה את חברת הכנסת נורית קורן שהצטרפה אלינו.

אלי אלאלוף: היא שמעה את הזמנת של חיים ילין.

אבי בוחבוט: דיברת על חורה שמשקיעה בחינוך.

אבי בוחבוט: אני יושב ראש אגודת סטודנטים במכללה לחינוך שחמישים אחוזים מהסטודנטים שלה הם סטודנטים מהמגזר הבדואי.

חיים ילין: גם בשער הנגב.

אבי בוחבוט: אחוז גבוה מהם באים מחורה.

אבי בוחבוט: רואים את זה אצלנו, את ההשקעה של המגזר הבדואי בחינוך.

אבי בוחבוט: המכללה לחינוך היחידה בבאר שבע בה לומדים חמישים אחוזים ואנחנו חיים בהרמוניה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני חייב ללכת כי אני נותן הרצאה על חקלאות.

חיים ילין: ההרצאה היא בפני צעירים שבחרו את זה כנושא וזה די מפתיע שצעירים בחרו את זה כנושא אבל אני מאוד שמח על כך.

אלי אלאלוף: תגיד להם שהחוקים שעומדים אצלנו, נדון בהם בשבוע הבא.

אלי אלאלוף: את חלקם זה ישמח ואת חלקם פחות.

חיים ילין: זה נכון.

חיים ילין: תודה רבה וסליחה.

חיים ילין: למרות שזה נראה לא מנומס, זה חלק מהעבודה שלנו, להיות בו זמנית בשלושה-ארבעה מקומות.

אבי בוחבוט: לכן נתנו לך לדבר ראשון.

טלי פלוסקוב: זה אמור לגבי כולנו.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב ראש ואדוני ממלא מקום היושב ראש.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם לפני שנבחרתי לכנסת הייתי ראש עיריית ערד, אחת מהערים שנמצאת בדרום והייתי קוראת לזה קצת רחוק מכל ההצלחה הגדולה שאנחנו רואים בדרום.

טלי פלוסקוב: למרות שיש לי בזמן הזה שלושה דיונים שאני רוצה להשתתף בהם, בחרתי להיות כאן כדי לחלוק אתכם את החוויה של עיר דרומית שדווקא בקדנציה שלי, לצערי הרב, חוויתי משבר מאוד מאוד גדול של סגירת שני מפעלים ביום אחד, 300 משפחות שנשארו ללא פרנסה ואין להן לאן ללכת.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, ההבדל בין ערד לעיר במרכז הארץ הוא שבעיר אחרת אפשר לעבור כביש ולחפש אלטרנטיבה, לחפש עוד מפעל בו אפשר לעבוד, אבל בעיר כמו ערד אין אלטרנטיבות.

טלי פלוסקוב: יושבים כאן נציגים של משרד העבודה – קודם משרד הכלכלה – אתם נפגשנו באין ספור פגישות, בכל הרמות, ואני כראש עיר באתי ואמרתי שאם אנחנו רוצים שהעיר הזאת תמשיך להתקיים במתכונת של היום, חייבים לשים כסף.

טלי פלוסקוב: המדינה חייבת להתערב.

טלי פלוסקוב: המדינה חייבת לתת לאותם יזמים ששוקלים אולי להגיע לערד.

טלי פלוסקוב: ברגע האחרון הם מגיעים הביתה, הם לוקחים מחשבון ועושים אחד פלוס אחד, כמה זה שווה.

טלי פלוסקוב: אם זה לא משתלם להם, הם לא יגיעו.

טלי פלוסקוב: זה מה שקרה בערד.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אתם בטח ראיתם כמה כתבות היו בתקשורת ואני אמרתי לכולם ששטח יש להם בשפע, מבנים קיימים יש להם בשפע, עובדים יש לכם בשפע כי נשארו אנשים ללא עבודה וכולם היו אצלי במשרד באין ספור פגישות ואנשים מאוד התלהבו, גם מהעיר, גם מהמקום, גם מהאנשים, מהכול אבל שבוע אחרי הפגישה, אני מקבלת טלפון ואומרים לי: התאהבנו אבל זה לא משתלם לנו.

טלי פלוסקוב: מה אפשר לעשות?

טלי פלוסקוב: מה אותו ראש עיר יכול לעשות?

טלי פלוסקוב: אני אומרת לכם שאני לא יכולתי לצאת החוצה מהמשרד כי התביישתי להסתכל לעיני התושבים שלי כי לא המדינה מתערבת וגם לי כראש עיר אין סמכויות להתערב.

טלי פלוסקוב: אולי אותו מפעל מגבות ערד לא היה נסגר אם הייתי יכולה לתת לו, בגלל המצב הקשה שלו, פטור מארנונה למשך שלוש שנים?

טלי פלוסקוב: או אולי המדינה הייתה מתערבת ונותנת לו פיצוי על כך שהיא לא הצליחה להביא גז לערד?

טלי פלוסקוב: מה קורה?

טלי פלוסקוב: אני אומרת שוב שלי אישית נשאר פצע מאוד עמוק ממה שחוויתי כראש עיר ולא רק לי.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהפצע הזה נשאר לכל העיר.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שוב, ויושבים כאן נציגי משרד העבודה ונציגי משרד הכלכלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ישבנו יחד, בנינו תכנית, יש לי את המצגת שהכנו להחלטת הממשלה, רצינו להעביר החלטת ממשלה אבל אנחנו יושבים ומדברים ובפועל קורים דברים לא כל כך רצויים.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שראיתי את התכנית, ראיתי את המצגת ששלחתם.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שמאוד התלהבתי גם מהרעיון לעבוד במרחק מסוים ולקבל פיצוי על כך.

טלי פלוסקוב: ראיתי את זה.

אלי אלאלוף: חייבים לקצר.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל אתה יודע שאני לא מדברת הרבה אבל בגלל הנושא הזה והכאב שמלווה אותי לאורך כל השנים האלה מאז עזבתי את התפקיד – ואגב, אחת הסיבות שבאתי לכאן, לכנסת, היא כי לא הצלחתי להשפיע משם, ואולי אני אצליח להשפיע מכאן.

נורית קורן: תדעו לכם שהיא משפיעה.

טלי פלוסקוב: אני מנסה.

טלי פלוסקוב: דבר אחד לסיכום ואולי הוא לא כל כך אופטימי.

טלי פלוסקוב: עד היום, כבר שנתיים מאז עזבתי את המקום, לא קם בערד מפעל חדש.

טלי פלוסקוב: דיבורים, הבטחות, זה קיים, אבל בפועל זה לא קרה.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני חוזרת על מה שאמרתי.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו רוצים שהמשקיעים שלנו יגיעו לערי פריפריה, לדרום, ואת ערד נתתי כדוגמה ואני בטוחה שיש עוד הרבה ערים במצב של ערד, אנחנו חייבים להכניס את היד לכיס ולהפוך את העסקה של היזמים האלה לכדאית.

טלי פלוסקוב: שום דבר אחר לא יעזור וזה כבר הוכח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אבי בוחבוט: תודה רבה גברתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

אבי בוחבוט: אני רוצה להוסיף מילה.

אבי בוחבוט: אני באמת מזדהה אתך ואני רואה בערד את הבעיה החמורה.

אבי בוחבוט: יש לי הרבה חברים שגרים בערד.

אבי בוחבוט: היום הרבה תושבים בערד נשענים או על מפעלי ים המלח או על המלונות או על נסיעה במשך ארבעים דקות לבאר שבע, מה שלא הכי נעים.

טלי פלוסקוב: גם נסיעה של שעה ושעה וחצי לתל אביב, לקריית גת ולעוד מקומות.

טלי פלוסקוב: איכות חיים שיש בערד, אין באף מקום אחר.

אבי בוחבוט: העלית נקודה חשובה.

אבי בוחבוט: אני חושב שלתת אוטונומיה לראשי הערים לתת פטור מארנונה, בסופו של דבר הם מנהלים את תקציב העיר שלהם וצריך לתת להם את הסמכות הזאת.

אבי בוחבוט: לדעתי זה בסמכות משרד הפנים אבל הוא צריך להעביר את הסמכויות אולי לרשויות שיכולות.

אבי בוחבוט: שייתנו את המענה הזה לראשי הערים שיכולים להחליט האם לתת פטור מארנונה.

אבי בוחבוט: אני יודע ששנים מדברים על אזור תעשייה משותף של דימונה, ערד וירוחם.

אבי בוחבוט: יש כל כך הרבה שטח.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: כסייפא, ערוער, כולם היו צריכים להיכנס לזה.

אבי בוחבוט: המדינה תשקיע פעם אחת באזור תעשייה משותף סביבו יהיו מאות אלפי תושבים, מעל מאה אלף תושבים עם הפזורה, דימונה, ירוחם וערד.

אבי בוחבוט: לדעתי זה ייתן מענה הולם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לחזק את מה שאתה אומר.

טלי פלוסקוב: נתיבות.

טלי פלוסקוב: ברגע שהחליטו לקחת את נתיבות כמוקד, החליטו לתת שם העדפות – אני רואה שאתם מסכימים עם מה שאני אומרת – אנחנו רואים את התוצאה.

טלי פלוסקוב: לכן לא יכול להיות שנתיבות, בגלל שראש העיר שלה – סליחה – מקושר למקבלי ההחלטות, זה משפט שלא תמיד נשמע טוב אבל זאת האמת, הוא קיבל את זה.

טלי פלוסקוב: בגלל שראש עיר אחר לא מקושר לשלטון, הוא לא מקבל?

טלי פלוסקוב: בעיני זאת אפליה שצריך לתקן אותה.

טלי פלוסקוב: אם מקבלים החלטה על הדרום, היא צריכה להיות רחבה ושווה לכל הישובים.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אבי בוחבוט: הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין.

אבי בוחבוט: ברוך הבא.

אבי בוחבוט: הדובר הבא מנכ"ל שירות התעסוקה, מר בועז הירש שייתן לנו נתונים ויספר לנו מה מתכוון לעשות שירות התעסוקה ומה הוא כבר עושה.

<בועז הירש: תודה רבה על ההזמנה לישיבה הזאת, גם בכובע המקצועי וגם כמישהו שנולד וגדל בבאר שבע.

<בועז הירש: ברשותכם, התייחסות קצרה לדברי חברת הכנסת פלוסקוב.

<בועז הירש: אנחנו היינו שם אחרי שמגבות ערד נסגר.

<בועז הירש: אנחנו עדיין שם ואנחנו כארגון נטועים חזק בערד ורואים שההשמות לטפל במפוטרי ערד – יושב כאן אתי דוד והוא מנהל מחוז דרום של שירות התעסוקה - - -

טלי פלוסקוב: יישר כוח דוד.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים את העבודה והפעילות שאתה עושה בדרום.

<בועז הירש: הצוות שלו ביצע השמות באזור התעשייה עידן בנגב ברהט, בקריית גת, ואם אני זוכר, היו דיבורים על צוות של חמישה-שישה אנשים שהציעו להם עבודה בראשון לציון ולחזור הביתה בסופי שבוע כחלק מאותה מצוקה שחברת הכנסת דיברה עליה.

