הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 161, 2017-03-20 11:00

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם.

מירב בן ארי: אנחנו רוצות לפתוח את הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.

מירב בן ארי: היום ה-20 במרס 2017, כ"ב באדר תשע"ז.

מירב בן ארי: שעה 11:00.

מירב בן ארי: אני אחליף את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מירב בן ארי: הנושא של הוועדה היום הוא תחושת הביטחון של נשים יוצאות מדינות חבר העמים, יוזמה של חברתי, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שתיכף גם תתייחס.

מירב בן ארי: לפני שהכל נפתח נברך את הנשים שהגיעו מחולון – קרן מהארג', תודה וברוכות הבאות לכנסת.

מירב בן ארי: נקווה שיהיה לכן גם יום פורה ומעניין.

מירב בן ארי: אני אגיד רק שתי מילים לפני שקסניה תתחיל.

מירב בן ארי: בעיקרון היה דיון לפני שנה ביום האישה על תחושת ביטחון של נשים באופן כללי.

מירב בן ארי: אני גם הייתי בדיון הזה.

מירב בן ארי: הוא היה דיון מאד מעניין.

מירב בן ארי: הוצגו נתונים וכן הבאנו את המצגת את השנה שעברה, כי הייתה התייחסות ספציפית לנשים מחבר העמים ולכן הבאנו אותן גם לכאן.

מירב בן ארי: אין ספק שצריכה להיות התייחסות נפרדת לנושא הזה של נשים מחבר העמים ואני בטוחה שקסניה, עם הניסיון שלה והידע שלה גם תוכל להעשיר אותנו במה שהיא מכירה ויודעת.

מירב בן ארי: הבאנו לכאן גם את משרדי הממשלה וגם את הארגונים החברתיים.

מירב בן ארי: תראו, אני מקווה שלפחות מבחינת המשרד לביטחון פנים, שראיתי שכבר יש פה נציגה, אולי נוכל גם לשמוע אם היה קצת שינוי.

מירב בן ארי: את מכירה את הנתונים של שנה שעברה?

מירב בן ארי: לא משנה, אם לא אני אחדד לך קצת את העניין הזה של נשים מחבר העמים, אבל אין ספק שבנתונים של שנה שעברה ראינו את הנושא של האפליה בגלל הרגע ומאיפה שאותה אישה הגיעה.

מירב בן ארי: ראינו את זה גם בתעסוקה, ראינו את זה גם בביטחון האישי, ראינו את זה גם באמת בתפקוד בחיי היום יום של אותן נשים.

מירב בן ארי: זאת אומרת ראינו כבר שיש בעיה.

מירב בן ארי: לכן גם חשוב לי לברך אותך, כי זו נקודה מאד חשובה לעשות פולו אפ על העניין הזה של נשים.

מירב בן ארי: אני גם זוכרת שדיברנו הרבה על העניין הזה של השפלות לעתים, גם מצד מוסדות המדינה, אבל גם מצד החברה שבה הן חיות.

מירב בן ארי: סטיגמות.

מירב בן ארי: דעות קדומות שהן חשופות אליהן – נשים מחבר העמים – רק בשל המוצא של המדינה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו, בגלל שאנחנו חברות כבר הרבה זמן, עוד מהקמפיין, אני יודעת שגם את בעצמך עברת את זה.

מירב בן ארי: אני זוכרת עוד שבמהלך הקמפיין דיברנו על זה.

מירב בן ארי: על העניין הזה של התיוג, השיוך בשל המוצא.

מירב בן ארי: עוד את במיוחד, כשההתמחות שלך היא מזרחנות.

מירב בן ארי: מי שלא מכיר, קסניה תספר, אבל היא מתעסקת המון בכל מה שקשור – ושתינו חברות בוועדת חוץ וביטחון – בנושא של מזרח תיכון בכלל וזה הרבה פעמים לא נתפס כ- - -.

מירב בן ארי: אבל אני חושבת שעם הזמן כבר אנשים הבינו שיש לך את ההתמחות, בניגוד להרבה אנשים אחרים.

מירב בן ארי: אז חשוב לי באופן אישי, גם בגלל שראינו את הבעיות עם הדעות הפוליטיות, בגלל שראינו את התחושות לעיתים הקשות, כן חשוב ואני אשמח שגם תתייחסי להיבט האישי שלך, כמובן, חוץ מהנתונים שאת מכירה.

מירב בן ארי: אז בבקשה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: המון תודה לך, מירב.

קסניה סבטלובה: אז ככה בנימה אישית, אם כבר את התחלת, אז אני אגיד שיש הערכה והערצה גדולה אלייך, כי אני יכולה להגיד לך שרבות אחרות כבר נכנענו הרבה לפנייך ואני יודעת שהרגע המאושר אוטוטו מגיע.

מירב בן ארי: תודה.

קסניה סבטלובה: שלום למצטרפות.

קסניה סבטלובה: כל הכבוד על ההתמדה ועל העבודה הבאמת מאד קשה.

קסניה סבטלובה: אנחנו כולנו מחזקות אותך ואת באמת דוגמא ומופת לאישה עובדת, אישה שגם עושה קריירה וגם בעזרת השם אימהות ממש אוטוטו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: וגם 40 3.

קסניה סבטלובה: זהו, כן.

קסניה סבטלובה: לזה התכוונתי, שהרבה מאד ויתרו הרבה קודם וכבר יצאו לחופשת לידה.

קסניה סבטלובה: מי שלא יודע, העומס פה על חברי ובמיוחד חברות הכנסת הוא בלתי רגיל ועם כל העבודה שאת עושה, אז שאפו גדול.

קסניה סבטלובה: אני מאד שמחה שאנחנו ניגשות פה היום, כל החברות היקרות וגם האורחות שלנו, שאני שמחה מאד לברך אתכן – קרן מאהרג', אהלן וסהלן, שלום.

קסניה סבטלובה: אני מקווה שיהיה לנו דיון מעניין ופורה; וגם אתן כמשתתפות והאורחות שלנו תשכילו ממנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא במקרה קבענו את הדיון מסביב ל-8 במרס, יום האישה הבינלאומי.

קסניה סבטלובה: בעיני כל יום הוא יום האישה.

קסניה סבטלובה: אנחנו 52% מהאוכלוסייה.

קסניה סבטלובה: 8 למרס הוא גם לא יום חג.

קסניה סבטלובה: הוא יום שאנחנו נעצרות בו כדי לעצור ולעשות חושבים – מה השתנה בשנה החולפת.

קסניה סבטלובה: האם מעמד האישה השתפר.

קסניה סבטלובה: האם אנחנו נמצאות במצב עדיף.

קסניה סבטלובה: האם אנחנו עזרנו לנשים לחוש יותר ביטחון, גם ביטחון עצמי, גם ביטחון תעסוקתי וגם ביטחון אישי.

קסניה סבטלובה: אני הייתי מאד רוצה להקדיש את הדיון הזה לזכר חברתי שקראו לה איריס וסילבה גורליק, והיא נרצחה על ידי בן זוגה לפני שלוש שנים.

קסניה סבטלובה: עדיין קשה לי לדבר על זה, ואני יכולה להגיד שנשים רבות נמצאות במצב שלה.

קסניה סבטלובה: הכתובת הייתה על הקיר.

קסניה סבטלובה: במקרה שלה אנחנו ידענו שהיו בעיות עם האקס.

קסניה סבטלובה: היא התלוננה, אבל רק בחוג הקרוב של החברות.

קסניה סבטלובה: היא הקימה משפחה חדשה, היא התחתנה, ילדה ילד נפלא וגידלה את המשפחה שלה; ואז, באמצע החיים פשוט נקטפה על ידי בן זוג אלים, בן זוגה לשעבר שארב לה ורצח אותה בירושלים.

קסניה סבטלובה: זיכרונה לברכה.

קסניה סבטלובה: אנחנו באות לפה על מנת לדון גם במקרים האלה - איך אנחנו עוזרות לנשים שכבר לא מוגדרות כעולות, אבל עדיין סופגות הרבה מאד אלימות גם בחיק המשפחה, גם מאנשים שהן לא מכירות והאחוזים הם מזעזעים.

קסניה סבטלובה: ממדד הביטחון האישי אנחנו יודעים שכמות הנשים העולות שסופגות גם אלימות מינית וגם אלימות פיזית מאנשים שהן לא מכירות, זאת אומרת לא מקרב המשפחה – הוא הרבה יותר גבוה.

קסניה סבטלובה: זאת אומרת יותר גבוה פי שניים.

קסניה סבטלובה: וגם כמובן כמות העולות, לצערי הרב, בקרב נשים שסופגות אלימות במשפחה, יותר גבוה ב-35% מאשר אצל הצבריות.

קסניה סבטלובה: אז הכוונה היא לא להעלות את זה בין כל השאר, הכוונה היא להוריד את זה.

קסניה סבטלובה: להוריד את זה למינימום האפשרי ואם אפשר לאפס ולמגר את התופעה המכוערת הזאת.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד, גם כמי שעלתה מחבר העמים.

קסניה סבטלובה: אני עליתי מחבר העמים במשפחה שטיפוסית לעלייה שלי – אמא וסבתא.

קסניה סבטלובה: עלינו בהרכב מאד מאד נשי, הרכב מנצח אפשר לומר.

קסניה סבטלובה: כולן נשים חזקות.

קסניה סבטלובה: סבתא שלי הייתה רופאה צבאית, זיכרונה לברכה.

קסניה סבטלובה: אמא עם שלוש השכלות גבוהות, מהנדסת בניין ועורכת דין.

קסניה סבטלובה: היא עבדה במדינה הזאת בכל דבר שהתאפשר לה.

קסניה סבטלובה: היא תמיד חשבה שצריך קודם כל להרוויח את הלחם ואת הכסף ולא משנה במה עובדים, כל עוד היא מביאה את הלחם הביתה.

קסניה סבטלובה: תוך כדי היא סבלה ממסכת השפלות איומה.

קסניה סבטלובה: הקנטות, סטריאוטיפים גזעניים.

קסניה סבטלובה: אחרי שהתבגרתי, אני הבנתי גם על מה מדברים, במה מדובר, כי כאשר שופטים אותך רק על פי המראה שלך ואומרים לך תשמעי, אוקיי, את לא רצינית, את לא מתאימה לתפקיד הזה כי בסדר, את ילדה.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו הנשים תמיד – אנחנו או ילדות, או איך שהוא מתי שהוא אנחנו הופכות ללא רלבנטיות ומבוגרות.

קסניה סבטלובה: מתי השלב הזה שאנחנו בסדר?