<בועז הירש: אני חושב שאם נדבר מלמעלה, אנחנו רואים שבשנים האחרונות המצב משתפר, שיעורי האבטלה בדרום בממוצע הגיעו לשישה אחוזים.

<בועז הירש: זה נכון שבהשוואה למרכז זה גבוה.

<בועז הירש: במרכז שיעור האבטלה בישובים של מעל אלפיים אנשים הם שישה אחוזים אבל זה שווה לצפון.

<בועז הירש: אנחנו רואים בשלוש השנים האחרונות ירידה.

<בועז הירש: אנחנו רואים שהאבטלה בעיקר מרוכזת במספרים הגבוהים בישובים הבדואים וחלקה גם – בריכוז נמוך יותר אבל עדיין גבוה מהממוצע הארצי – בעיירות הפיתוח.

<בועז הירש: עם זאת אנחנו רואים ירידה של 12 אחוזים בתובעי אבטלה וקרוב לשלושים אחוזים בתובעי הבטחת הכנסה.

<בועז הירש: גם זה חלק מפעילות השירות וגם חלק מכניסה של מפעלים חדשים.

<בועז הירש: נמצא כאן דוד שיוכל לפרט על כך.

<בועז הירש: אני חושב שלמרות השיפור שניכר למעשה כמעט בכל הישובים, יש בפנינו עדיין עבודה.

<בועז הירש: הזכיר קודם חבר הכנסת ילין את חורה.

<בועז הירש: אנחנו רואים שחורה כן מוזכרת ואנחנו רואים שאמנם שיעור האבטלה לא נמוך, 14 אחוזים בישוב, אבל זאת ירידה של חמישה אחוזים.

<בועז הירש: יש חמש נקודות האחוז מ-19 אחוזים בשנת 2015.

<בועז הירש: ברשותך, הייתי רוצה שדוד ייתן כמה דוגמאות לפעילויות מהותיות שמבצע מחוז דרום.

<דוד קלדרון: שלום לכולם.

<דוד קלדרון: אני מנהל מחוז דרום של שירות התעסקה.

<דוד קלדרון: אצלנו במחוז בנינו תכנית לליווי מפעלים בהקמה.

<דוד קלדרון: אנחנו יודעים לתת מענה.

<דוד קלדרון: יש לנו מתודה שלמה שיודעת לעשות את זה.

<דוד קלדרון: בשנים האחרונות ליווינו מפעלים חדשים ואנחנו כבר נקשרים למפעלים ברגעים שהם חושבים על מעבר דרומה וזאת מסיבה אחת פשוטה.

<דוד קלדרון: אנחנו מבינים שההיתכנות שלהם להקים מפעל בדרום היא בהכרח תלויה אם הם יצליחו לגייס עובדים בדרום.

<דוד קלדרון: אנחנו שם כדי לנסות לתת את הפתרונות היכן שיש פערים בין היצע לביקוש באנשי מקצוע.

<דוד קלדרון: אני רוצה לתת כמה דוגמאות.

<דוד קלדרון: טרה ירדה לדרום, לפארק נועם ליד נתיבות.

<דוד קלדרון: אנחנו סייענו לטרה בשלבים הראשונים שלה בגיוס עובדים וגייסנו כ-271 עובדים, שזה בערך שישים אחוז ממספר העובדים בטרה.

<דוד קלדרון: בשיתוף עם טרה הקמנו שני קורסים לחשמלאים שהיו חסרים להם.

<דוד קלדרון: עשרה חודשים לפני שהמפעל הוקם הם התחיל ללמוד בתכנית מסודרת.

<דוד קלדרון: אני רוצה לציין את הפעילות הענפה שאנחנו עושים מול סודה סטרים בהקמה של מפעל סודה סטרים בעידן בנגב.

<דוד קלדרון: עד לרגע זה גייסנו כ-650 עובדים במקום וזה רק ממה שעשה שירות התעסוקה, מהנתונים שלנו.

<דוד קלדרון: בנוסף אפשר לדבר על עוף עוז בשגב שלום, מפעל שהיום מעסיק מעל 1,200 עובדים.

<דוד קלדרון: אין לי כאן מספר לציין אותו אבל אנחנו שותפים לתהליך אתם כבר כמעט שבע שנים ובכל התפתחות אנחנו מגייסים עוד ועוד עובדים.

<דוד קלדרון: אני מעריך שמעל אלף עובדים עברו דרך שירות התעסוקה והופנו לעוף עוז.

<דוד קלדרון: אנחנו גם יכולים לראות איך זה השפיע על הישוב שגב שלום שהוא סמוך אליו.

<דוד קלדרון: בשגב שלום אנחנו רואים שהירידה באבטלה היא משמעותית מאוד.

<דוד קלדרון: הם ירדו בערך בשישה אחוזים בשלוש השנים האחרונות באחוז האבטלה.

<דוד קלדרון: כלומר, הם עמדו על עשרים אחוזי אבטלה והיום הם עומדים על 14 אחוזים.

<דוד קלדרון: כלומר, רואים שתעשייה מסוימת ליד הישובים הבדואים סייעה בכך.

אבי בוחבוט: דיברת על מפעל עוף עוז שסמוך לשגב שלום.

אבי בוחבוט: האם אתה יודע כמה משתכרים העובדים במפעל?

אבי בוחבוט: האם מדובר במשכורת מינימום או במשכורת גבוהה יותר?

<דוד קלדרון: זה מאוד דומה.

<דוד קלדרון: זה כמו בכל התעשייה בכלל כתפיסה תעשייתית.

<דוד קלדרון: יש אנשי מקצוע מהרמה הבכירה ואלה מהנדסים ומפעילי מכונות.

<דוד קלדרון: זה יורד עד לאורזים ועד לעבודות פשוטות.

<דוד קלדרון: ברור שאין פחות משכר מינימום אבל זה מאפיין כמו שזה מאופיין בכל תעשייה אחרת.

<דוד קלדרון: כלומר, אני לא רואה הבדל בין עוף עוז לטרה.

<דוד קלדרון: מה שיפה זה שלדוגמה בעוף עוז, הם עושים שחיטה במקום ואנחנו רואים שם עבודה של שיתוף פעולה ואינטגרציה כל כך יפה בין החרדים שעושים שם את עבודת השחיטה לדוגמה לבין העובדים הבדואים בדרום.

<דוד קלדרון: זה אחד המקומות בו אנחנו רואים אינטגרציה יפה.

<דוד קלדרון: יש עובדים שמגיעים מאזור באר שבע ויש עובדים שבהחלט מגיעים מתוך הישובים עצמם.

<דוד קלדרון: שגב שלום לא מסוגלת לספק את כל הצרכים של עוף עוז בגלל הגודל ולכן מסיעים עובדים מכסייפה, מערוער, מתל שבע וממקומות אחרים.

אבי בוחבוט: שאלתי את השאלה כי אני ראיתי – גם הנתונים מראים – שהרבה מפעלים שמנסים להעתיק אותם לדרום או לפריפריה בכלל, אלה מפעלים שעדיין השכר הממוצע שלהם הוא דומה לשכר המינימום.

אבי בוחבוט: אנחנו לא רוצים להביא רק את כוח העבודה הזול, ואני אומר את זה במירכאות.

אבי בוחבוט: להביא את זה לדרום שבו יהיו העובדים השחורים שישתכרו שכר מינימום, 5,000 שקלים בחודש, והטכנולוגיה, ההיי-טק והמשרות עם השכר הגבוה באמת, נשאיר באזור המרכז.

אבי בוחבוט: אני חושב שצריך לפעול לכך שתבוא תעשייה ותעסוקה לנגב, שגם תהיה תעסוקה הולמת.

אבי בוחבוט: בסופו של דבר מי שנשאר בנגב והולך לעבוד במפעלים האלה, אלה אנשים שאולי קשה להם לעזוב.

אבי בוחבוט: הטובים באמת הולכים לעבוד בתעסוקה הולמת.

<דוד קלדרון: אני רוצה לומר כאן שלושה דברים מרכזיים.

<דוד קלדרון: יש את כוחות השוק וכוחות השוק עושים את שלהם.

<דוד קלדרון: היכן שיהיה מחסור של עובדים, השכר יעלה ואנחנו יודעים את זה.

<דוד קלדרון: כלומר, היכן שיהיה עודף ביקושים לעובדים.

<דוד קלדרון: אני חווה את זה יום יום.

<דוד קלדרון: אני רואה שהשכר כן עולה, גם בסודה סטרים וגם במקומות אחרים.

<דוד קלדרון: נכון שבהתחלה הציעו שכר יותר נמוך לכאורה בגלל שהם יורדים לדרום, אבל כוחות השוק כן עושים את שלהם ואנחנו רואים את זה יום יום.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאני גאה על כך שהישיבות של הוועדה שלנו מתנהלות בצורה שקטה ועניינית.

אלי אלאלוף: גם את הדברים הקשים אנחנו יודעים לקבל.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין, ברשותך דוד, שיש תעשייה מאוד מתקדמת בארץ שלנו ובאזור שלנו ואתה רואה את זה בסייבר, בהיי-טק, בפרמצבטיקה, בכימיה, בכור האטומי בדימונה.

אלי אלאלוף: חברים, האזור הזה הוא אחד האזורים הטכנולוגיים המתקדם ביותר במדינה.

אלי אלאלוף: צריכה להיות עבודה בשביל האנשים שאין להם הכשרה והשכלה לצערי, אבל יש בדרום ריכוז אדיר של טכנולוגיות מתקדמות מאוד בתחומי הכימיה וכולי.

אלי אלאלוף: אבי, הבעיה שלנו היא שהם עוזבים אותנו.

אלי אלאלוף: זאת הבעיה המרכזית.

אלי אלאלוף: תרשו לי לקחת את השרביט לכמה דקות.

אלי אלאלוף: אני מצטער מאוד על האנגלית שלי.

אלי אלאלוף: אני ממרוקו ולכן האנגלית שלי לא טובה אלא טובה רק עבור דוברי הצרפתית.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אעבור לחברי חיליק בר שהוא ראש השדולה לאנגליה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לברך את יושב ראש הפרלמנט הבריטי מר ג'ון ברקו על הביקור שלו דווקא היום, יום הכנסת.

אלי אלאלוף: זה יום מיוחד כי הצעירים הם העתיד שלנו לכן זה יום הצעירים בכנסת.

אלי אלאלוף: אבי הוא היושב ראש אני רק ממלא מקום שלו.

אלי אלאלוף: מילה קצרה עלי.

אלי אלאלוף: אני הגעתי לפוליטיקה רק לפני שנתיים זה בא אחרי ששר הרווחה הקודם מאיר כהן איש הדרום ביקש ממני להכין דוח על העוני.

אלי אלאלוף: נסעתי אליכם, לאנגליה, ללמוד כי שם הייתה התמודדות די מוצלחת עם הנושא.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה הביא אותי להיות יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה, הבריאות והתעסוקה והיום אנחנו דנים – הצעירים בחרו – בנושא תעסוקה בנגב.

אלי אלאלוף: הנגב הוא האזור היחיד בארץ שאין עליו שום ויכוח בינלאומי.

אלי אלאלוף: לכן החשיבות הגדולה ביותר היא באחריות הממשלה ובנו, בהתמודדות עם הבעיות של האזור הזה.

אלי אלאלוף: יש לנו באזור הזה אוכלוסייה שהולכת וגדלה בצורה מרשימה מאוד, גידול האוכלוסייה הגדול ביותר במדינה, אבל זאת האוכלוסייה החלשה ביותר במדינה.

אלי אלאלוף: לכן האחרית המלאה היא עלינו.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לפתור את הבעיות שלה.

אלי אלאלוף: המדינה, הממשלה וכל הגורמים הממלכתיים עושים הרבה לקידום הנגב.

אלי אלאלוף: אנחנו רואים את העולם של הסייבר, את העולם של המדע והמחקר והביצוע של הטכנולוגיות באזור הנגב אבל אנחנו גם חייבים להתמודד עם הבעיות ואנחנו יודעים – ודאי היושב ראש יודע – שאין אזור ללא בעיות והאתגר הוא לפתור אותן.

אלי אלאלוף: ברשותך, ניתן לבעל הבית האמיתי היום – אבי שהוא מדימונה – לומר כמה דברים.

אבי בוחבוט: ברוך הבא אדוני היושב ראש.

אבי בוחבוט: גם אני אמשיך את דבריי בעברית.

אבי בוחבוט: אני היום יושב ראש הוועדה לצד חבר הכנסת אלי אלאלוף במסגרת כנסת צעירה.

אבי בוחבוט: אני יושב ראש אגודת הסטודנטים של מכללת קיי במסגרת כנסת צעירה אני רוצה לברך אותך על בואך.

אבי בוחבוט: אנחנו הצעירים מגיעים היום לכנסת כדי להשמיע את הקול שלנו מהדרום.

אבי בוחבוט: אנחנו מדברים על מצב התעסוקה בדרום ועל כך דנה הוועדה.

אבי בוחבוט: כמו שנאמר, אני מדימונה, גר בנגב ובאמת הנושא הזה מאוד חשוב.

אבי בוחבוט: ברוך הבא.

נורית קורן: אני מקדמת אותך בברכה.

נורית קורן: אני מאוד שמחה שבאת לבקר כאן

נורית קורן: בכנסת ביום החשוב הזה של יום הולדת הכנסת.

נורית קורן: מאוד מאוד חשוב היום במיוחד שראש הממשלה שלנו נמצא בארצות הברית בביקור אצל הנשיא ולאור העובדה שבריטניה אמרה כרגע שבעצם אנחנו צריכים לעשות שיתוף פעולה הרבה יותר פורה בתקופה כל כך קשה שאתה מגיע לבקר כאן בישראל, אחרי שאומרים כל מיני דברים נוראיים על מדינת ישראל.

נורית קורן: אנחנו מדברים כאן על הנגב ואני מאוד מקווה שיהיה לך היום שעה או שעתיים ללכת ולראות את הנגב הפורח שלנו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הוא עמד על כך שנדע שהוא עשה בר מצווה.

אלי אלאלוף: זה לא מרגש?

אלי אלאלוף: אנחנו מדינה שהייתה תחת שלטון אנגלי.

אלי אלאלוף: תראו כמה העולם משתנה.

אלי אלאלוף: לא חשובות הדעות האישיות שלנו.

אלי אלאלוף: יש תקווה.

אבי בוחבוט: חברת הכנסת נורית קורן.

אבי בוחבוט: אחר כך נחזור לצעירים.

נורית קורן: אדוני היושב ראש הצעיר שלנו, אתה עושה עבודה נהדרת.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: קלטת את התפקיד אבל לא להתרשם.

נורית קורן: צריך לעבוד קשה מאוד כדי להיבחר.

נורית קורן: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: יש כאן הרבה דיונים במשך השנה על נושאים של תעסוקה ובמיוחד על הנגב ובמיוחד על המגזר הבדואי וכל מה שקשור בחינוך.

נורית קורן: בשנה שעברה אני הייתי בישובים הבדואים במסגרת ועדת החינוך ואני שמחה שדווקא בחינוך נעשים הרבה מאוד פרויקטים.

נורית קורן: המפקחת על החינוך שם עושה דברים מצוינים.

נורית קורן: אנחנו באמת צריכים לדבר על התעסוקה ולגרום לכך שתהיה תעסוקה כדי שאנשים לא ייסעו כל כך רחוק בשעות הבוקר, עד ראשון לציון.

נורית קורן: אני מתארת לעצמי שאולי רק כשהם מגיעים קרוב לראשון, יש פקקים או באזור של באר שבע כי אנחנו במרכז חווים פקקים נוראיים.

נורית קורן: חשוב לפתח ולתת לצעירים תקווה.

נורית קורן: אני חושבת שיש כאן אנשים בגילי, אנחנו עבדנו מאוד קשה כדי להגיע, לרכוש השכלה ולעשות כל דבר, אבל צריך לתת לצעירים לראות שהעתיד טמון בהשכלה.

נורית קורן: חברים, יושבים כאן הרבה צעירים, אני רוצה לומר לכם שאני התחלתי ללמוד בגיל 38 עם ארבעה ילדים.

נורית קורן: לא צריך לחקות אותי, לא צריך לעשות את זה אלא צריך ללמוד עכשיו.

אלי אלאלוף: את אומרת שיש לי זמן.

נורית קורן: יש לך הרבה זמן.

נורית קורן: אני ראיתי גם מישהו שבגיל תשעים הלך ללמוד באוניברסיטה ולעשות תואר ראשון.

<דניאלה אסתר ליזמי: בפתוחה.

נורית קורן: לא בפתוחה.

נורית קורן: אני למדתי בפתוחה.

נורית קורן: אני מציעה לשבת וללמוד.

נורית קורן: אני עשיתי שלושה תארים בעשר שנים.

נורית קורן: אני גם הייתי צריכה להוציא חסכונות כדי לשלם.

נורית קורן: לכן אני אומרת שהעתיד שלנו טמון בצעירים ואנחנו צריכים לראות במדינה שיש לנו את הדור הצעיר כי זה העתיד שלנו.

נורית קורן: השכלה לרכוש גם מיומנויות של כישורים מבחינת עבודה, רק זה מה שיוביל אותנו הלאה.

נורית קורן: רק הדברים האלה, זאת המוביליות בחברה ואלה לא שטויות אלא זה משהו שנעשה.

נורית קורן: תדעו לכם שאני לילדים שלי לא ויתרתי.

נורית קורן: כולם סיימו את הצבא ולכולם שילמתי השכלה והשכלה גבוהה היא חשובה ביותר כי היא מפתחת אותנו והיא מביאה אותנו להישגים.

נורית קורן: היום אנחנו נמצאים בזמן שאפשר לרכוש את ההשכלה די בקלות למרות שהיא עולה כסף רב, אבל הכול פתוח, הכול נגיש ואפשר להגיע לכל מקום.

נורית קורן: זאת התקווה שלנו.

נורית קורן: אני חושבת שגם נצליח להביא יותר משקיעים כשהם יראו שיש כאן אנשים שבאמת רוצים לבוד ולתת מעצמם.

נורית קורן: כך אנחנו נוכל לפתח גם את הצפון.

נורית קורן: כמו שהדרום עשה קפיצה, אני מאוד מקווה שגם הצפון יעשה כך.

נורית קורן: לא צריך לגור במרכז.

נורית קורן: לא כולם צריכים לגור במרכז אלא צריך לפתח עוד מקומות.

<דניאלה אסתר ליזמי: לא כולם רוצים לגור במרכז.

נורית קורן: נהדר.

נורית קורן: צודקת.

נורית קורן: תודה רבה לכם.

נורית קורן: אני מתנצלת שאני יוצאת.

אבי בוחבוט: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

אבי בוחבוט: הדובר הבא שלנו יהיה חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: רבותיי יושבי הראש.

דב חנין: הנושא שאנחנו עוסקים בו הוא נושא מאוד חשוב ויש הרבה הרבה מה לשנות בתחום הזה.

דב חנין: אני רוצה לומר כמה מלים על הסוגיה של ערד שגם אני מלווה אותה מרחוק.

דב חנין: אני לא תושב ערד אבל אני מלווה את מה שקורה שם.

דב חנין: אני רוצה רבותיי יושבי הראש לברך את שר הכלכלה החדש על כך שההחלטה הראשונה שהוא קיבל בכניסתו לתפקיד הייתה לשים תשומת לב על נושא התעסוקה באזור הנגב המזרחי ובמיוחד לשחרר את האזור הזה מאיזושהי תלות מאוד קיצונית במקור פרנסה אחד ובחברה אחת שקשורה למפעלי ים המלח שבעצם היום היא מקור התעסוקה המרכזי באזור ובעצם כל האזור תלוי בה.

דב חנין: אני ליוויתי את המאבק של מגבות ערד וזו הייתה טרגדיה.

דב חנין: המפעל הזה בעצם לא היה צריך להיסגר.

דב חנין: הוא נסגר בגלל שלא הגיע אליו חיבור גז ובגלל שלא הגיע חיבור גז, שולי הרווח שלו הצטמצמו לרמה כזאת שלא היה כדאי להמשיך ולהחזיק אותו.

דב חנין: מפעל מגבות ערד לא יכול להיות במקום שמחזיק עיר או כמה מפעלים בודדים כאלה.

דב חנין: מה שקורה בערד זו דוגמה למקום שסוגיית התעסוקה בו היא סוגיה קריטית.

דב חנין: אנשים לא יגורו בערד אם לא תהיה להם תעסוקה ותעסוקה לא חייבת להיות דווקא מפעלים אלא תעסוקה יכולה להיות גם תיירות ויש היום לא מעט אנשים שרוצים לעשות תיירות בערד ולפתח תיירות בערד אבל זה מחייב חשיבה רב תחומית והתייחסות כוללת.

דב חנין: לעבור בזינוק חד מהנגב המזרחי לנגב המערבי.

דב חנין: אחד הבנים שלי למד במכללת ספיר בשדרות, מאוד אהב את הלימודים, מאוד אהב את המגורים בשדרות אבל לאחר שהוא סיים ללמוד, הוא ובת זוגו לא מצאו עבודה.

דב חנין: הם עברו לתל אביב ותוך שבוע מצאו עבודה.

דב חנין: לא היה להם שום סיכוי למצוא עבודה כזו בשדרות.

דב חנין: יש לנו כאן בעיה.

דב חנין: אם אנחנו רוצים שאנשים כאלה לא רק ילמדו במכללת ספיר אלא גם יוכלו להמשיך לגור שם כמו שהם רצו, אנחנו צריכים לתת להם פתרונות תעסוקה מאד מגוונים.

דב חנין: משפט אחרון על מה שקורה בנושא של הבדואים.

דב חנין: זאת סוגיה פשוט בלתי נתפסת.

דב חנין: כאן התפקיד של ההכשרה המקצועית הוא מאוד מאוד חשוב ומאוד חיוני.