קסניה סבטלובה: מתי השלב הזה שאנחנו בדיוק על המשבצת של האישה שהיא אישה מקצועית, יכולה לעבוד, בין אם זה בניקיון או בין אם זה בהנדסת טילים.

קסניה סבטלובה: המגוון יכול להיות כל דבר, כל עבודה מכבדת את בעליה.

קסניה סבטלובה: אז לצערי הרב אנחנו שנה אחרי שאנחנו דנו פה בעניין הזה ויש יותר מקרי אלימות, יש יותר סטריאוטיפים, יש יותר סטיגמות ונראה שאנחנו לצערי הרב, עם כל האופטימיות, לא כל כך מתקדמים ומתקדמות.

קסניה סבטלובה: אז השאלה היא באמת – ויש פה את המשרדים הרלבנטיים ואליהם כמובן אני גם מפנה את השאלות – מה עושים על מנת לעזור לציבור הנשים שהן לאו דווקא נשים שעלו בחמש או בעשר השנים האחרונות.

קסניה סבטלובה: כי העלייה זה יום אחד, חברות והקליטה נמשכת לפעמים כל החיים.

קסניה סבטלובה: זאת אומרת נשים שהן באו מאיזה שהוא מקום והן עדיין מנותקות פה, כי אין עדיין חוג משפחתי גדול.

קסניה סבטלובה: אין עדיין חוג חברים גדול.

קסניה סבטלובה: אין עדיין ידע ואין עדיין הרגשה שזה בסדר ללכת למשטרה.

קסניה סבטלובה: זה בסדר להתחתן.

קסניה סבטלובה: איך עובדים איתן?

קסניה סבטלובה: אני הייתי רוצה לשמוע איזה כלים קונקרטיים, אחרי הדיון הפורה שהיה בשנה שעברה, מה הצעתם, איפה זה עומד עכשיו?

קסניה סבטלובה: איך ניגשים לאותו ציבור של נשים, שהן חיות את החיים שלהן כמו כל ישראלית אחרת, אבל עם הרבה פחות ידע ויכולת גם להוציא את הדברים החוצה, שאנחנו יודעים שזה מאד מאד חשוב.

קסניה סבטלובה: אז תודה לך מירב ובואו נפתח את הדיון.

מירב בן ארי: תודה לך, חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם המשרדים.

מירב בן ארי: נעשה משרד וארגון חברתי.

מירב בן ארי: נתחיל עם המשרד לביטחון פנים.

מירב בן ארי: בבקשה גברתי, תציגי את שמך ואת התפקיד.

<נירה ראובני: שלום, אני נירה ראובני, קצינת פיקוח ובקרה במדור נפגעי עבירה בתחום האלמ"ב, יותר (אלימות במשפחה).

<נירה ראובני: לדיון הזה באמת צורפה מצגת, אבל לא צורף סיכום הדיון של שנה שעברה ובאופן אישי לא התבקשו נתונים מהמשרד לביטחון פנים.

<נירה ראובני: אני אומר, אחרי שאני אומר כאן את מה שיש לנו להתייחס, ככל שיתבקשו נתונים ופילוח מסוים, אנחנו נידרש ונענה, כי המצגת גם פה התייחסה לאוכלוסיות שונות ממגזרים שונים.

<נירה ראובני: בגדול, מה שאני יכולה לומר מבחינת טיפול משטרת ישראל בקרב המגזרים הייחודיים, אם זה במהלך ההכשרות שאנחנו עורכים, הכשרות כמה פעמים בשנה לחוקרי אלמ"ב, חוקרים של חסרי ישע ועבירות מין, לחוקרים ולקצינים.

<נירה ראובני: אלו השתלמויות רציניות של שבוע, השתלמות מסמיכה.

<נירה ראובני: אנחנו מקדישים פרק ניכר מאד מההשתלמויות האלה לנושא חקירה רגישת תרבות.

<נירה ראובני: אם זה החברה האתיופית, אם זה החברה החרדית, אם זה החברה הערבית.

<נירה ראובני: אם זה בקרב העולים אנחנו מזמינים את הגברת ליזה ניקולאיצ'וק שתיתן לנו הרצאה ארוכה ומקיפה על המאפיינים הייחודיים של עולים, איך להתמודד איתם, מה החוקרים צריכים לדעת, איזה דגשים לתת כדי באמת לפנות נכון, לטפל ולהבין מה עובר על האנשים האלה בארץ המוצא ואיך באמת להתייחס אליהם.

<נירה ראובני: אז זה לגבי ארבעת המגזרים האלה באופן כללי.

<נירה ראובני: החוקרים מקבלים את ההכשרות הרלבנטיות.

<נירה ראובני: שאר הפעולות – משטרת ישראל עוסקת באופן מתמיד ואינטנסיבי לביעור האפליה, אם זה נגד נשים – מלחמה באלימות נגד נשים ונערות, צרכים ייחודיים של נשים מבוגרות.

<נירה ראובני: אנחנו מתמקדים בכלל הנושאים ואנחנו באמת ענינו על זה עכשיו בדו"ח השישי של האמנה, גם אמנת איסטנבול וגם האמנה לאפליה נגד נשים.

<נירה ראובני: ענינו באופן נרחב מאד על כל הפעילויות שלנו בנושא הזה.

<נירה ראובני: שיתופי פעולה – המשטרה עוסקת במגוון שיתופי פעולה עם גורמים רלבנטיים, עם מנהיגי קהילה בקרב אוכלוסיות ייחודיות, מתוך ההבנה ששיתופי פעולה ושיח עם מנהיגי קהילה יכול לעודד דיווח.

<נירה ראובני: במיוחד קהילות שיש בהן תת דיווח מסיבות שונות, אם זה בעבירות מין - - -

מירב בן ארי: כן, אבל לא נראה לי שבמקרה הזה יש לך מנהיגי קהילה שאתם עובדים איתם.

<נירה ראובני: לא, אני מדברת באופן כללי על האוכלוסיות ה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל אני רציתי באופן ספציפי.

מירב בן ארי: לא את מנהיגי הקהילה - - -

<נירה ראובני: מנהיגי הקהילה באופן ספציפי באמת לפלח הזה של האוכלוסייה לא רלבנטי.

מירב בן ארי: אין פה.

קסניה סבטלובה: הרכב קצת אחר.

<נירה ראובני: מוקד מנ"ע – מרכז מידע לנפגעות עבירה – כל נושא נפגעי העבירה שמרוכז במדור שלנו, עובר באמת הרבה מאד מתיחת פנים בכל מה שקשור לזכויות נפגעי עבירה בכל השפות.

<נירה ראובני: אם זה שילוט, הנגשת מידע, שאנשים יידעו לאן לפנות.

<נירה ראובני: מרכזי הסיוע בכל השפות.

<נירה ראובני: יש את זה גם לחוקרים בנגישות על השולחן, כדי שיוכלו לספק את המידע גם במסגרת חוק זכויות נפגעי עבירה וגם בכלל.

<נירה ראובני: זהו ככה בגדול.

מירב בן ארי: אבל אין לך שום דבר ספציפי על חבר העמים.

<נירה ראובני: מבחינת הטיפול, שוב, המשטרה עוסקת במלחמה נגד האלימות אם מינית או פיזית - - -

מירב בן ארי: כן, אני יודעת, אני פה כל הזמן בוועדה, אני יודעת שיש.

<נירה ראובני: לכלל הנשים, בכלל האוכלוסיות.

<נירה ראובני: מתוך ההבנה שיש אוכלוסיות שונות ומגזרים ייחודיים שמצריכים את הטיפול הזה, אז יש לנו במסגרת ההכשרות שלנו, כמו שציינתי, התייחסות נפרדת.

<נירה ראובני: אנחנו מביאים אנשים.

<נירה ראובני: אם זה החברה החרדית אז אנחנו מביאים גורם משם ואם זה עולים - - -

מירב בן ארי: כן, כן, סליחה.

מירב בן ארי: עצרי רגע.

מירב בן ארי: אני הבנתי אותך על החרדית והערבית והאתיופית.

מירב בן ארי: אני רציתי ספציפית אם יש לך נתונים ספציפיים על יוצאות ברית המועצות של העבודה של המשטרה איתן, אם זה מבחינת מה שקשור לביטחון כלכלי, אם זה מבחינת ביטחון במשפחה, אם זה מבחינת פניות של נשים מחבר העמים.

מירב בן ארי: חברת הכנסת דיברה על הנושא של פגיעות בתוך המשפחה, אם יש התייחסות ספציפית.

מירב בן ארי: אבל אין, אז אני לא צריכה עכשיו את זה שעובדים עם מנהיגות מהקהילה.

מירב בן ארי: אני יושבת בוועדה הזאת שנתיים כבר, אני יודעת איך מתייחסים, לפחות בניסיונות בין המשטרה לאוכלוסיות.

מירב בן ארי: צריך להבין שההתייחסות היא אחרת.

מירב בן ארי: אני מניחה שהצרכים של נשים ערביות או לצורך העניין נשים יוצאות אתיופיה, קצת שונים מנשים מחבר העמים.

מירב בן ארי: זאת אומרת כשעשינו כאן דיון על נשים צעירות יוצאות אתיופיה, אז דיברו על המגשרים.

מירב בן ארי: אני מניחה שאת זה אין אצלכם.

מירב בן ארי: אני רציתי ספציפית האם יש התייחסות לנשים יוצאות חבר העמים והאם הגיעו אליכם פניות מסוימות, כי יש כאן וצריך לומר שהן די השתחררו כבר מחבלי הקליטה שלהם, אבל מהסטיגמות ומהדעות הקדומות הן לא.

קסניה סבטלובה: בדיוק.

מירב בן ארי: אבל אם אין ספציפית, אז אני אבקש ממך בסיכום של הדיון מה אני צריכה.

מירב בן ארי: אוקיי?

<נירה ראובני: בסדר גמור.

מירב בן ארי: יותר ספציפי, אני לא רוצה עוד פעם שתגידי לי על אוכלוסיות מיוחדות, כי הייתי כבר בדיון הזה.

<נירה ראובני: בסדר גמור.

<נירה ראובני: כפי שציינתי כבר בתחילה, מאחר שלא נדרשנו להצגת נתונים, אנחנו יכולים להידרש ולתת - - -

מירב בן ארי: אין בעיה נירה, הכל בסדר.

מירב בן ארי: כמו שאת רואה אני לא הטחתי בך משהו, רק אמרתי לך מה שחסר לי.

<נירה ראובני: בסדר גמור, אין בעיה.