דב חנין: אנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד ענייה ועל אנשים שהם צריכים להתפרנס כדי לחיות.

דב חנין: אבל צריך לתת את הכלים הבסיסיים שלפעמים חסרים מכיוון שאנשים לא קיבלו אותם בבתי הספר או לא רכשו אותם במהלך השנים, וזה התפקיד של מערכת ההכשרה המקצועית.

דב חנין: אני חושב שזה צריך להיות יעד מאוד מרכזי, לייצר מערכות אפקטיביות של הכשרה מקצועית לערבים-בדואים בנגב.

דב חנין: אני חושב שזה המפתח לעתיד של כל האזור הזה.

דב חנין: תודה.

אבי בוחבוט: תודה.

אבי בוחבוט: אני חייב להוסיף על דבריך גם לגבי ביקור שר הכלכלה הנכנס אלי כהן.

אבי בוחבוט: אני במקרה או לא במקרה נכחתי בביקור הזה.

אבי בוחבוט: הוא הגיע לדימונה שבוע אחרי שהוא נבחר ועשינו יחד סיור עם ראש העיר בשלושה מפעלים חדשים שנפתחים עכשיו בדימונה.

אבי בוחבוט: באמת רואים את הרצון של השר לפתח את הנגב המזרחי.

אבי בוחבוט: הוא דיבר על זה כל כך הרבה וגם זה שהוא בחר לבוא לדימונה מספר ימים אחרי שהוא נבחר, אני רואה בזה חשיבות גדולה.

אבי בוחבוט: נגעת בנושא נוסף, נושא התיירות.

אבי בוחבוט: אני חושב שהתיירות בנגב ובדרום, כמעט ואין תיירות.

אבי בוחבוט: יש חבל ארץ כל כך יפה – ליד ערד, בערבה, בכל אזור הנגב, אזור ים המלח – והתיירות היא נושא כל כך מינורי לעומת הצפון, שם יש כל כך הרבה תיירות.

אבי בוחבוט: אני חושב שאנחנו דווקא צריכים ללמוד משם.

אבי בוחבוט: המדינה צריכה להשקיע הרבה כסף בתיירות בדרום כי זה יכול ליצור הרבה תעסוקה ודברים נוספים כמו הכנסות לאזור.

אבי בוחבוט: זה נושא שכלל לא מפותח.

אבי בוחבוט: הנושא האחרון בו נגעת, המגזר הבדואי.

אבי בוחבוט: ידוע שיש בעיה חמורה במגזר הבדואי.

אבי בוחבוט: מכאן אני רוצה לבקש משאכר שידבר גם על המצב במגזר הבדואי.

<שאכר אבו סמחאן: שלום לכולם.

<שאכר אבו סמחאן: יש לנו בדרום הרבה בעיות.

<שאכר אבו סמחאן: במגזר הבדואי הבעיות בתעסוקה הן גדולות.

<שאכר אבו סמחאן: הייתה לאבי ולי שיחה ואמרתי לו שיש תעסוקה אבל האנשים לא הולכים לתעסוקה עליה מדברים אלא יש אנשים שהולכים לכיוון הסמים.

<שאכר אבו סמחאן: יש תעסוקה אבל צריך להראות במצגות ושאנשים שגדלים במדינה ירצו על הדבר הזה לנערים הבדואים בבתי הספר הבדואים.

<שאכר אבו סמחאן: לעשות פרויקט ענק בגדול למחוז דרום או לכל המחוזות בכפרים הבדואים שהנערים, אחרי שהם מסיימים כיתה י"ב, יש להם מקום בתעסוקה והם יכולים לעבוד, אם הם לא רוצים ללמוד.

<שאכר אבו סמחאן: הוא מסיים כיתה י"ב ואין לו תעסוקה, הוא הולך לכיוונים האלו ואז, ישירות אחרי שיסיים כיתה י"ב, הוא צריך שתהיה לו תעסוקה שהוא יוכל לעסוק בה ולא לחשוב על דברים אחרים.

<שאכר אבו סמחאן: תודה לכולכם.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אלי אלאלוף: מה אתה לומד?

<שאכר אבו סמחאן: אני בכיתה י"ב בתיכון אורט אבו טלול.

אלי אלאלוף: בבית הספר אין לך הדרכה לכיוון מה יכול להיות אחרי הבגרות?

<שאכר אבו סמחאן: לא.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם.

אלי אלאלוף: הבעיה המרכזית של הנגב היא השילוב של המערכות.

אלי אלאלוף: כל אחד עובד, סליחה על הביטוי, בשביל עצמו ואף אחד לא עובד בראייה מספיק משולבת עם שאר המערכות.

<שאכר אבו סמחאן: לכן אמרתי שצריך להיות פרויקט ענק לכל האנשים.

אלי אלאלוף: אני למשל לוקח כדוגמה את בית הספר שלך.

אלי אלאלוף: למה שירות התעסוקה וההכשרה המקצועית לא באים ובודקים ורואים איך אפשר להדריך את התלמידים כבר שם?

אלי אלאלוף: זה הדבר הכי חשוב.

<שולי אייל: משרד החינוך לא נותן לי להיכנס לשם.

אלי אלאלוף: תביא לי תשובה אחת כזאת ואני באופן אישי הולך אתך עם כמה בריונים ופותר את הבעיה, אם צריך.

אלי אלאלוף: אני לא סובל שבמדינת ישראל שני משרדים, אחד אוסר על השני לתפקד.

אלי אלאלוף: עם כל הכבוד, אני לא מסכים לזה.

אלי אלאלוף: אני לא בולע שטות כזאת.

אלי אלאלוף: אני אלך אתך ביום שתרצה ונראה שמישהו לא יפתח לנו את בית הספר.

<שאכר אבו סמחאן: אתם מוזמנים כל הזמן.

אלי אלאלוף: אני אומר לך, שולי, זה לא יכול להיות.

אלי אלאלוף: אני מכיר מספיק את הנפשות הפועלות במשרד החינוך ברמה הארצית, המקומית, האזורית ומה שאתה רוצה.

אלי אלאלוף: באורט.

<שולי אייל: אני אשמח.

אלי אלאלוף: אני אומר לך שולי, בוא נרים את הכפפה ביחד.

אלי אלאלוף: אני לוקח משימה, מותר לי, נכון?

אלי אלאלוף: אתה מרשה לי.

אלי אלאלוף: אני לוקח משימה.

אלי אלאלוף: תקבע את היום שאתה רוצה, לא אני, ואני אבוא.

<שולי אייל: אני אשמח גם להתייחס בכלל לבתי הספר.

אלי אלאלוף: ודאי.

אלי אלאלוף: הנגב, אל תמכרו אותו בזול.

אלי אלאלוף: הוא העתיד של המדינה.

אלי אלאלוף: אין לנו קרקעות פנויות.

אלי אלאלוף: לוקחים לנו את הקרקעות ואנחנו לא מקבלים כלום בתמורה.

אלי אלאלוף: תארו לכם כמה מיליארדי שקלים המדינה הכניסה מפינוי מחנות צה"ל במרכז הארץ וכמה מזה הושקע בדרום.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כי לקחו את הקרקעות.

אלי אלאלוף: אז אל תוותרו, אתם הדור שאמור להפעיל את האזור הזה אחרינו.

אלי אלאלוף: אל תוותרו בקלות על קרקע.

אלי אלאלוף: קרקע יקרה מאוד.

אלי אלאלוף: תלמד מהבדואים.

אלי אלאלוף: הם יודעים שקרקע היא קרקע והיא נכס לעולמים.

אלי אלאלוף: להיפטר מקרקע, זה להיפטר מהנכס הכי חזק שיש לאדם.

אלי אלאלוף: האזור שלנו, יש לו יתרון אדיר.

אלי אלאלוף: הוא נקי, ללא סכסוך, אפשר לפתח אותו, אבל לצערי, או לא לצערי, לשמחתי לפעמים, לוקחים אותו בצורה הכי זולה.

אלי אלאלוף: לכן, אל תוותרו על זה.

אלי אלאלוף: אחד הדברים שאני עשיתי בחיים היחסית עמוסים שהיו לי, זה תמיד לשלב מישהו עם מישהו אחר שעד עכשיו לא שיתפו פעולה.

אלי אלאלוף: הפרויקטים הגדולים הם תוצאה של שיתופי פעולה, חברים.

אלי אלאלוף: אין אדם אחד שמסוגל להרים לבד.

אלי אלאלוף: גם אם בא לי להחמיא לידידי ראש העיר באר שבע, הוא לא לבד.

אלי אלאלוף: הוא לא היה לבד.

אלי אלאלוף: לא כל הרעיונות שלו.

אלי אלאלוף: לא כל הביצוע שלו.

אלי אלאלוף: החכמה שלו היא לשלב אותם.

אלי אלאלוף: החכמה היא לשלב כוחות נוספים חיצוניים כי אם כל אחד מאתנו יחשוב שהוא לבד, הוא מי שירים לבד את העולם, אוי ואבוי לו.

אלי אלאלוף: מסכן.

אלי אלאלוף: כאן אני אומר שבאחד המסמכים של שירות התעסוקה רואים את השילוב של המערכות, כולל תרבות.

אלי אלאלוף: למה יבואו אם אין תרבות?

אלי אלאלוף: למה יבואו לאזור אם אין חינוך?

אלי אלאלוף: רוביק הבין את זה.

אלי אלאלוף: הוא לקח את הנושא של הצעירים כי לצערנו הדוגמה של דב על הבן שלו ושל אחרים, בבאר שבע אנחנו אומרים שאנחנו עיר האבות כי הם אלה שנשארו בעיר.

אלי אלאלוף: הצעירים כבר הלכו.

אלי אלאלוף: תבינו, זו הבעיה שלנו.

אלי אלאלוף: דעו שיש כוחות אדירים בדרום אבל בואו נשלב אותם, בואו נעזור אחד לשני, אחד ידבר עם השני כי שני מאמצים זה יותר מאשר אחד פלוס אחד.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אבי בוחבוט: שולי אייל התחיל לדבר ואני מבקש שהוא ימשיך ויתייחס לנושא.

<שולי אייל: לגבי תחום הכשרות מתוקצבות, שוברים וכדומה.

<שולי אייל: בכל מה שקשור לאגף שלנו ולהנדסאים, מה שאנחנו מקצים למחוז באר שבע הוא גדול מחלקה היחסי באוכלוסייה.

<שולי אייל: לדוגמה, 419 תלמידים למדו אצלנו הכשרה מקצועית מתוקצבת באופן מלא, שזה עשרה אחוזים מכלל התלמידים בישראל שתוקצבו.

<שולי אייל: אני מדבר על באר שבע בלבד.

אלי אלאלוף: באר שבע והאזור?

<שולי אייל: בשוברים הם קיבלו 18 אחוזים, שזה גדול מסך חלקם היחסי שהוא 14 אחוזים.

<שולי אייל: כנ"ל גם בהנדסאים.

<שולי אייל: בבתי ספר עסקיים למדו 4,000 תלמידים בקורסים לא מתוקצבים.

<שולי אייל: הנדסאים למדו כ-2,800 סטודנטים במחוז באר שבע.

<שולי אייל: ממחקר שקיבלנו עכשיו במשרד הכלכלה על אופן השתלבות הבוגרים המתוקצבים בשוק התעסוקה עולה כי 79 אחוזים מאלה שנכנסו לקורסים עובדים.

<שולי אייל: 66 אחוזים מהם עבדו במקצוע לפחות פרק זמן ו-46.2 אחוזים עדיין עובדים במקצוע שנתיים לאחר סיום הקורס.

<שולי אייל: לגבי ההכשרה המקצועית בנוער.

<שולי אייל: יש לנו בית ספר לאוכלוסייה הבדואית ברהט.

<שולי אייל: יש שם 600 תלמידים.

<שולי אייל: מנהל בית הספר נאלץ לדחות בכל שנה כמאתיים תלמידים שרוצים להגיע לבית הספר הזה.

<שולי אייל: בית הספר הוא מאוד מוצלח.

אלי אלאלוף: אם כן, מה הפתרון?

<שולי אייל: אנחנו די מוגבלים לגדול עוד במגזר הערבי.

<שולי אייל: היום חמישים אחוזים מהתלמידים שלי הם מהמגזר הערבי.

<שולי אייל: לעומת זאת אני רוצה לציין שלצערי מספר התלמידים בבית הספר בערד – וחבל שחברת הנסת פלוסקוב יצאה מכאן – שהציוד בו נתרם על ידי סטף ורטהיימר, ציוד הכי מתקדם להכשרת CNC, צנח לחמישים תלמידים.

<שולי אייל: בתי הספר המקצועיים בבאר שבע מיובשים בהנחיית ראש העיר, כולל בית ספר שפתחנו במחנה נתן עם זוקו, קטרפילר והכשרה.

<שולי אייל: לדעתי, חבל.

<שולי אייל: אלה מקצועות שהם לא שכר מינימום.

<שאכר אבו סמחאן: מה שם בית הספר ברהט?

<שולי אייל: עמל רהט.

<דניאלה אסתר ליזמי: מדוע נדחו מאתיים התלמידים ברהט?

<שולי אייל: תקציב.

<שולי אייל: בית הספר מלא עד אפס מקום.

<שולי אייל: בתיאום עם האוצר, וסיכמנו, אני הולך לפתוח שם עוד - - -

אלי אלאלוף: אני לא מבין איך ראש עיר יכול לייבש מסגרות חינוכיות בישוב.

<שולי אייל: ראש מינהל החינוך לא מפנה תלמידים לביתה ספר.

אלי אלאלוף: ישבתם אתם.

<שולי אייל: אני מודה שאני לא נפגשתי עם ראש העיר.

<שולי אייל: זה בתכנון אצלי.

<שולי אייל: אבל מנהלי בית הספר ישבו אבל לצערי אנשים מושכים לכיוון שזה לא מספיק יוקרתי.

<שולי אייל: אני חושב שהם גורמים כאן עוול לתלמידים שיכולים להרוויח הרבה מעל שכר המינימום.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה תיק טוב לטיפולך ודחוף.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שיקרה דבר כזה.

אלי אלאלוף: כדאי שתשבו.

אלי אלאלוף: צריכה להיות התמודדות.

<שולי אייל: בית הספר בערד כבר עבר השנה למשרד החינוך.

<שולי אייל: הוא אחד משלושת בתי הספר שעברו למשרד החינוך.

<שולי אייל: אני אומר שבסך הכול המגמה הייתה לא להפנות.

<שולי אייל: בשנים האחרונות יש מדיניות של משרד החינוך שנקראת מדיניות ההחלה.

<שולי אייל: כלומר, עושים הכול כדי שהבן אדם לא יעזוב את בית הספר בו הוא התחיל.

<שולי אייל: לכאורה רעיון נפלא אבל הרבה פעמים המשמעות היא שיושב ילד ומסתכל על הקירות, יוצא בסופו של דבר בלי כלום ביד במקום לאפשר לו לנסות משהו אחר שאולי יותר מתאים לו.

<שולי אייל: לשמחתי זה לא קורה במגזר הערבי,.

<שולי אייל: בתי הספר שלנו במגזר הערבי והבדואי מלאים עד אפס מקום.

<שולי אייל: אם הייתי יכול עכשיו להכפיל את מספרם, הם היו עדיין מתמלאים כי שם גיל 18 נתפס כגיל מוחשי שבו אתה צריך כבר להתפרנס ושם רואים את היתרון בזה שאתה בגיל 18 כשיר לשוק התעסוקה.

<שולי אייל: הבעיה היחידה שיש לי עם אותו בית ספר – דרך אגב, בעמל רהט – שלדוגמא במגמת אוטוטרוניקה, הרבה מהתלמידים, אנחנו מוציאים אותם ליומיים עבודה בשכר בכיתות י"א ו-י"ב ומפתים אותם במוסכים, שם חסרים עובדים, כדי שיישארו.

<שולי אייל: אומרים להם למה הם צריכים את התואר, שיישארו שם ויקבלו משכורת מלאה.

<שולי אייל: כתוצאה מכך יש נשירה והתלמידים לפעמים לא חוזרים לבית הספר.

<שולי אייל: אנחנו נלחמים בתופעה הזאת.

<שולי אייל: שם יש חיבור ישיר בין בית הספר לבין תעסוקה ואנחנו הולכים לפתוח שם מגמת קולינריה שאין לנו בכל הדרום.

<שולי אייל: אנחנו נפתח ברהט מגמת קולינריה וגם נעשה אותה כהכשרה למקצועות הקולינריים.

<שולי אייל: תהיה סדנה מושקעת בעלות של שני מיליון שקלים.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

<שאכר אבו סמחאן: הכפר שלי, 7,000 תושבים, בית הספר שלנו הוא עד כיתה ח'.

<שאכר אבו סמחאן: אחרי כיתה ח' הנערים שלנו מהכפר הולכים ל-13 בתי ספר אחרים.

<שאכר אבו סמחאן: דיברנו על כך עם משרד החינוך.

אלי אלאלוף: מפוזרים ב-13 בתי ספר?

<שאכר אבו סמחאן: ביותר מ-13 בתי ספר.

<שאכר אבו סמחאן: בכפר שלי יש נערים שהולכים ללמוד בדבוריה ליד עפולה.

<שאכר אבו סמחאן: יש כאלה שהולכים לג'ת ויש כאלה שהולכים למרכז ולצפון כי אומרים ששם בתי הספר יותר חזקים.

<שאכר אבו סמחאן: אני אומר לכם מכאן שתעשו את כל אשר יש ביכולת

<שאכר אבו סמחאן: כם לבנות לנו בית ספר כי זה עתיד הנערים שלנו.

<שאכר אבו סמחאן: אנחנו אומרים שאנחנו רוצים עתיד לבנים שלנו ואין להם בית ספר ללמוד בו.

אלי אלאלוף: בבית הספר שלך לומדים בנים ובנות?

<שאכר אבו סמחאן: כן.

<שאכר אבו סמחאן: בנים ובנות.

<שולי אייל: אני חייב לומר שיש לנו ביקוש רב במגזר הבדואי ובכלל במגזר הערבי, אבל אני מוגבל.

<שולי אייל: המערכת שלי מוגבלת בתקן, ואתה מכיר את זה.

<שולי אייל: אני לא יכול לפתוח היכן שאני רוצה.

<שולי אייל: לכן הגענו לחמישים אחוזים במגזר הערבי ואני חייב לומר שאני לא רוצה לעבור את חמישים האחוזים כדי שהוא לא ייצבע אחרי כן ויאמרו שבתי הספר האלה הם רק למגזר.

<שולי אייל: אני חושב שזה לא יעשה טוב.

<שולי אייל: אני חושב שאנחנו צריכים להגדיל שם.

אבי בוחבוט: אני חושב ששאכר דיבר על תיכונים של משרד החינוך.

<שולי אייל: אני יודע.

<שאכר אבו סמחאן: יש גם מנהלי בתי ספר שהם כאילו עושים לך טובה כשמקבלים אותך לבית הספר.

<שאכר אבו סמחאן: ישבתי חודשיים בבית עד שקיבל אותי המנהל לבית הספר לכיתה י"ב.

אבי בוחבוט: זה בהחלט נושא חשוב.

אבי בוחבוט: אני חושב שצריך להעלות את זה.

אבי בוחבוט: חשוב שיהיו בתי ספר תיכוניים.

אבי בוחבוט: אם מדובר בישוב בן 7,000 תושבים, אני חושב שצריך להעביר את הנושא למשרד החינוך ולראות למה אין תיכון בישוב כזה גדול.

אבי בוחבוט: זה לא נראה לי הגיוני שמתפזרים נערים ל-13 בתי ספר תיכוניים.

אבי בוחבוט: זה נראה לי הזוי אבל אני חושב שצריך להעביר את הטיפול הזה הלאה.

אבי בוחבוט: אסף יהיה הדובר הבא שלנו.

<אסף כהן: אני סטודנט באוניברסיטה העברית.

<אסף כהן: אני מקיבוץ רעים בעוטף עזה.

<אסף כהן: שח מט וכדורגל נראים משחקי ספורט שונים לגמרי אבל משום מה כששיחקתי את שניהם, נתנו לי את אותו עתיד.

<אסף כהן: ככל שאתה שולט יותר במרכז, כך הסיכוי שלך לנצח עולה.

<אסף כהן: אבל אם לא תשים לב להגנה ולהתקפה שלך, רוב הנטל יעבור למרכז ואתה תפסיד.

<אסף כהן: לצערי הרב זה בדיוק מה שקורה במדינה.

<אסף כהן: רוב הנטל כיום נמצא על המרכז בגלל שהפריפריה לא מושקעת.

<אסף כהן: אנחנו רואים למשל את בועת הנדל"ן.

<אסף כהן: מי קבע בכלל שאנשים צריכים לגור שם?

<אסף כהן: כל הדיבורים על מחיר מטרה, מחיר למשתכן, ההיצע, הגישה הזאת היא זו שמנפחת את הבועה הזאת.

<אסף כהן: אם נשקיע יותר בפריפריה, אנשים פשוט לא יעבור למרכז והכול יהיה בסדר.

<אסף כהן: כהתחלה אני מציע לסמן ערים מרכזיות בסביבה שלהן בפריפריה שיוכלו לתת מענה לסביבה שלהן.

<אסף כהן: למשל, באר שבע לא מסוגלת לתת מענה כזה לעשרות אלפי תושבים בנגב המערבי.

<אסף כהן: היא יותר מדי רחוקה.

<אסף כהן: אני מציע לסמן כמה ערים.

<אסף כהן: למשל אופקים כן יכולה לתת מענה כזה ברדיוס של משהו כמו חצי שעה נסיעה, להשקיע בהן ובתחבורה הציבורית בעיקר אליהן ולא רק למרכז.

<אסף כהן: דבר שני.

<אסף כהן: רוב מה שיש לפריפריה להציע היום זאת תעשייה, פסי ייצור, מכונות.

<אסף כהן: אין מגוון תעסוקתי.