מירב בן ארי: יהושע באור פה?

<יהושע באואר: כן.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

מירב בן ארי: גם מהמשרד לביטחון פנים, סגן ראש אגף מצילה.

<יהושע באואר: אני מייצג את המאמץ האזרחי של המשרד לביטחון פנים, שזה שתי תכניות מניעה בקהילה.

<יהושע באואר: אחת נקראת עיר ללא אלימות והשנייה נקראת מצילה, אגף מצילה.

<יהושע באואר: אנחנו משלימים את העבודה של המשטרה, כשהמשטרה מתעסקת בצד האכיפתי ואנחנו מפעילים תכניות לפי מיפוי שיש בכל רשות מקומית.

<יהושע באואר: בכל רשות מקומית שבה קיימת קהילה מובחנת של יוצאי חבר העמים וגורמי הרווחה וגורמי הרשות הציפו לנו את הצורך בטיפול ייחודי לאוכלוסייה, יש לנו מגוון מודלים או תכניות פעולה שמשתדלות לתת מענה לחלק הזה, בעיקר הדגש הוא על אוכלוסייה בוגרת.

<יהושע באואר: זאת אומרת העצמת למשל הורים בקהילה, כדי שיתמודדו עם הקליטה המוצלחת של הדור השני והבעיה שלהם, כמו שאמרו, שהשתחררו מחבלי הקליטה, אבל הסטיגמות וההתוויות נשארו.

<יהושע באואר: אז אנחנו מנסים, אם אפשר בתחום הזה לתת להם העצמה גם בסדנאות, גם בתכניות מיוחדות שאנחנו מממנים בשיתוף.

<יהושע באואר: כל התכניות שלנו נעשות במימון משותף שלנו, במצ'ינג יחד עם הרשויות המקומיות.

<יהושע באואר: אני לא יכול להצביע כרגע מדויק, כיוון שזה תלוי.

<יהושע באואר: זאת אומרת למשל לגבי האוכלוסייה האתיופית, כמו שאת יודעת, אז אנחנו נתבקשנו לספור אותם אחד-אחד, כי הייתה תכנית ממשלתית שתקצבה לפי מספר האנשים.

<יהושע באואר: לשמחתנו המצב של יוצאי חבר העמים היה פחות אקוטי בשנים האחרונות בתחום זה שהיה צריך לתת מענה פרטני.

<יהושע באואר: המענה ניתן באופן כללי ובכל הרשויות שאנחנו פועלים, ב-200 ומשהו רשויות ברחבי ישראל.

<יהושע באואר: התכניות הן לא מיועדות במיוחד ליוצאי חבר העמים, אבל הן עונות גם על הבעיות שהוצפו בתחום הזה, גם בתחום הביטחון האישי וגם בתחום העצמה והמיקום שלהם בקהילה.

<יהושע באואר: אם תדרשו עוד נתונים, אנחנו נשתדל לפלח, למרות שאנחנו לא מסווגים את המשתתפים בתכניות שלנו לפי ארצות המוצא.

<יהושע באואר: אנחנו לא מסווגים אותם.

<יהושע באואר: זה גם חלק מתוך המחשבה, בשיתוף פעולה עם הרשות, כדי לא לתייג אותם.

<יהושע באואר: אי אפשר להגיד קבוצה של מדינה כזאת או מדינה כזאת.

<יהושע באואר: סך הכל אנחנו לוקחים את האוכלוסייה לפי המאפיינים שהרשות המקומית מוסרת לנו, בתוכם כמובן במקומות שהאוכלוסייה היא יוצאי חבר העמים שנזקקת לסיוע שלנו יחד עם הרשות, הם מקבלים אותה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: ליזה ממסל"ן, בבקשה גברתי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שלום לכולם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני שמחה שקסניה הזמינה אותי דווקא לנושא הזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שמי ליזה ניקולאיצ'וק, אני פסיכולוגית בהכשרתי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 20 שנה קשורה למרכז סיוע לנפגעות ונפגעי מינית ואלימות, 15 שנה מנהלת את המרכז.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עליתי לארץ בשנת 1994 כבר עם תואר שני בפסיכולוגיה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת את כל קשיי העלייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת מה המחיר שהמשפחה שלי שילמה על זה, שאני לא הלכתי לנקות רחובות אלא הלכתי ללמוד, אז לא קנינו דירה ואוטו והסטודנטים - - - ובעלי היה צריך לעבוד 24/7.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש את המחיר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת מה המחיר שאני עד משלמת כשאני מתראיינת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני היחידה בין מנהלות מרכזי הסיוע שדוברת רוסית, אז אני מתראיינת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בן זוגי היקר מרים טלפון ומשתעשע מאיומים, קללות וכן הלאה – רוסיה - - -.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני תמיד צוחקת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 40 שנה נשואה לאותו בן אדם, אז הקללה הזאת לא רלבנטית, אבל מעניינת מאד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת אומרת הסטיגמות ממשיכות ללוות אותי 20 שנה פלוס, במדינה שאני נותנת את כל הנשמה למדינה הזאת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני לא שייכת לארגון של עולים חדשים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מרכזי סיוע זה ארגונים שקיימים בארץ.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא אני הקמתי אותו לצערי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הייתי רוצה מאד להיות שייכת להקמה, אבל ב-23 שנים שאני בארץ - - -

מירב בן ארי: אבל לפי איך שאת מתנהלת שם, את כמו המייסדת של המקום, מההיכרות איתך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: פשוט עשיתי שם איזו שהיא רפורמה, אבל כשאני הגעתי למסל"ן אני הגעתי במקרה, עם מקרה של ילדה שהייתה מטופלת שלי ואבא חורג שלא ידע רוסית והאימא של הילדה לא ידעה עברית והיה סיפור מאד מאד מסובך, שהאבא החורג, בזמן שאמא הייתה מאושפזת ימים לקראת לידה, ניסה לאנוס את הבת החורגת שלו והיא הייתה מטופלת שלי קודם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אנחנו נכנסו לבית, פרצנו לדירה ובעלי פתח את הדירה, הוצאנו את הילדה משם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא ידעתי מה זה חובת דיווח, אני רק ידעתי שהילדה הזאת מפחדת ללכת ולפנות לגורמים הממסדיים, כי היא פחדה מפתיחת תיק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המילה משטרה – לכל מי שיצא מחבר העמים – זה היה יותר קללה ממה שעזרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ואני רוצה כאן להתייחס לנירה ולתת הרבה מחמאות לשינויים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני 20 שנה בתחום, אני יודעת מה היה לפני ומה קורה היום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כל כמה חודשים אני מוזמנת לכל קורס כדי לדבר על שילוב של אלימות כלפי נשים.

מירב בן ארי: איזה קורס, של מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: קורס של חוקרי משטרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רואה הבדלים בין החוקרים שהיו אז והיום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רואה את הרמה של החוקרים שמגיעים היום לתחום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ואת יודעת, אני יותר שקטה כשאני הולכת לישון בלילה, כי ההתייחסות לפניות למשטרה היום היא אחרת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש דוברי רוסית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הכשרה מדויקת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הם שואלים את השאלות מה מיוחד ומה הניואנסים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הלוואי שכל הממסד יעבור שינויים כאלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: גם ברווחה יש הרבה הרבה שינוים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ציפי, שצריכה להגיע לכאן, ממשרד הרווחה, תגיד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הבעיה היא כזאת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: א', אנשים שמגיעים מחבר העמים, יש כל פעם איזו שהיא מין תופעה חדשה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עד שהחברה תלמד אותה לוקח זמן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים מלא פניות בשמונה השנים האחרונות, של תופעה מאד מעניינת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יודעת עד כמה קסניה כבר מכירה את זה, שגברים ישראלים נוסעים ומתחתנים במולדובה, אוקראינה ורוסיה, מביאים לכאן נשים - - -

מירב בן ארי: או דרך האינטרנט.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ובצורה מגעילה ביותר מביאים לכאן נשים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הבאתי דוגמא, עכשיו אני מלווה אישה, היא בת 28, יש לה ילד נכה בן 9 מהנישואים הקודמים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ממה שאנחנו מבינים כנראה זה ילד מאונס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא התחתנה עם גבר בן 58 שבא והביא אותה ממולדובה לכאן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש להם ילדה בת שנתיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתעללות שהאישה הזאת עוברת, זה קשה לתאר אפילו בספרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה כלכלי ונפשי ופיזי ופסיכולוגי וכל פעם כשהיא רוצה לפתוח את הפה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: למה הן שותקות?

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש להן סיבה לשתוק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כל פעם שהיא רוצה לפתוח את הפה אז הוא אומר אני אשלח אותך, אני אגיד שאת ככה וככה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אלך למשרד הפנים – זו אחת מהתופעות – ואני אגיד שאת ככה וככה לא טובה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה הזה מושפלת ברמות שאני לא יודעת אם כלב בהתעללות היה עובר ברחוב דברים כאלה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ואנחנו חסרי אונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מרכז הסיוע מסל"ן הוא מרכז סיוע של כל הנגב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בשנה אנחנו מקבלים יותר מ-12,000 פניות רק בנגב, שבגלל שאני דוברת רוסית, הייתי ונשארתי, אנחנו התחלנו את התהליך מחינוך וככה הגענו לכמעט 50% של פניות בשפה הרוסית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: התחלנו מזה שאני תרגמתי את החומרים לרוסית והתחלנו לעשות סדנאות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מעבירים סדנאות ב-8 שפות, אבל ברוסית, בגלל שהאוכלוסייה מסוימת, ואז מכל סדנא יש פנייה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בסדנא לילדים יש פנייה מהורים ומהילדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ככה זה עובד, ואז יש ריבוי פניות של עולים מחבר העמים, מאתיופיה, מארגנטינה, מכל מיני מקומות.

מירב בן ארי: תגידי, מה את עושה עם אותן נשים שמגיעות מחבר העמים, ממולדובה, מגיעות לכאן להתחתן ובסוף הרי הן לא יהודיות ויש - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדים הופכים להיות - - -

מירב בן ארי: מה עם הילדים?

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש מקרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: במקרה האחרון הייתה לנו אישה שפשוט בגלל המשפט הבינלאומי שלחו אותה לפוגיה בחזרה, עם שני ילדים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז ליווינו, קנינו לה מתנות, בכינו בשדה התעופה ביחד, בדמעות שלי הייתה תחושה שזאת הילדה שלי ששולחים אותה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים חוסר אונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים חוסר התחשבות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הפוגע הוא בן אדם שיש לו כסף, יש לו עורך דין טוב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הנפגעת היא מישהי שמקבלת סיוע ממרכז סיוע, שאת יודעת שבלי תקציבים מקצצים ומקצצים בפעילות כל פעם.