<אסף כהן: אני רואה את החברים שלי, אף אחד לא מתכנן להישאר בפריפריה אלא כולם רוצים ללכת למרכז לעסוק במקצועות "הגבוהים" יותר.

<אסף כהן: אני מציע, בנוסף לדבר הראשון שהצעתי לגבי הפיתוח של הערים, גם לתת יותר תקציבים למקצועות הגבוהים, ממשרד עורכי דין ועד חברות היי-טק ומרכזי פיתוח, מדע ודברים כאלה.

<אסף כהן: הקרקעות בדרום פנויות, המס על הקרקע לא חייב להיות כל כך גבוה כמו שהוא במרכז ואפשר להוריד ולתת תמריצים ועוד הטבות גם למפעלים שמעסיקים אחוז מסוים של תושבי פריפריה, מה שלא כל כך קורה כיום.

<אסף כהן: כמובן שיש עוד דברים לעשות וזאת צריכה להיות פעולה משולבת, בשיתוף של הרווחה, הבריאות והחינוך לא רק תעסוקה.

<אסף כהן: מה שהיה חשוב לי לדבר עליו כאן כתושב הפריפריה, ואני רואה שכולכם באתם לכאן עם דפים ומחשבים ונתונים וגרפים, זה לקבל כאן החלטה ולהיכנס לזה.

<אסף כהן: זה מה שצריך.

<אסף כהן: עיירות הפיתוח נמצאות כבר בפיתוח שישים שנים אבל זה לא פיתוח.

<אסף כהן: זה הכול חוץ מפיתוח.

<אסף כהן: פשוט צריך להתחיל להרים את הכפפה ולהיכנס בזה בכל הכוח.

<אסף כהן: תודה רבה לכולכם.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אבי בוחבוט: בהחלט דיברת לעניין.

אבי בוחבוט: אני אתן את זכות הדיבור לטל ולאחר מכן רינת ממשרד הכלכלה.

<טל וקנין: שלום לכולם.

<טל וקנין: אני דוברת מחוז דרום במועצת התלמידים והנוער הארצית.

<טל וקנין: אני מנהלת צוות ניו מדיה במועצת התלמידים והנוער הארצית.

<טל וקנין: אני מאשדוד, שזה פרט מאוד חשוב, ואני מדברת בשם כל בני ובנות הנוער בפריפריה הכלכלית חברתית של מדינת ישראל.

<טל וקנין: הפעם אני רוצה להציג טיעון שהוא די נגדי אבל הוא לגמרי באותה סירה מבחינת מצוקה של תעסוקה בדרום, בצפון ובפריפריה בכלל.

<טל וקנין: בשנים האחרונות חל זינוק במספר הניגשים לבגרות ארבע וחמש יחידות מתמטיקה.

<טל וקנין: הזכאות לתעודת בגרות מצטיינת, ממוצע הציונים עלה.

<טל וקנין: אני יכולה לומר לכם מהסתכלות אישית וגם מבירור עמוק בתוך תמונת המצב החינוכית שמשרד החינוך פרסם גם השנה וגם בשנה שעברה לגבי הנתונים שמושגים בפריפריה, לדוגמה אשדוד מעל הממוצע הארצי בחמש יחידות מתמטיקה, ערד מעל הממוצע הארצי בחמש יחידות מתמטיקה, ועוד כמה ערים בצפון שדי מרוחקות אבל הממוצעים שלהם לא מביישים אף אוניברסיטה שתרצה לקבל אותם בעתיד.

<טל וקנין: לפי כל הסטטיסטיקות אני ככל הנראה תלמידת חמש יחידות מתמטיקה ותלמידה במסלול בגרות למצוינות של מערכות ביו טכנולוגיות, תעודת הבגרות שלי מכילה כמעט חמישים יחידות ואני ככל הנראה אלמד מקצוע ריאלי, אם זה אחד ממקצועות ההנדסה, רפואה או אחד מהמקצועות שקשורים בביו.

<טל וקנין: כל המקצועות האלה, כמו שאנחנו יודעים, הם מקצועות בעלי שכר שמן ונפוח.

<טל וקנין: זה לא משהו רע כמובן כי אחרי עבודה קשה ודרך כזו ארוכה, אחרי שהשקענו בחינוך ובעתיד של הילדים שלנו בתוך הרשויות, אנחנו בעצם קוצרים את הפירות.

<טל וקנין: אבל אנחנו בעצם לוקחים את הכול, שמים אותו על משאית ומעבירים את זה למקום אחר – למרכז.

<טל וקנין: אם אתם תסתכלו ותראו את הדוחות של ההגירה השלילית, אם זה מהדרום ומהצפון, לכיוון המרכז, הם גבוהים ומדאיגים.

<טל וקנין: אם אנחנו משקיעים בחינוך, התקציבים של כל מה שקשור בתגבורים ושעות פרטניות למורים עולים אבל מצד שני אנחנו גוזלים אם אלה תפקידים, משרות בפריפריה שמתאימות לכל בעלי התפקידים הריאליים.

<טל וקנין: ההגירה מראה גם שבעלי שכר גבוה יותר ובעלי מקצועות ריאליים מפנים את עצמם כלפי המרכז והדבר הזה קורה בהתאמה.

<טל וקנין: אנחנו רק מגדילים ומגדילים את הפער הכלכלי חברתי בפריפריה.

<טל וקנין: אם אנחנו רוצים ליצור מצב שאני אמשיך לגור בפריפריה או כל חבריי וחברותיי ימשיכו וירצו לגדל את הילדים שלהם במקום שהחינוך בו נהדר, לא מפסיקים להשקיע בנו ואנחנו כן רואים את התוצאות לטובה אבל ברגע שאנחנו גדלים, אנחנו לגמרי עוזבים את הקן לטובת המרכז בו אנחנו נאלצים להיפרד מהדרום, מהבית שלנו, ולהחזיר טובה לאותו מקום.

<טל וקנין: עם השנים אנחנו רואים רק הידרדרות ככל שהגיל עולה מבחינת הצעירים.

<טל וקנין: יותר ויותר פעמים אנחנו נתקלים בבעיה.

<טל וקנין: אין מה לעשות, חברות ההיי-טק ירצו לשבת אך ורק בהרצליה, בתל אביב, ברמת גן, באותו גוש ספציפי ולא מוכנות לשמוע על מעבר בגלל מיסוי כבד יחסית, בגלל חוסר הנגישות מבחינת תחבורה ציבורית.

<טל וקנין: אם אנחנו מדברים על כך שאני רוצה לצאת מאשדוד ולהגיע לתל אביב, אם ברכב זה לוקח לי 27 דקות כאשר הכבישים פתוחים ונעימים, הרי שברכבת ייקח לי להגיע 57 דקות מאשדוד לתל אביב.

<טל וקנין: אני מרגישה כאילו אני גרה עוד יותר רחוק וזה מקשה עלי גם אם אני רוצה לקבל את העבודה ועדיין להמשיך לגור ולחנך את הילדים שלי בפריפריה.

<טל וקנין: אני פשוט לא יכולה לעשות זאת ואני זועקת את זעקתם של אלפי בני נוער, מאות אלפי בני נוער, שגרים בפריפריה ופשוט רוצים להמשיך לפתח אותה, להחזיר לה טובה אבל נשאבים לאותו פלונטר מטורף של מקצועות וריכוזיות מטורפת של תעסוקה ספציפית מאוד במרכז.

<טל וקנין: אנחנו ממש מודאגים מהנושא.

<טל וקנין: אני לא הייתי רוצה לעזוב את המקום שלי.

<טל וקנין: בבקשה, תעזרו לנו שזה לא יקרה.

<טל וקנין: אם זה למצוא פתרונות ולהשקיע במשאבים שיגרמו למפעלים כן לבוא ולעזור.

<טל וקנין: יש לי משהו לומר לגבי התהליך.

<טל וקנין: קודם לכן חבר הכנסת ילין דיבר על כך שזה תהליך ארוך ומתמשך.

<טל וקנין: נכון.

<טל וקנין: אני יודעת שלפעמים הממשלה שלנו והכנסת – אני מצטערת שאני אומרת את זה – לא אוהבות להתעסק בתהליך מתמשך שנפרס על גבי קדנציות אלא הם אוהבות להתייחס רק למשהו שהוא לטווח הקצר ויראה את התוצאות לקצור את הפירות ממש עכשיו.

<טל וקנין: אבל לא, בגלל שאנחנו כל השנים האלה התעלמנו מהמצב הקיים בדרום, עלינו להחזיר את הכול בחזרה בתהליך מתמשך שצריך להיות מעוגן בחקיקה.

<טל וקנין: זה לא משהו שאפשר לברוח ממנו אחרי שמסיימים את הקדנציה.

<טל וקנין: זאת בעיה שאם היא לא תיפתר, אנחנו בעצם ניקלע למצב שהפריפריה תהפוך למדינה אחרת ואנחנו נהיה שתי מדינות לעם אחד.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בדרך כלל אין מחיאות כפיים בכנסת.

אבי בוחבוט: מגיעות לך מחיאות כפיים טל, למרות שזה לא מקובל.

אבי בוחבוט: נעבור לרינת נציגת משרד הכלכלה.

<מיכל פינק: אין כאן רינת, אבל אני מיכל ממשרד הכלכלה.

<מיכל פינק: סמנכ"לית אסטרטגיה ותכנון מדיניות במשרד הכלכלה והתעשייה.

<מיכל פינק: לדוברת המכובדת לפני, אני רוצה להתייחס לכמה מהדברים שאמרת.

<מיכל פינק: באמת החבר'ה הצעירים כאן מלאים נחישות וזה חשוב אבל - ואני מדברת כרגע כנציגת הממשלה – אין כאן איזושהי אטימות או איך שאתם מציגים.

<מיכל פינק: יש כאן הסתכלות על מה קורה.

<מיכל פינק: הכלים מוכוונים פריפריה.

<מיכל פינק: הכלים מוכוונים צפון ודרום.

<מיכל פינק: חוק עידוד השקעות הון למשל שנותן מענקים למפעלים, רק בשלוש-ארבע השנים האחרונות הושקעו 1,4 מיליארד שקלים למענקים בדרום שמינפו כ-23 מיליארד שקלים השקעה.

<מיכל פינק: המענקים ניתנים רק למפעלים בצפון ובדרום ולא ניתנים במרכז כאשר בדרום יש לנו עשרה אחוזים מענק נוסף.

<מיכל פינק: מענק על פי חוק הוא עשרים אחוזים ויש כאן עשרה אחוזים מענק נוסף למפעלים בדרום, ואגב, עכשיו עשינו את ההתאמה גם לגבי הצפון עת יצאנו בתכנית הממשלתית לפיתוח הצפון.

<מיכל פינק: המטרה היא באמת לא ליצור את התעשייה הנחותה בדרום או בצפון ולפתח את המרכז.

<מיכל פינק: עובדה שהגרעין לפיתוח הדרום היה פארק ההיי-טק או נושא הסייבר בבאר שבע, העברת קריית המודיעין התקשוב.