מירב בן ארי: כן, על זה עברנו כבר ברוך השם.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא עברנו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: השנה אנחנו התחלנו עוד פעם בקיצוץ - - -

מירב בן ארי: בסדר, כל שנה אני עוברת על זה מחדש.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יופי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: דרך אגב, ממשרד הקליטה לא קיבלנו אף פעם שקל אחד על הפעילות שאנחנו עושים, בחיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה עוד התייחסות לכמה דברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שהבעיה היא ברמה חברתית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: החברה שלנו עוברת סטיגמות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: את יודעת, בהרצאות שלי אני תמיד אומרת – כל עולה חדש מאתיופיה תמיד מספר שהוא בא מהשטחים הענקיים של הארמון - - -

מירב בן ארי: איזה ארמון?

<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי אתיופיה – סליחה, של השטחים, שהיו לו פעם שטחים באתיופיה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי מרוקו אומרים שהם באו מהארמון של.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יוצאי חבר העמים תמיד היו מנהלים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא בגלל שגם אתיופים, גם רוסים גם מרוקאים שקרנים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: פשוט כל אישה שבאה מאתיופיה וכל אישה שבאה ממרוקו ובאה מרוסיה, רוצה דבר אחד, שהחברה הישראלית הוותיקה תאהב אותה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אז היא לא משקרת, היא פשוט רוצה לרצות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הצורך הזה בא משינוי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: החברה צריכה לעבור שינוי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: השינוי זה חינוך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה חינוך לסובלנות, לסבלנות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה הבנה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קבלה של אחר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בחינוך הזה צריכים להשקיע תקציבים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא סתם להגיד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: א' צריכים להשקיע בזה תקציבים כדי לתת את ההכשרות לאנשי משטרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, חוקרי משטרה שעוברים אצלנו הכשרות יוצאים ממרכז סיוע.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודע שאם הנפגעת שבאה למסל"ן תגיע לשם, החקירה תהיה אחרת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא יהיה רגיש, הוא יידע איך להתייחס.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא ידע שהבעיה בשפה שלה יכולה להביא לאי הבנה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אנחנו מתרגמות, עדיין.

<ליזה ניקולאיצ'וק: 20 שנה אני בארץ, אני מתרגמת מרוסית לעברית, מה לעשות?

<ליזה ניקולאיצ'וק: זו שפת האם שלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: איתה נולדתי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני בת לניצולי שואה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת עברית מצוין, אני מבינה את הכל, אבל עדיין, זו שפה שאני נולדתי איתה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: צריכים להתייחס לזה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ניואנסים תרבותיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אני נכנסת למגשרת שלועסת מסטיק, בתרבות שלי אני בחיים לא אבקש ממנה עזרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בשבילי זה זלזול בי, אבל למישהו אחר זה יכול להיות סתם חאפ-לאפ.

<ליזה ניקולאיצ'וק: צריכים להתייחס למיליון ניואנסים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא כל מי שבא מחבר העמים בא מאותו מקום.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מאד שונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: חברה קווקזית וחברה בוכרית ואלה שהגיעו מחבר העמים זה אנשים שונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: בוכרים וקווקזים חיו בסביבה מוסלמית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הם מכירים ניואנסים אחרים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני גרתי בעיר הבירה, החינוך שלי והכל אחר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני זאת שגדלתי בבולשוי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא אומר שכולם ראו את זה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: הכללות ובעיות הן כאלה שהחברה שלנו צריכה ללמוד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תרבות של יוצאי אתיופיה, תרבות של אלה שמגיעים ממרוקו, כי יש במה להיות גאים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: תרבות של אלה שמגיעים מחבר העמים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אנחנו רוצים חברה סובלנית, אנחנו צריכים להשקיע בחינוך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ואת יודעת מה?

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חוזרת למשהו אולי לא נעים שאני אגיד - - -

מירב בן ארי: כן, רק משפט סיכום, ליזה, כי יש עוד דוברים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: במשפט אחד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: פעם הייתי בוועדה שתרמו כסף לקברי צדיקים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אומרת, את יודעת מה, בואי נתרום כסף לצדיקים שעדיין חיים, כי לקברים אנחנו עוד נספיק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הרבה אנשים שתורמים ומתנדבים והם דוברי 8 שפות, לא רק דוברי השפה הרוסית, במרכז שלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: וכשאנחנו צריכים כל פעם להרגיש מקצבי נדבות כדי לשרוד וכדי להפעיל את המרכז, כשבדרום אין לי מאיפה לגייס כספים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: התקציב של המדינה מיליון, התקציב שלי 4 מיליונים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אין לי איך לשרוד וזו תחושה של להזניח את הנושא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: את החינוך ואת הכל ובטח ובטח לדוברי הרוסית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תרצו עוד שאלות אני אשמח לענות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: משרד העלייה והקליטה, יפה.

מירב בן ארי: בבקשה גברתי.

<יפה וולמן: יפי וולמן.

<יפה וולמן: אני מסתכלת כאן על המידע הזה לגבי תחושת הביטחון האנושי של נשים בישראל - - -

<קריאה: האישי, הביטחון האישי.

<יפה וולמן: האישי, כן.

קסניה סבטלובה: גם אנושי.

<יפה וולמן: כתוב אנושי.

<יפה וולמן: ואני חושבת שבאמת הייתה צריכה להיות השוואה לכלל העולים ולאו דווקא לחבר המדינות וותיקים וערביות, כי אז היינו רואים, מבחינת תחושת הביטחון האישי, בהשוואה גם לעולים אחרים.

<יפה וולמן: כי לטעמי זה מאד חשוב שתהיה דיפרנציאציה גם בין העולים, לא רק בין עולים לוותיקים.

<יפה וולמן: זו נקודה אחת שאני חושב שצריך להגיד אותה.

קסניה סבטלובה: אני רק יכולה להגיד שמזל שיש לנו את המחקר הזה.

קסניה סבטלובה: יחסית יש מעט מאד חומר מחקרי שאפשר להישען עליו, חומר אקדמי שזמין לנו.

<יפה וולמן: לא, אני באה מהמקום הטוב.

קסניה סבטלובה: אז זה כמעט הדבר היחיד שקיים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל זה גם קריטריונים שונים, קסניה.

קסניה סבטלובה: נכון.

<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים שונים צריכים להיות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא עניין של - - -

<יפה וולמן: עכשיו לגבי מה שמשרד העלייה והקליטה עשה.

<יפה וולמן: הוא עשה מספר תכניות.

<יפה וולמן: אני יכולה להגיד לכם למשל שיש לנו תכנית של משפחה תומכת, שבאים לחזק את האישה, כשהילדים הם עוברי חוק.

<יפה וולמן: זאת אומרת יש בעצם ליווי של המשפחה, חיזוק האישה בכל ההליך הפלילי של הילדים, שמצאו שהם עוברי חוק, כדי שהאישה בעצם תוכל באמת לדעת את המהלכים הפליליים ותוכל באמת לבדוק את הדברים באופן מקצועי.

<יפה וולמן: אז יש באמת ליווי ואנחנו עושים גם את התכנית הזאת עם שירות מבחן למבוגרים ויש באמת כמה מלוות שמלוות משפחות מחבר המדינות בהליך הפלילי של הילדים שלהן.

<יפה וולמן: אני חושבת שזה משהו מאד חשוב שהמשרד - - -

קסניה סבטלובה: אבל זה בהקשר של ילדים.

קסניה סבטלובה: מה לגבי הנשים עצמן, שהן תהיינה במרכז.

<יפה וולמן: אני מדברת על בני נוער.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: היא שואלת מה לגבי הנשים.

<יפה וולמן: זה על הנשים.

<יפה וולמן: זה על האימהות של אותם בני נוער.

מירב בן ארי: כן, אבל הסיוע הזה הוא סיוע לאותם צעירים שמה שנקרא כבר הסתבכו עם החוק.

<יפה וולמן: אז אני אמשיך.

<יפה וולמן: תכנית כשרים, שזו תכנית של מניעת אלימות כנגד נשים, בכלל כנגד עולים, היא תכנית שממש תגברנו את כל מערך העובדים המקצועיים במרכזים למניעת אלימות במשפחה.

קסניה סבטלובה: מתי תגברתם?

<יפה וולמן: כבר מלפני 10 שנים תגברנו את זה ועד היום.

<יפה וולמן: אנחנו כל פעם מכניסים עוד עובדים בשפות אחרות.

<יפה וולמן: אנחנו עושים את זה עם משרד הרווחה.

<יפה וולמן: זאת אומרת את כל העבודה אנחנו לא עושים לבד, אנחנו עושים עם היחידות המקצועיות במשרד הרווחה.

<יפה וולמן: אז כך שהנושא הזה, באמת היום בכל המרכזים למניעת אלימות במשפחה, יש עובדים מקצועיים שמדברים את שפת העולה, שמלווים את הנשים האלה.

<יפה וולמן: לגבי הנתון הזה של המשטרה, אנחנו הבנו מכל הוועדות שדווקא יוצאות חבר המדינות יש להן כן ביטחון לפנות למשטרה.

<יפה וולמן: זאת אומרת זה משהו שאני שמעתי בנושא אלימות במשפחה.

קסניה סבטלובה: זה מאד תלוי.

קסניה סבטלובה: זה מאד תלוי מי.

מירב בן ארי: לא, מבחינת הנתונים יחסית, אבל ברור, כי אני באמת חושבת וזה מה שאמרתי.

מירב בן ארי: לפחות הוותיקות יותר.

מירב בן ארי: אם נשים שהן ותיקות בארץ הן לא ירגישו בנוח לפנות למשטרה, אז?

מירב בן ארי: זאת אומרת אני מניחה שאותן נשים שהגיעו מחבר העמים הן כבר מרגישות פה מספיק צבריות בשביל לבוא ולפנות למשטרה.

מירב בן ארי: אבל העניין הוא שמה שאני קצת היה לי את הדעה שלי, אבל ליזה פה אמרה שהיא הולכת לחוקרים ועושה כאן תהליך שלא היה, שבסופו של דבר אם אצלכם – ועזבי רגע את אותן נשים שהגיעו לפה בשנות ה-80, הן כבר 3040 שנה בארץ.

מירב בן ארי: הן לא אמורות בכלל לחשוש ממשטרה, לצורך העניין.

מירב בן ארי: אבל אני שואלת מה עם אותן נשים שהגיעו בשנים האחרונות.

מירב בן ארי: מה עם אותן נשים שעדיין חוות את אותם קשיים תרבותיים.

מירב בן ארי: האם יש להן איזו שהיא כתובת אצלכם?

מירב בן ארי: יש דבר כזה?

מירב בן ארי: זאת אומרת יש יחידה שמתעסקת בנשים שהגיעו מחבר העמים ב-10 השנים האחרונות?

מירב בן ארי: עזבי לצורך העניין אותן, שהן כבר ותיקות והילדים שלהם הם חלק מהחברה הישראלית.

מירב בן ארי: אני שואלת מה קורה עם אלה שבאו בשנים האחרונות.

מירב בן ארי: יש להן כתובת לנשים ספציפית?

<יפה וולמן: יש לנו, אצלנו בתוך המשרד לעלייה וקליטה, שירות שנקרא שירות הרווחה ויש לנו עובדות סוציאליות שמקבלות קהל ומקבלות לצורך העניין נשים בכל מיני מצבים.

מירב בן ארי: שהיא יכולה לבוא אלייך כי מה?

<יפה וולמן: מכל מיני סיבות היא יכולה לבוא אלי.

<יפה וולמן: אפילו אלימות במשפחה היא יכולה לבוא אלי ואז אני יכולה להפנות אלי.

<יפה וולמן: כאילו, בכל מיני מצבים הן יכולות לבוא.

מירב בן ארי: שזה ספציפית לנשים מחבר העמים, או בכלל לנשים?

<יפה וולמן: בכלל, לכל הנשים והעולות.

<יפה וולמן: משרד העלייה והקליטה עובד עם כל המגזרים ועם כל ארצות המוצא.

<יפה וולמן: נכון שחבר המדינות זה מיליון ומשהו ומבחינת האחוז זה אחוז מאד גבוה ואני מניחה שגם הנשים הן אחוז מאד גבוה, אבל אנחנו מקבלים קהל.

<יפה וולמן: יש לנו עובדים מחוזים, יש לנו - - -

מירב בן ארי: אבל את לא יודעת כמה באחוזים באות אלייך?

<יפה וולמן: אני לא יכולה.

<יפה וולמן: אני יכולה לבדוק לך את זה, אם זה משהו שמעניין אותך.

קסניה סבטלובה: דווקא נתון מעניין, כי עוד פעם, מהתחושה שלי, ועוד פעם, הכל פה אנחנו מדברים מחוויות אישיות גם שלנו כחברות כנסת וחברי כנסת.

קסניה סבטלובה: גם נשים שנמצאות פה 25 שנה וגם 30 שנה, עדיין לא מרגישות שלפנות לעובדת סוציאלית או בכלל לגורמי הרווחה, זה לא משהו מפחיד.

קסניה סבטלובה: יש הרבה נשים שבטוחות שברגע שהן תדרוכנה במקום שיש בו איזה שהוא רישום או איזה משהו, זה קודם כל יפגע בהן.

קסניה סבטלובה: לא ברור איך יתייחסו אליהן שם וזה לא המחסום של השפה.

קסניה סבטלובה: זה מחסום של - - -

יוליה מלינובסקי: אבל זה בצדק.

יוליה מלינובסקי: אנחנו ראינו סיפורים לא מעטים שאנשים עשו את זה והתוצאות היו לא טובות, כי משרדי הרווחה לא ידעו.

יוליה מלינובסקי: נכון קסניה?

יוליה מלינובסקי: שמענו את זה.

קסניה סבטלובה: כן, כן.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רק רוצה להגיד לך שבגלל זה פונים אלינו יותר, כי אין לנו את הרישום ולא פותחים תיקים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה נכון.

יוליה מלינובסקי: ואם ישאלו אותי עכשיו אם ללכת למשרד הרווחה או למשטרה, בחיים לא.

יוליה מלינובסקי: בחיים לא.

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה.

מירב בן ארי: אני נותנת עכשיו לסיים ואז חברת הכנסת מלינובסקי תתייחס.

<יפה וולמן: אני רוצה דווקא לומר לך שדווקא משרד העלייה והקליטה לא נתפס כמשרד סטיגמתי שצריך לפחד ללכת אליו או לפנות.

יוליה מלינובסקי: אבל אין לכם כלים.

קסניה סבטלובה: אבל זה גם לעולים שהם עד 10 שנים.

קסניה סבטלובה: 15 שנים במקרים מסוימים, אבל זה לא מתייחס לקבוצה הענקית הזאת שזה עולים של תחילת שנות ה-90.

<יפה וולמן: נכון.

<יפה וולמן: אלה שהן מאד ותיקות הן כבר מן הסתם עוברות למשרד הרווחה.

מירב בן ארי: כן, זה מה שאני אמרתי.

<יפה וולמן: הן עוברות למשרד הרווחה, הן כבר לא - - -

קסניה סבטלובה: שזה החלק הארי, בואו נגיד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שזה אצלנו אלפים ושם בודדים.

קסניה סבטלובה: בדיוק.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: כבוד יושבת ראש הישיבה, אם הייתי צריכה לחשוב לפנות לרווחה, למשטרה, הרגל שלי לא הייתה דורכת שם.

מירב בן ארי: למה?

יוליה מלינובסקי: כי היחס שם, כל הסטיגמות שיש שם, התוצאות שיכולות להיות, הם לא באמת.

יוליה מלינובסקי: הם עוד עובדים לפי הספר.

יוליה מלינובסקי: אני בעברי כחברת מועצה, לא פעם עזרתי וטיפלתי בכל הסיפורים האישיים של אנשים וראיתי אישה שנכנסה לקבל עזרה מהרווחה וזה נגמר בכך שהילד נפלט לפנימייה.

יוליה מלינובסקי: ואותה גברת אומרת שהיו מרביצים לי, שהייתי סובלת, אבל הכלים שהם נוקטים בהם, הדרך שהם עושים, תביני, הם עובדים לפי ספר.

יוליה מלינובסקי: א', ב', ג'.

יוליה מלינובסקי: הם לא מתחשבים בקודים תרבותיים.

קסניה סבטלובה: בוא נגיד הרוב.

יוליה מלינובסקי: למשטרה את נכנסת, מה את שומעת?

יוליה מלינובסקי: רוסיה.

יוליה מלינובסקי: אני נלחמת בזה שנים.

יוליה מלינובסקי: אני אומרת אני לא רוסיה, אני יהודיה דוברת רוסית, אבל יושבים שם גברים ברובם, שלא מבינים את הנושא הזה.

יוליה מלינובסקי: לא מבינים את זה.

יוליה מלינובסקי: כשהם נתקלים באישה שהיא חזקה, אז הם פתאום עומדים דום.

יוליה מלינובסקי: לא פעם היו לי מצבים שלקחתי גברת, הלכתי איתה לתחנת משטרה, היחס – נו, מה את רוצה פה?

יוליה מלינובסקי: נו, נו, תרשמי.

יוליה מלינובסקי: אדוני, תרשום, תקבל את התלונה.

יוליה מלינובסקי: פתאום הם פותחים עיניים.

יוליה מלינובסקי: מישהו מעיז לדבר איתם.

יוליה מלינובסקי: הבעיה היא, כפי שהגברת אמרה פה, זה בתפיסת העולם.

יוליה מלינובסקי: זה ביחס לאישה, ביחס לאישה עולה.

יוליה מלינובסקי: את בטח שמעת לא פעם, גם כמוני - - -

מירב בן ארי: את חושבת להכליל?

מירב בן ארי: זה נורא-.

מירב בן ארי: גם קסניה שומעת, לבוא ולהגיד שכל הרווחה ככה, כל המשטרה ככה.

מירב בן ארי: זה קצת - - -

יוליה מלינובסקי: כן, זה לא כולם.

מירב בן ארי: אני שואלת אותך.

מירב בן ארי: יש לי סימן לשאלה.

יוליה מלינובסקי: אבל בואי נגיד ככה, יכול להיות שמפכ"ל המשטרה הוא לא ככה, אבל מה שאת רואה בתחנות - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש הרבה שינוים בשנים האחרונות.

יוליה מלינובסקי: בדרג הנמוך זה ככה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שהבעיה היא בזה ש - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לסיים את המשפט.

מירב בן ארי: בבקשה גברתי.

יוליה מלינובסקי: את לא היית בסיטואציה הזאת.

מירב בן ארי: לא, אני שואלת.

מירב בן ארי: היה לי סימן שאלה בסוף.

יוליה מלינובסקי: למזלך את נולדת פה.

יוליה מלינובסקי: שרתת בצבא, את אישה חזקה, העברית שלך פרפקט ואת לא נראית כמונו.

יוליה מלינובסקי: כאילו, את נראית צברית, ישראלית.

מירב בן ארי: לא, אל תדאגי.

מירב בן ארי: לנו, את יודעת, יש את העניינים שלנו גם.

מירב בן ארי: בוא נגיד שאין אוכלוסייה פה במדינה שלא עברה את מנגנון הקיפוח.

יוליה מלינובסקי: אבל לא אמרו לך פעם את רוסיה זונה, נכון?

יוליה מלינובסקי: כי את לא היית בסיטואציה הזאת.

יוליה מלינובסקי: לא עצרו אותך פעם ברחוב כי את נראית בלונדינית ואולי בלתי חוקית ולא בדקו לך תעודת זהות.

יוליה מלינובסקי: נכון?

מירב בן ארי: כן, אבל את חושבת שבאמת עוצרים נשים?

מירב בן ארי: אני שואלת אותך.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: אני הייתי שם.

מירב בן ארי: בגלל המראה החיצוני שלהן עוצרים אותן ומבקשים מהן תעודת זהות?

יוליה מלינובסקי: כן, כן.

מירב בן ארי: חשבתי שזה כבר עבר לצעירים האתיופים.

מירב בן ארי: אני רואה שזה גם - - -

יוליה מלינובסקי: כן, כן.

קסניה סבטלובה: יותר בתל אביב נגיד, אבל כן, יש מקומות שזה עדיין קורה.

יוליה מלינובסקי: אני באופן אישי חוויתי את זה.

מירב בן ארי: כל כמה שנים יש פה מחזור אחר מקופח.

יוליה מלינובסקי: ואני חוויתי את זה באופן אישי כמובן ואני לא ממציאה דברים ואני מאמינה שהבנות שיושבות פה - - -

מירב בן ארי: לא, בכלל לא.

מירב בן ארי: אני רק שואלת.