<מיכל פינק: באמת ליצור כלכלה איכותית ותעסוקה איכותית.

<מיכל פינק: כאשר מדובר ספציפית על מה שעושה משרד הכלכלה, מעבר לסכומים שהזכרתי, בשנים האחרונות יש רק בדרום השקעה של כ-850 מיליון שקלים.

<מיכל פינק: מדובר על שיעורי סבסוד בבניית אזורי תעשייה הכי גבוהים בארץ.

אלי אלאלוף: במה הושקעו 850 מיליון השקלים?

<מיכל פינק: אני יכולה לפרט.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: גרוסו מודו.

<מיכל פינק: באזורי תעשייה, בהבאת מפעלים, בעסקים קטנים ובינוניים, במסלולי סבסוד שכר.

<מיכל פינק: למשל 44 מיליון שקלים הושקעו בסבסוד שכר של עובדים בדואים, מה שקוראים הוראת מנכ"ל 4/17, הנושא של סבסוד שכר עובדים.

<מיכל פינק: 450 עובדים בדואים נתמכו כאשר עכשיו עוד 190 במקצה האחרון הגישו לסבסוד שכר עובדים.

<מיכל פינק: הדברים נעשים.

<מיכל פינק: הוזכר כאן נושא הנגב המזרחי והחלטת הממשלה אתה אנחנו עומדים לצאת בסך של כ-750 מיליון שקלים לטובת דימונה, ערד וירוחם עם דגש מיוחד על הבאת מפעלים, דווקא מפעלים איכותיים במה שנקרא תעשייה מתקדמת, ברמות התעשייתיות הגבוהות, מתקדמת עילית.

<מיכל פינק: אנחנו מדברים שם גם על חיזוק עסקים קטנים.

<מיכל פינק: חברת הכנסת פלוסקוב יצאה אבל מדובר בעסקים קטנים בערד שמקבלים תשומת לב אבל הבאת מפעלים לאזור בסכום הזה, משהו כמו שלושה-ארבעה מפעלים בעלי משמעות.

<מיכל פינק: הוזכר כאן צינור הגז.

<מיכל פינק: הייתה החלטת ממשלה, במסגרת החלטת דרום 2025, לחבר את צינור הגז לערד בעלות של 12 מיליון שקלים.

<מיכל פינק: ביררתי והבנתי שהתכנון הסתיים.

<מיכל פינק: שלב התכנון הסתיים ועומדים לצאת לעבודה.

<מיכל פינק: במקביל משרד הכלכלה זיהה את הבעיה של חיבורי גז ומייצר עכשיו שיתופי פעולה ייעודיים וממוקדים.

<מיכל פינק: זו בעיה ארצית.

<מיכל פינק: עד כה 22 מפעלים בלבד התחברו לגז.

<מיכל פינק: אפשר להגיד כנקודה אחת חיובית ש-19 מהם הם בדרום.

<מיכל פינק: ובכל זאת יש בעיה והטיפול הולך להיות עכשיו טיפול ממוקד ממש בסוגיה הזאת.

<מיכל פינק: מעבר לאותה החלטת ממשלה שאנחנו עובדים עליה, יצאה ממש השבוע תכנית רחבה נוספת לבדואים בדרום.

<מיכל פינק: משרד הכלכלה והתעשייה משקיע בתכנית האת מעל 93 מיליון שקלים כאשר שלושים מיליון שקלים יוקצו להבאה של מפעל לאחד מאזורי התעשייה של הבדואים.

<מיכל פינק: אנחנו בהחלט עושים.

<מיכל פינק: כמובן התהליכים הם ארוכים.

<מיכל פינק: אגב, ביחד עם משרד העבודה והרווחה יש לנו צוות שאני קוראת לכם כצעירים נמרצים לבוא ולהשתתף בו דווקא מקרב המגזר הבדואי, לחשוב איך מייצרים מקומות עבודה מתוך הקהילה.

<מיכל פינק: יש היבטים מאוד יפים שיצאו כמו למשל מטבחים קהילתיים, כאשר נשים עובדות ומייצרות הכנסה אמיתית, נותנות שירותים לבתי ספר באזור.

<מיכל פינק: בואו תעזרו לנו לחשוב מה הקהילה יכולה להרים מבפנים.

<מיכל פינק: נשמח ליצור קשר אתכם.

<טל וקנין: אני אשמח אם תפני למועצת התלמידים והנוער הארצית.

<טל וקנין: אנחנו נכניס נציגים גם מהמגזר הבדואי.

<מיכל פינק: אנחנו כרגע לא מדברים על מינויים לוועדה.

<מיכל פינק: מינויים לוועדה הוחלטו בהחלטת הממשלה.

<מיכל פינק: אנחנו נשמח לעזרה.

אבי בוחבוט: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הייתי מעורב בהקמת המטבח בחורה.

אלי אלאלוף: הוא אז סיפק 10,000 מנות ביום.

אלי אלאלוף: אני אשמח לשתף פעולה אתכם.

אבי בוחבוט: אנחנו לפני סיום.

אבי בוחבוט: הדוברת האחרונה, דניאלה, משפט.

<דניאלה אסתר ליזמי: האמת היא שכולם כבר אמרו את רוב הנקודות שיש לי להעלות אבל אני אחדד מה שאפשר.

<דניאלה אסתר ליזמי: לפני מספר ימים חשבתי שהדרום מייצג את אילת, באר שבע, דימונה, קצת את מה שמסביב.

<דניאלה אסתר ליזמי: מסתבר שלא רק.

<דניאלה אסתר ליזמי: הנגב מוגדר ככל מקום שלא יורדים בו פחות מ-300 מילימטר משקעים בשנה.

<דניאלה אסתר ליזמי: השטח הזה עולה על כשישים אחוזים משטחה של מדינת ישראל.

<דניאלה אסתר ליזמי: שישים אחוזים ללא מעצמה תעסוקתית דרומית אחת.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: זאת סיסמה.

<דניאלה אסתר ליזמי: לא.

אלי אלאלוף: תפסיקו עם זה.

אלי אלאלוף: מי אמר לכם שמפעל אחד גדול זה טוב?

אלי אלאלוף: מי אמר לכם?

<דניאלה אסתר ליזמי: אני לא אומרת מפעל אחד.

<דניאלה אסתר ליזמי: להפך.

<דניאלה אסתר ליזמי: מספר מפעלים.

אלי אלאלוף: אני תושב באר שבע רק 35 שנים.

אלי אלאלוף: לתת אותנו כדוגמה של מובטלים כרוניים ללא תעסוקה?

<דניאלה אסתר ליזמי: חס וחלילה.

אלי אלאלוף: אנא מכם, היזהרו בסיסמאות, כולל החברה שלי מאשדוד ואני חצי אשדודי.

אלי אלאלוף: כל המשפחה שלי מאשדוד.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: אל תעשו את הנגב יותר קשה ממה שהוא.

<דניאלה אסתר ליזמי: אני לא מתכוונת לעשות את זה.

אלי אלאלוף: דברו אתי על הנגב ועל הפוטנציאל שלו.

אלי אלאלוף: יש לי הצעה גדולה.

אלי אלאלוף: בפעם הבאה אני אשמח לעשות לכם דבר אחד, סיור הכרות בנגב.

אלי אלאלוף: יש לי הרגשה יותר ויותר מעמיקה שאנשים לא מכירים את הנגב.

אלי אלאלוף: חברים, אתם יודעים מה זה הכור האטומי בדימונה?

<דניאלה אסתר ליזמי: כן.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מה זאת העיר הכי אקדמית בארץ?

אלי אלאלוף: יש לכם ניחוש?

אלי אלאלוף: באר שבע.

אלי אלאלוף: בבאר שבע אחוז הסטודנטים פר גודל ישוב, הכי גדול בארץ.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מה הם המפעלים הכימיים, לא המזהמים של חיפה, הכי טובים בארץ?

אלי אלאלוף: הדרום.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מה אלה המחנות הצבאיים שמספקים ויספקו בעתיד לא עבודה של רס"ר אלא המודיעין, התקשוב.

<קריאה: עיר הבה"דים.

אלי אלאלוף: לא רק עיר הבה"דים.

אלי אלאלוף: באר שבע, על המגרשים ליד עומר.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מה הם המפעלים החינוכיים הטובים והגדולים ביותר בארץ?

אלי אלאלוף: בדרום.

אלי אלאלוף: השילוב החברתי, יהודי-ערבי, הגדול ביותר בתחום החינוך בדרום.

אלי אלאלוף: אתם רואים כמה דברים טובים יש לנו בדרום?

אלי אלאלוף: אתם יודעים איפה הרזרבה הקרקעית הגדולה לניצול?

אלי אלאלוף: כפי שאמרת.

אלי אלאלוף: כשאומרים שישים אחוזים מהדרום, מהנגב, אלה המגרשים, אבל תורידו את שמורות הטבע, תורידו את הקרקעות לצה"ל, תורידו שטחי אימון של צה"ל, ואז תראו שהשטח הכי פחות ניתן לניצול הוא בדרום.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו צריכים להיות קמצנים עם הקרקעות שלנו.

אלי אלאלוף: אתם יודעים איפה הצעירים ביותר?

אלי אלאלוף: בדרום.

אלי אלאלוף: הם בדרום.

אלי אלאלוף: לכן תראו את שני המרכיבים של המצב.

אלי אלאלוף: בדרום יש את כל האפשרויות ללמוד ואנשים באים ולומדים ואני רואה את זה, יש לי משפחה מרוקאית רגילה, 16 מבין האחיינים שלי לומדים בבן גוריון.

אלי אלאלוף: הם אומרים לי שאין להם מה לעשות ולכן חוזרים לאשדוד, שם יש תעסוקה, והם חוזרים לשם כי הם גדלו שם ואוהבים את המקום.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה שנהפוך לעיר או לאזור שסוגר על הפוטנציאל להתפתח במקומות אחרים.

אלי אלאלוף: דימונה מספקת ומחזקת את תל אביב יותר מאשר תל אביב חושבת לעזור לדימונה.

אלי אלאלוף: הדרום הוא כזה שיש לו פוטנציאל אדיר.

אלי אלאלוף: צריך להמשיך במה שאמר שולי או בועז וחברים נוספים.

אלי אלאלוף: ברור שצריך להתמודד.

אלי אלאלוף: זה שלא מגיע הגז, זה ברור שזאת בושה כי זאת החלטת ממשלה פשוטה.

אלי אלאלוף: מה זה 12 מיליון שקלים?

אלי אלאלוף: בדיחה בתקציב של 400 מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: כשעובדים בדרך כלל על תקציב, מי שמתכנן להיות בפיתוח, אין פיתוח שהוא פחות משלוש שנים.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, בתוך ה-400 מיליארד שקלים שיש למדינה בשנה, אתה יכול לתכנן לפחות תקציבי פיתוח בגובה 600 עד 700 מיליארד שקלים כי זה רב שנתי.

אלי אלאלוף: אין בניין שקם בשנה, אין מפעל שקם בשנה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים, כולם מדברים על סודה סטרים שכולנו רואים על הכביש אבל זה לקח לו – למרות שהוא היה קיים במעלה אדומים – שלוש שנים לקום.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, יש הרבה פוטנציאל.