יוליה מלינובסקי: הבעיה היא שאנחנו חיים בחברה גברית והיחס לאישה - - -

קסניה סבטלובה: לא גברתי, שוביניסטית.

יוליה מלינובסקי: שוביניסטית.

יוליה מלינובסקי: נכון, החברה שוביניסטית, אז היחס לאישה הוא אפריורית אחר, ואישה שהיא עולה חדשה, בואי אני אעזור לך – ככה אני חוויתי את זה כשהייתי עולה חדשה בשנים הראשונות – שגבר ככה נותן לי עזרה ואני בתמימות באמת חושבת שהוא רוצה לעזור.

יוליה מלינובסקי: אני כבר הייתי נשואה ולא ראיתי בזה שום דבר פסול.

יוליה מלינובסקי: אבל הכוונות אחר כך היו מאד ברורות.

מירב בן ארי: תגידי יוליה, אבל לא השתנה משהו בשנים האחרונות?

יוליה מלינובסקי: תראי, אני לא 30 שנה בארץ, אני סך הכל 18 שנים בארץ.

מירב בן ארי: זה גם הרבה.

יוליה מלינובסקי: זה לא כזה ענק.

יוליה מלינובסקי: זה בסדר.

מירב בן ארי: כן, אבל את מרגישה שיש שינוי, לא?

יוליה מלינובסקי: אני לא מרגישה שיש שינוי.

יוליה מלינובסקי: אני חושבת שעדיין היחס לאישה ולאישה שהיא עולה חדשה הוא יחס מזלזל, היחס הזה, כמו מלמעלה למטה.

יוליה מלינובסקי: בואי, אני אעזור לך ומחר נלך למקום אחר, אוקיי, כי ככה זה קורה.

יוליה מלינובסקי: כנראה שזה ההליך.

יוליה מלינובסקי: אנחנו לא נוכל לשנות את זה בין רגע.

יוליה מלינובסקי: זה ההליך.

יוליה מלינובסקי: אני עדה לכך.

יוליה מלינובסקי: קודם כל הצעירים שלנו הם לומדים, מתגייסים, משרתים, נקלטים בחברה.

יוליה מלינובסקי: זה הליך שצריך לקרות, זה פשוט כמה דורות שצריכים להשתלב יותר.

יוליה מלינובסקי: אני ערה גם כן להרבה זוגות שמתחתנים ואז פתאום אני רואה ילד – סליחה, מה הוא עושה כאן בגן רוסי?

יוליה מלינובסקי: אז זה בסדר גמור ומצוין שכך.

יוליה מלינובסקי: כנראה שזו הדרך שלנו.

קסניה סבטלובה: יוליה, אבל תסכימי איתי שאנחנו פה כדי לחשוב מה אנחנו יכולים לשפר היום, כי אין לנו זמן לחכות לכמה דורות שיעברו.

קסניה סבטלובה: אנחנו רוצים לשפר מה שאפשר היום.

קסניה סבטלובה: לשפר את המצב היום לאנשים.

יוליה מלינובסקי: כנראה.

יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך משהו, מה לדעתי צריך לעשות.

מירב בן ארי: כן, יוליה, אבל עוד דקה, כדי שנספיק לשמוע עוד אנשים.

יוליה מלינובסקי: אני מסיימת.

יוליה מלינובסקי: נושא של הסברה.

יוליה מלינובסקי: הרבה בנות דוברות רוסית ועולים חדשים בכללותם לא מכירים את כל המנגנונים שיש פה, לאן לפנות, למי לפנות, מי יכול לסייע.

יוליה מלינובסקי: אם את אומרת שהרווחה והמשטרה עוברים שינוי מבורך, אני סומכת על חוות דעתך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מאד, מאד.

יוליה מלינובסקי: אז כנראה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, הדרך שלנו זה נושא של הסברה בכל השפות.

יוליה מלינובסקי: הנה בנות, זה מה שאתן יכולות לעשות.

יוליה מלינובסקי: הבעיה הנוספת שאת העלית פה, נושא של הנישואין האלה.

יוליה מלינובסקי: אתן לא מבינות עד כמה זה בעייתי.

יוליה מלינובסקי: אני גם נתקלתי בזה ולא היה לי מה לעשות.

קסניה סבטלובה: עם נשים שמביאים אותן ממדינות חבר העמים.

יוליה מלינובסקי: לא היה לי מה לעשות, כי היא כביכול תלויה בו חמש שנים.

יוליה מלינובסקי: חמש שנים היא בעצם עבד שלו.

יוליה מלינובסקי: היא לא יכולה לזוז ואם הוא חרא של בן אדם, אז הוא פשוט יתעלל בה ויעשה בה מה שהוא ירצה, וזה גם פיזית וגם כלכלית.

יוליה מלינובסקי: אני מכירה אישה שהיא במצב כזה, עובדת בשלוש עבודות, מחכה את החמש השנים האלה כבר כדי לקבל והיא עוד מפרנסת את הדבר הזה ש - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: הסטאטוס שלה – הוא תלוי בה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: ראיתי אותם גם במקלט שהייתי.

יוליה מלינובסקי: אז הבעיה שאין להן סטאטוס, אז יכול להיות שהדרך שלנו, שאישה שהתחתנה במצב כזה והוכח שהיא סובלת מאלימות במשפחה, היא לא צריכה לחכות חמש שנים כדי לקבל.

יוליה מלינובסקי: לקצר לה את התהליך ברגע שהיא מוכרת כנפגעת עבירת אלימות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא צריכה להיות תלויה בו, כי זו החלטה שלו.

יוליה מלינובסקי: כן, זהו.

יוליה מלינובסקי: אז יכול להיות שזה תיקון שאנחנו צריכים לעשות.

יוליה מלינובסקי: ולבנות שהולכות להתחתן פה, שיסתכלו טוב טוב עם מי הן מתחתנות.

יוליה מלינובסקי: זה תמיד טוב.

מירב בן ארי: זה לא קשור רק להן.

יוליה מלינובסקי: לא, זו הייתה הערה שלי אישית, כי לא הכל ורוד.

יוליה מלינובסקי: בסדר?

מירב בן ארי: באופן כללי.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את ילנה רוסובסקי, מנהלת קהילה של רוסיות בלי חוש הומור וחבריהן.

<ילנה רוסובסקי: בדיוק, תודה רבה.

מירב בן ארי: יש לך הגדרה יותר ארוכה מכל ה - - -

<ילנה רוסובסקי: את יודעת, רוסית זו שפה ארוכה, אז גם בעברית הלכתי למקום הזה.

<ילנה רוסובסקי: אז שלום לכולם.

<ילנה רוסובסקי: אני מאד מברכת על קיום הדיון הזה דווקא בוועדה לקידום מעמד האישה.

<ילנה רוסובסקי: זה חשוב מאד לכולנו.

<ילנה רוסובסקי: תודה רבה לחברת הכנסת סבטלובה שיזמה אותו.

<ילנה רוסובסקי: אני מצטרפת לכל מה שנאמר לפני ואני ארחיב קצת בדברים.

<ילנה רוסובסקי: אז כמו שחברת הכנסת בן ארי הציגה אותי, שמי ילנה רוסובסקי, אני יזמית חברתית, אקטיביסטית, פמיניסטית.

<ילנה רוסובסקי: מסטרנטית לתואר שני במגדר.

<ילנה רוסובסקי: מקדמת סוגיות שקשורות ליוצאות ברית המועצות בכל מיני מוקדי כוח בחברה שלנו ומנהלת גם קהילה וירטואלית מאד גדולה בפייסבוק, שנותנת מקום ופלטפורמה לדון בסוגיות שעולות כאן.

<ילנה רוסובסקי: היא מתנהלת בעברית, כולן יכולות להיכנס ולקרוא על מה הנשים מדברות.

<ילנה רוסובסקי: אני רוצה להתייחס היום למחקר מדד הביטחון של נשים, בהובלתה של אסיה איסטושינה, שלא יכלה להיות כאן היום.

<ילנה רוסובסקי: אני אציג מספר נתונים מהמחקר, אקריא כמה ציטוטים של נשים מהשטח, שמדברות על מה הן עוברות ברמה היומיומית במשך עשרות שנים וארחיב גם קצת מעבר.

<ילנה רוסובסקי: אז קודם כל אני חושבת שחשוב להדגיש שאנחנו התכנסו פה היום לדבר על חצי מיליון נשים בישראל.

<ילנה רוסובסקי: חצי מיליון נשים בישראל, שהן דור ראשון בארץ.

<ילנה רוסובסקי: שתלאות העלייה, שהיא בעצם הגירה.

<ילנה רוסובסקי: עלייה זה מעבר ממדינה למדינת ישראל, זאת הגירה.

<ילנה רוסובסקי: התלאות וההשלכות של קטיעת רצף חיים, הן לא נגמרות ביום שמגיעים לכאן, כמוש אמרה חברת הכנסת.

<ילנה רוסובסקי: זה עניין בין דורי.

<ילנה רוסובסקי: אנחנו הגענו לכאן בתור ילדות.

<ילנה רוסובסקי: אנחנו חוות את מה שחוו האימהות שלנו והסבתות שלנו, וזה חייב להיות על השולחן.

<ילנה רוסובסקי: זה לא שנשים פה 30 שנה בארץ, הכל בסדר, הן ירימו טלפון.

<ילנה רוסובסקי: הן לא ירימו טלפון.

<ילנה רוסובסקי: מי שהגיעה לפה בגיל 40 והיא עכשיו בת 60, אם היא לא יודעת שבצד השני יענו לה ברוסית, היא לא תרים טלפון.

<ילנה רוסובסקי: ולא כמו שלפעמים אומרים לי כן, יש לנו פה מנקה רוסיה, היא יכולה לתרגם.

<ילנה רוסובסקי: לא. לא.

<ילנה רוסובסקי: צריכים להיות תקציבים ובכל מקום שיש בו קו חם לזכויות משפטיות, לסיוע, לכל מענה, צריכים להיות דוברי רוסית.

<ילנה רוסובסקי: זה דבר שאני קודם כל חייבת לשים על השולחן.

<ילנה רוסובסקי: נמצאת איתי פה בחורה צעירה שנולדה בארץ, שאנחנו ביחד איתה ועם עוד כמה חברה הקמנו תא של יוצאי ברית המועצות באוניברסיטת תל אביב בימים אלה.

<ילנה רוסובסקי: הדבר הראשון שהעלינו על סדר היום זה לבדוק האם הקו החם באוניברסיטה, של הטרדות שקורות באקדמיה הישראלית, האם יש שם דוברות רוסית.

<ילנה רוסובסקי: שפה זה מחסום קריטי.

<ילנה רוסובסקי: זה הבעת אמון וזה דורש תקציבים.

<ילנה רוסובסקי: אז אני רוצה לומר עוד כמה מילים על האוכלוסייה הזאת שלנו, שזה חצי מיליון נשים בישראל, כי מדובר על 15%.

<ילנה רוסובסקי: אז אני מצטרפת לדברים שנאמרו כאן.

<ילנה רוסובסקי: קודם כל הרבה נשים גרות בפריפריה, מתמודדות עם כל מה שהולך שם.

<ילנה רוסובסקי: הרבה נשים הן נשים חד הוריות, אחוז הרבה יותר גבוה מאשר בחברה הכללית.

<ילנה רוסובסקי: צריך לתת על זה את הדעת מכל האספקטים.

<ילנה רוסובסקי: רשת קשרים, אבא היה במילואים, יש לו חבר, הוא ירים טלפון – אין.

<ילנה רוסובסקי: אין דברים כאלה.

<ילנה רוסובסקי: אנחנו מתמודדות לבד וזה לא משנה מה ההשכלה שלנו.

<ילנה רוסובסקי: אין לנו רשת קשרים, אנחנו עושות הכל בידיים שלנו.

<ילנה רוסובסקי: אנחנו נשים שיותר משני עשורים בארץ מנסים לערער בצורה מאד בוטה וגסה על השייכות שלהן לקולקטיב הישראלי.

<ילנה רוסובסקי: על זה שמתעסקים בלי סוף במוטיבים ובמניעים של הגעה לארץ ובשאלת יהדות.

<ילנה רוסובסקי: זה כמעט שאלה שאנשים להחזיק את עצמם שלא לשאול, בין אם זה בכתבות, בראיונות, בכל מקום.

<ילנה רוסובסקי: מה זה הערעור האין סופי הזה על השייכות לקולקטיב הישראלי?

<ילנה רוסובסקי: אוהבים להגיד העלייה הכי טובה שהייתה לנו.

<ילנה רוסובסקי: אני יוצאת נגד האמרה הזאת.

<ילנה רוסובסקי: קודם כל היא מפלגת.

<ילנה רוסובסקי: כל העליות פה היו טובות.

<ילנה רוסובסקי: ודבר שני, כשאומרים לך שאת הכי טובה, סותמים לך את הפה.

<ילנה רוסובסקי: כי אם את הכי טובה, איזה בעיות יש לך?

<ילנה רוסובסקי: אין לך בעיות.

<ילנה רוסובסקי: אז אני אומרת שהביטוי הזה הוא לא רלבנטי בכלל לחיים שלנו.

<ילנה רוסובסקי: אני רוצה להתייחס גם לעניין של הסטריאוטיפ שכבר נאמר פה לפני.

<ילנה רוסובסקי: זה מדהים שעברו 25 שנה מתחילת הגל הגדול ואנחנו עדיין בתוך זה.

<ילנה רוסובסקי: עדיין הדמויות שנמצאות במעגל הזנות בטלוויזיה, בסדרות, הן יהיו במבטא רוסי.

<ילנה רוסובסקי: מה זה עושה?

<ילנה רוסובסקי: איזה אקלים חברתי זה יוצר?

<ילנה רוסובסקי: איזה מידע צורך הציבור מהתקשורת הישראלית ומכל מה שהולך מסביב?

<ילנה רוסובסקי: למה זה עדיין מצחיק.

<ילנה רוסובסקי: ומה זה עושה – זה יוצר אקלים חברתי שבו נוצרת אלימות מינית.

<ילנה רוסובסקי: אלימות מינית לא נוצרת בוואקום.

<ילנה רוסובסקי: זה לא פשוט קורה.

<ילנה רוסובסקי: זה קורה באיזה שהוא אקלים שנותן לזה לגיטימציה.

<ילנה רוסובסקי: ואם מסמנים אותך 25 שנה שאת נגישה, מותרת, לא יודעת - - -

יוליה מלינובסקי: זורמת.

<ילנה רוסובסקי: זורמת.

<ילנה רוסובסקי: טרף קל.

<ילנה רוסובסקי: אני אפילו לא יודעת באיזה מילים משתמשים.

יוליה מלינובסקי: תזרמי, תזרמי.

<ילנה רוסובסקי: אז זה מפתיע?

<ילנה רוסובסקי: זה מפתיע שהאלימות המינית היא כל כך גבוהה?

<ילנה רוסובסקי: וכאן אני רוצה להביא כמה נתונים ממש בקצרה ממדד הביטחון.

<ילנה רוסובסקי: אז קודם כל נשים באופן כללי המתגוררות בישראל חוות מתח ופחד רב - לא מפתיע.

<ילנה רוסובסקי: לפי המחקר הזה, 27% מהנשים היהודיות ו-31% מנשים פלסטינאיות חשות מתח כמעט כל הזמן ובקרב דוברות הרוסית הנתון הוא אף יותר גבוה.

<ילנה רוסובסקי: 43% מהן חיות במתח ובתחושת חוסר ביטחון מתמדת, כאשר חוסר ביטחון אנחנו מדברים גם על עניין של אלימות וגם על עניין כלכלי.

<ילנה רוסובסקי: עובדות קבלן.

<ילנה רוסובסקי: אוהבים לדבר על עובדות קבלן בשיח הפמיניסטי.

<ילנה רוסובסקי: מי אלה עובדות הקבלן?

<ילנה רוסובסקי: כמעט חצי מהן הן דוברות רוסית.

<ילנה רוסובסקי: צריך להתייחס לנושא הזה.

<ילנה רוסובסקי: ועוד נתון שהוא מזעזע ומטלטל מבחינתי, שכבר השמעתי אותו לא פעם, הפגיעה בילדות ונערות ממוצא רוסי היא פי שניים מאשר תקיפה מינית כלפי ילדות ונערות יהודיות ילידות הארץ.

<ילנה רוסובסקי: 27% לעומת 14%.

<ילנה רוסובסקי: תקיפה מינית על ידי בן אדם לא מוכר גדולה פי 2.5.

<ילנה רוסובסקי: ובתוך כל זה, בהתחשב במחסום השפה שדיברנו עליו קודם, המנטאליות המעודדת חוסר שיתוף, מה שקורה בתוך המשפחות ואיזו שהיא הבעת אי אמון במוסדות, כי באמת, אם אין שם דובר רוסית, אז זה סוג של אמון גם כן.

<ילנה רוסובסקי: יש גם יסוד להניח שהאחוזים האלה גבוהים הרבה יותר.

<ילנה רוסובסקי: מאחורי המספרים האלה יש גם נשים אמיתיות כמובן ואני אקח לי עוד כמה דקות.

מירב בן ארי: עוד דקה התכוונת.

<ילנה רוסובסקי: כן, עוד דקה.

מירב בן ארי: למרות שאת מרתקת, אבל יש פה עוד דוברים.

<ילנה רוסובסקי: בסדר גמור.

<ילנה רוסובסקי: אז שני ציטוטים מתוך הקבוצה שאני מנהלת, של נשים שסיפרו.

<ילנה רוסובסקי: אישה בת 24: שנות החטיבה היו פשוט רצף של בדיחות בין חברים, כמובן בלי כוונה רעה, בהומור לכאורה, עם קונוטציות מיניות.

<ילנה רוסובסקי: שאני עובדת בתור זונה, שאני עומדת בצומת, שאין לי עתיד ואני גם ככה אהיה או זונה או מנקה.

<ילנה רוסובסקי: ובתיכון זה כבר נהיה אמיתי.

<ילנה רוסובסקי: הבחור הראשון שאנס אותי אמר לי – אין מצב שאת בתולה.

<ילנה רוסובסקי: את בת 17 ורוסיה.

<ילנה רוסובסקי: אישה בת 26: ככה על התפר בין סוף כיתה ו' לחטיבה, כל מיני גברים שפגשתי ברחוב, בספרייה, באוטובוס, התחילו להסביר לי איזה זן משובח זה הרוסיות.

<ילנה רוסובסקי: מפה לשם קיבלתי די הרבה הצעות לתשלום עבור מין סתם ככה.

<ילנה רוסובסקי: שוטרים בשתיים בצהריים בתחנה מרכזית חשבו שאני זונה כשהייתי בת 15.

<ילנה רוסובסקי: בשנים האחרונות יותר קל לי להביא את עצמי וגם להציב גבולות לאנשים, אבל התחלתי לקבל יותר ויותר הצעות לא ישירות למין בתשלום, אלא לזה שיסחרו בי עבור מין.

<ילנה רוסובסקי: יש מאות של ציטוטים כאלה ואני - - -

מירב בן ארי: אצלך בעמוד?

<ילנה רוסובסקי: כן, בקבוצה.

<ילנה רוסובסקי: זה עדויות חיות מפרופילים אמיתיים.

<ילנה רוסובסקי: אני מזמינה את כולם קודם כל לבוא לשם.

<ילנה רוסובסקי: אני לא בכדי - - -

יוליה מלינובסקי: אולי משטרת ישראל צריכה להתעניין.

<ילנה רוסובסקי: אני לא בכדי מנהלת את הקבוצה הזאת בזמני החופשי כבר שלוש שנים ואני לא בכדי מכתת רגליים בין ארגוני נשים ועמותות, כדי לתת זרקור על זה שיש פה חצי מיליון דוברות רוסית.

<ילנה רוסובסקי: ולפעמים יש לי אוזן קשבת ולפעמים אין לי.

<ילנה רוסובסקי: ומה שמאד חורה לי בתור פמיניסטית, זה שעל סדר היום הפמיניסטי בארץ, נשים דוברות רוסית כמעט ולא קיימות.

<ילנה רוסובסקי: אנחנו נטועות עמוק בדיכוטומיה של ערבים-יהודים, אשכנזים-מזרחיים.

<ילנה רוסובסקי: חצי מיליון נשים – איפה צריך להתמיין כאן?

<ילנה רוסובסקי: איפה צריך להתמיין כדי לקבל תשומת לב, איפה צריך להתמיין כדי לקבל תקציבים.

<ילנה רוסובסקי: איפה צריך להתמיין בכלל שתהיה הכרה, שיש פה נשים שעברו הגירה, עלייה על בשרן.

<ילנה רוסובסקי: אז אני פונה לכל מי שנמצא כאן ושיש לו כוח, כי אני עושה את זה בזמני החופשי.

<ילנה רוסובסקי: אני פעילה חברתית, אבל זה חשוב לי מספיק כדי שאני אגיע לכאן מתל אביב ושאני אמשיך לפעול בזה ביום יום.