אלי אלאלוף: אני אאשים אתכם, חברים.

אלי אלאלוף: כל מי שמעז לתת עצה להשאיר את הצעירים בדרום, תתחילו בעצמכם.

אלי אלאלוף: תאמינו לי, מאז שאני גר בבאר שבע, אני עובד בארץ.

אלי אלאלוף: זה נכון, אני קצת מזדקן על הכביש אבל קחו על עצמכם משימות והמשימות הן מה שאתם תעשו.

אלי אלאלוף: אני עשיתי בארץ יותר ממה שכל אחד היה יכול לעשות בנגב בלבד.

אלי אלאלוף: תרומה אדירה.

אלי אלאלוף: היו לי הזדמנויות ואני מכיר ממכללת תל חי שאני יכול להגיד לכם כמה בטון שמנו ברצפה ועד אילת, דרך מרכז המדעים בבאר שבע, האוניברסיטה ובתי חולים.

אלי אלאלוף: חבר'ה, לדרום יש פוטנציאל אדיר ואני לא גאון אלא אני סתם בן אדם.

אלי אלאלוף: לא סיימתי תואר ראשון.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, יש כאן פוטנציאל אדיר בדרום.

אלי אלאלוף: תראו אותו כדי לשווק אותו.

אלי אלאלוף: אל תשווקו דיכאון וסיסמאות, בבקשה.

אלי אלאלוף: אני שומע אתכם וכואב לי.

אלי אלאלוף: אתם שמתם לב שבהתחלה הייתה לי ביקורת ויש לי ביקורת ואומרים עלי שאני אופוזיציה בקואליציה.

אלי אלאלוף: אבל בתנאי שנהיה גם חיוביים בעשייה.

אלי אלאלוף: קחו על עצמכם משימות, תקדמו אותן.

אלי אלאלוף: אין מדינה שמאפשרת קידום משימות על ידי יוזמות אישיות כמו המדינה שלנו.

אלי אלאלוף: תאמינו לי, הסתובבתי ואני מכיר.

אבי בוחבוט: בדרום יש אפילו יותר.

אלי אלאלוף: עוד יותר.

אלי אלאלוף: אני מסכים אתך.

אלי אלאלוף: תנסו לשנות משהו באיזה בית ספר במרכז תל אביב, בדרום אתה יכול.

אלי אלאלוף: במגזר הבדואי קמו בשש-שבע השנים האחרונות שבעה בתי ספר תיכוניים.

אלי אלאלוף: איזה אזור יכול לקלוט אותם?

אלי אלאלוף: והמספר לא מספיק.

אלי אלאלוף: תבינו, פיתוח דורש מאתנו עבודה מתמדת שלעולם לא נגמרת.

אלי אלאלוף: תל אביב, אמרו עליה שהיא הייתה נהדרת לפני עשר שנים ואני אומר לכם שהיא מפגרת לעומת עשר השנים הבאות, וזה היופי.

<מיכל פינק: כבוד היושב ראש, אם אפשר להוסיף.

<מיכל פינק: למשל אזור תעשייה עידן הנגב ליד רהט, הוא משותף – אתה דיברת על השיתוף וזה חשוב – יחד עם מועצה אזורית בני שמעון.

<מיכל פינק: האזור סתום.

<מיכל פינק: מלא.

<מיכל פינק: ביקוש אדיר.

<מיכל פינק: הצלחה מאוד גדולה.

<מיכל פינק: גם נועם, דובר על אזור נתיבות, אבל זה לא הדיון כאן.

<מיכל פינק: דברים קורים ואפשר גם לראות אותם בצורה חיובית.

אבי בוחבוט: הגיע הזמן לאזור משותף בנגב המזרחי, כך שאם אתם שם, ניתן לדניאלה לסיים את דבריה ונסיים את הדיון בוועדה.

<דניאלה אסתר ליזמי: אני רק אציין שלא רציתי לדרוך לאף אחד על הבהונות.

אלי אלאלוף: את לא דורכת.

אלי אלאלוף: אנחנו חזקים.

אלי אלאלוף: רק להיות לידינו.

<דניאלה אסתר ליזמי: אני הצגתי את זה בצורה מעט שלילית כי השאר אמור להיות חיובי.

<דניאלה אסתר ליזמי: זה נראה לי ממנף יותר.

<דניאלה אסתר ליזמי: גם המעצמות כיום – ירושלים ותל אביב – החלו את דרכן בצורה פריפריאלית.

<דניאלה אסתר ליזמי: על כן הפתרון לקידום הדרום הוא הבאת המרכז אל הפריפריה, במקום לסגור 25 מפעלים רק בעשור האחרון.

<דניאלה אסתר ליזמי: ניתן לקדם את הדרום על ידי שלושה ת"פים עיקריים: תעסוקה, תחבורה ותיירות.

<דניאלה אסתר ליזמי: תעסוקה.

<דניאלה אסתר ליזמי: העתקת חברות ביוטק או היי-טק על ידי הקלה נוספת במיסוי הקיים היום.

<דניאלה אסתר ליזמי: כנראה שהתנאים המדיניים שאנחנו מציעים הם לא מספקים.

<דניאלה אסתר ליזמי: יחד עם זאת, נכון ל-2016 ישראל מדורגת במקום השלושים מתוך 38 המדינות לפי ה-OECD וזאת מכיוון שיש אוכלוסיות שלמות אשר עבורן תעסוקה זו לא מונגשת כגון ערבים, בדואים ובוא נודה, לא כולנו היי-טקיסטים.

<דניאלה אסתר ליזמי: על כן יש צורך באספקת עבודה לפי השכלה.

<דניאלה אסתר ליזמי: יחד עם זאת, גם אם נעביר את כל מפעלי המרכז לדרום, תכנית זו לא תצלח ללא הנגשה תחבורתית נכונה, פרטית וציבורית כאחד.

<דניאלה אסתר ליזמי: נוכל לראות כדוגמה את כביש מספר 70.

<דניאלה אסתר ליזמי: עם סיום סלילתו והקמת חברת היי-טק ביוקנעם, הפך המקום למטרופולין ההיי-טק של הכרמל.

<דניאלה אסתר ליזמי: כל זה לא היה קורה ללא כביש מספר 70.

<דניאלה אסתר ליזמי: בל נשכח את התיירות.

<דניאלה אסתר ליזמי: עבור ערים כמו אילת ומצפה רמון, תיירות היא כל מה שיש להן להציע וגם בהן צריך לתמוך.

<דניאלה אסתר ליזמי: הן התיירות והן התעסוקה והן התחבורה הם עמודי התווך של הדרום ועלינו לזכור כי עתיד הישוב בארץ ישראל הוא הנגב.

<דניאלה אסתר ליזמי: תודה רבה לכם.

אבי בוחבוט: תודה.

אבי בוחבוט: אני אוסיף משפט לפני סיום.

אבי בוחבוט: אלי, אני רואה אותך כמודל לחיקוי.

אבי בוחבוט: אין גאוות יחידה, כמו שאתה אומר לגבי הנגב.

אבי בוחבוט: אנחנו קצת מתבכיינים כדי שיבואו וישקיעו יותר ויפתחו את הנגב כי יש המון מה לפתח ולהשקיע בו.

אבי בוחבוט: אבל כמו שאמר אלי, יש המון דברים טובים בנגב.

אבי בוחבוט: טובי האנשים, כמו שראינו, גם מנכ"ל שירות התעסוקה גדל בבאר שבע, גם אלי גר בבאר שבע ועוד רבים וטובים שבאו מהמקומות הללו.

אבי בוחבוט: אני באמת חושב שהמקום שלנו הוא לצד אחד להאדיר ולספר את כל הטוב כדי גם למשוך אלינו אוכלוסיות וביחד עם הממשלה שתשקיע ותיתן את מה שצריך גם בתשתיות, גם בתעסוקה וגם בתיירות, כמו שנאמר כאן, אם היא תשקיע עם השיווק שלנו של המקום.

אבי בוחבוט: אני מגיע לכל מקום ואומרים לי, אתה מדימונה ושואלים מה יש שם.

אבי בוחבוט: אני תמיד מספר שיש לנו חינוך טוב, יש לנו תעסוקה ויש לנו השכלה.

אבי בוחבוט: יש המון דברים בדימונה.

אבי בוחבוט: אני תמיד מספר שלנו אין פקקים ואני יכול לקנות דירה.

אבי בוחבוט: אלה דברים שבאמת חשוב לציין אותם.

אבי בוחבוט: אנחנו צריכים מצד אחד לשווק עם גאוות יחידה מול כולם ולהגיד שהדרום הוא העתיק וביחד עם הממשלה, אני באמת מאמין שהנגב הוא העתיד.

אלי אלאלוף: אני שמח שבאתם.

אלי אלאלוף: תודה, אבי, למדת.

אלי אלאלוף: הוא היה מאוד נרגש.

אלי אלאלוף: הוועדה הזאת פתוחה בפניכם לא רק ביום הצעירים.

אלי אלאלוף: מותר לכם לבוא.

אלי אלאלוף: אנחנו מקיימים לפחות עשרה דיונים בשבוע בנושאים שונים.

אלי אלאלוף: לצערי היום שתי ועדות קיבלו את אותו נושא.

אלי אלאלוף: גם הוועדה לצדק חלוקתי דנה בנושא.

אלי אלאלוף: אני אומר שגם אתם ביניכם צריכים תיאום.

אלי אלאלוף: הנושא של הבריאות היה צריך להיות מעניין אתכם, הנושא של החינוך בדרום צריך לעניין אתכם.

אלי אלאלוף: יש אלף ואחד נושאים.

אלי אלאלוף: העוני, אם כבר מדברים, לא ייפתר בעצמו אלא רק בזכות התערבויות אין סופיות, כולל שלכם.

אלי אלאלוף: שלא תחשבו שאני מנסה להאשים אתכם או להטיל עליכם את כל הנושא.

אלי אלאלוף: אנחנו דנים בנושאים האלה.

אלי אלאלוף: אנחנו לרשותכם.

אלי אלאלוף: יש לנו בכנסת מערכת, למרות כל מה שאתם רואים לפעמים מהמליאה, מערכת אדירה.

אלי אלאלוף: אני הופתעתי.

אלי אלאלוף: אני הגעתי לכאן בגיל שבעים, אני רק בן 72, ואני עוד לומד.

אלי אלאלוף: זאת מערכת אדירה שהיא חוקרת, היא בונה מערכות משפטיות אדירות באמצעות החוקים שלה, היא מפקחת על עבודת הממשלה, היא מטפלת בנושאים אישיים לפי הצורך.

אלי אלאלוף: יש לנו ועדה לפניות הציבור, לפניות האישיות של כל אחד.

אלי אלאלוף: נעשית כאן עבודה אדירה.

אלי אלאלוף: אתם יכולים להיות גאים שאתם שייכים למדינה שיש בה גם כנסת כזאת.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכם מכל הלב.

אלי אלאלוף: תחזרו בשלום הביתה וכל טוב.