<ילנה רוסובסקי: אנשים שכן יש להם את הכוח וכן יש להם את התקציבים, שיעשו בדק בית ויבדקו מי יושב בצמתי קבלת החלטות, כשדנים על הנשים האלה.

<ילנה רוסובסקי: האם יש שם דוברות רוסית, או שמדברים מעל הראש שלהן?

<ילנה רוסובסקי: אם זה ועדות היגוי - - -

יוליה מלינובסקי: זה גברים, גברים.

<ילנה רוסובסקי: בוועד המנהל וכך הלאה.

<ילנה רוסובסקי: אז זהו, תודה רבה על הזמן.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה לך, היית בהחלט מרתקת.

מירב בן ארי: היה ממש מעניין.

מירב בן ארי: טוב, אנחנו עוד נדבר.

מירב בן ארי: ציפי נחשון גליק, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

<ציפי נחשון גלי: תודה.

מירב בן ארי: אתן עוזבות אותנו?

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני מקווה שהיה לכן מעניין גם.

מירב בן ארי: מעניין וחשוב.

מירב בן ארי: הכי חשוב שזה יהיה חשוב.

מירב בן ארי: תודה רבה לכן.

קסניה סבטלובה: תודה לכן.

קסניה סבטלובה: תודה שנכחתן והייתן פה איתנו.

קסניה סבטלובה: תודה.

מירב בן ארי: ציפי, איבדת פה קהל, אבל בואי.

<ציפי נחשון גלי: מה זה, טיול שנתי?

מירב בן ארי: תשמעי, הן באו ודווקא נראה היה שהן מאד מרותקות.

מירב בן ארי: את יודעת, לפעמים מגיעות קבוצות לוועדות וזה לא מעניין וכאן הייתה ועדה מאד מעניינת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: שמעת איך הן הגיבו, ממש, ממש.

מירב בן ארי: כן, טוב מאד.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כולנו נשים, היא אומרת, האישה הזאת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: כולנו נשים.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: עכשיו את יודעת - - -

קסניה סבטלובה: זה בדיוק הזמן לסולידריות נשית.

קסניה סבטלובה: הגיע הזמן לזה.

מירב בן ארי: ילנה, את יודעת שהנשים פה, ששמעו אותך, כל אחת כזאת היא כנראה – אני מסיקה שזו פעם ראשונה שהן נחשפו אלייך, גם אני אישית פעם ראשונה.

מירב בן ארי: שמעתי על הקבוצה, אבל לא נחשפתי אלייך.

מירב בן ארי: כל אישה, כל מעגל כזה, את יותר ויותר מעלה מודעות אז זה חשוב מאד שבאת.

<ילנה רוסובסקי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, גברתי היקרה.

<ציפי נחשון גלי: אז אני אומר שני דברים.

<ציפי נחשון גלי: אני ממשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

<ציפי נחשון גלי: אני מנהלת שירות שמטפל בנוער וצעירים עד גיל 25, אבל אני אתייחס גם לאוכלוסייה של הבוגרות, מהקולגות שלי, שביקשו שאני אייצג.

<ציפי נחשון גלי: אז לגבי טיפול בנשים שהן בוגרות, סביב הנושא של אלימות במשפחה, אז בפירוש יש רגישות תרבותית במשרד הרווחה ולוקחים עובדים שמדברים את השפה ורגישי תרבות והם יכולים לדבר עם הפונים בשפתם.

<ציפי נחשון גלי: באמת כי זה יכול לעזור להם.

<ציפי נחשון גלי: איך בעלי אומר – כשאתה מדבר על בעיות וסופר בשפת האם שלך.

<ציפי נחשון גלי: אז באמת, כדי שאנשים יהיו פתוחים וירגישו מספיק בטוח כשהם באים לדבר על המצוקות שלהם, אז בפירוש משרד הרווחה עובד ברגישות תרבותית, רגישות מגדרית וכו'.

<ציפי נחשון גלי: לגבי נערות וצעירות בשירות שלנו, אין כל כך את החסם השפתי, כי הן באמת מדברות את השפה על בוריה וכמובן שיש לנו עובדים סוציאליים, גם ילידי הארץ, גם עולים חדשים.

<ציפי נחשון גלי: גם כאלה שמדברים בשפות למיניהן ואפילו בקרב העולים החדשים שעכשיו אנחנו רואים יותר עלייה מצרפת, אז אנחנו כן מנסים לגייס עובדים שהם דוברתי צרפתית, כי בעבודה שלנו עם נוער אנחנו כן מנסים לעבוד גם עם ההורים, אז שתהיה תקשורת עם ההורים.

מירב בן ארי: ציפי, תגידי, בגלל שאנחנו גם מסתובבות הרבה ואני מתעסקת הרבה עם ציפי בנושא של צעירים וצעירות חסרי בית.

מירב בן ארי: שאלה מעניינת, בגלל שאנחנו גם מסתובבות הרבה בארץ, בכל הארץ, אולי יש איזו שהיא חלוקה שאת יודעת נגיד, כי התייחסו גם לזה – כמה צעירות הגיעו, גם אם הן נולדו בארץ – משפחת הגיעה מחבר העמים והן נמצאות על הרצף נגיד?

<ציפי נחשון גלי: בדרך כלל אנחנו כל שנה אוספים נתונים על המטופלים שלנו.

<ציפי נחשון גלי: בטוח שיש לנו במשרד את החלוקה כמה מתוכם הם עולים חדשים ומאיזה מדינות.

<ציפי נחשון גלי: כמה מתוכם הם מהמגזר הערבי, כמה מהמגזר היהודי, מהמגזר החרדי וכו'.

<ציפי נחשון גלי: אז כן יש לנו נתון כזה, אבל כמו שאני אומרת, בעבודה עם בני נוער אין לנו תכניות ייעודיות לאנשים שהם עולים ולהיפך.

<ציפי נחשון גלי: אם היה לנו בעבר בעיקר - - -

יוליה מלינובסקי: זה לא נכון.

מירב בן ארי: לא, מה שאנחנו אומרות כאן זה שיש לך, הרבה פעמים כשאנחנו מסתובבות נגיד גם בשלטרים, גם בדיורית, יש צעירות שלמרות שהן נולדו בארץ, ההורים שלהן כן הגיעו מ - - -

<ציפי נחשון גלי: נכון, אבל אין לנו שירות שהוא בשפת האם שלהן, כי הן מדברות עברית.

יוליה מלינובסקי: לא, אבל איך את מתקשרת עם ההורים?

<ציפי נחשון גלי: אז אני אומרת, בחלק מהתכניות אנחנו כן שואפים ובחלק מהיישובים שיש שם כן ריכוזים, שיהיו עובדות סוציאליות דוברות שפה, כדי לדבר עם ההורים.

<ציפי נחשון גלי: כי עם בני הנוער עצמם הם מדברים את השפה שלהם.

<ציפי נחשון גלי: מבחינת תכניות - - -

מירב בן ארי: יש ערים בארץ שמראש יש שם יותר אוכלוסייה יוצרת חבר עמים, אז מראש העובדים הסוציאליים - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לנו יש מגשרות דרך הרווחה, עובדות מגשרות דוברות השפה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אחת קווקזית, אחת בוכרית, אחת דוברות רוסית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה גם שירות.

יוליה מלינובסקי: וילד שעלה לפני שלוש שנים השפה שלו עדיין לא - - -

מירב בן ארי: לא, אבל היא אומרת שיש - - -

יוליה מלינובסקי: זה אצלה, אבל זה בכל - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, לא, זה ברווחה, זה לא אצלי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אצלנו יש דוברות שפה במרכזי יום ומגשרות זה הרווחה.

<ציפי נחשון גלי: כן, נכון.

<ציפי נחשון גלי: אני רציתי לומר שדווקא מאוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, כן ניסינו לעבוד בעבודה רגישת מגדר וייחודית, ודווקא על זה כן הייתה ביקורת שלא לעשות איתן עבודה טיפולית, ייחודית, כי זה צובעת.

מירב בן ארי: כן, הם היו כאן.

<ציפי נחשון גלי: אז אותו דבר, אין שום סיבה שאנחנו נתחיל להעסיק עובדים, בעיקר עם בני נוער שמדברים את השפה, שהם יהיו נגיד יוצאי חבר העמים ויטפלו רק בחבר העמים, כי זה לא יהיה נכון.

<ציפי נחשון גלי: מפני שבסופו של דבר את רוצה להביא את אותם בני נוער להיות מוטמעים בתוך הכיתה, בתוך הקהילה שלהם, בתוך היישוב שלהם, ביחד עם ילידי הארץ.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר.

מירב בן ארי: רצית להוסיף משהו, יוליה?

מירב בן ארי: כי יש לי פה עוד את משרד החינוך.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: אני אהיה מאד מאד קצרה.

מירב בן ארי: רגע, יש כאן התייחסות של המשטרה לדברים שלך.

יוליה מלינובסקי: לא, אז אני אסיים ואתם תגיבו.

מירב בן ארי: בסדר.

יוליה מלינובסקי: יש לי ילד בן 9.5 שנולד בבית החולים וולפסון, שתביני.

יוליה מלינובסקי: בכיתה א' הוא סבל מהתנכלות על רקע שהוא רוסי.

<ציפי נחשון גלי: על רקע של?

יוליה מלינובסקי: שהוא רוסי.

יוליה מלינובסקי: כי אימא שלו דוברת רוסית ואבא שלו דובר רוסית.

מירב בן ארי: וגם הוא בטח מדבר.

יוליה מלינובסקי: ועושים את זה בגאווה והמורה, בתוך החכמה הגדולה שלה, אמרו שהוא מתקשה בעברית בגלל שהוא יודע רוסית.

יוליה מלינובסקי: אמרתי לה גברתי, ואם שפת האם שלו הייתה אנגלית, היית אומרת אותו דבר?

יוליה מלינובסקי: אה, אה, אה, התחילה לגמגם.

יוליה מלינובסקי: כי למה זה קורה?

יוליה מלינובסקי: זה בדיוק הסטיגמה.

יוליה מלינובסקי: ואיך אני פתרתי את הבעיה עם הילד?

יוליה מלינובסקי: אני אישה חזקה, אני יכולה לפתוח שיחה עם אותה מורה, כי אותה מורה ניסתה לשכנע אותי שהילד שלי צריך לשכוח את הרוסית ולדעת עברית טוב, בסדר?

יוליה מלינובסקי: אמרתי לה בסדר.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת להתמודד עם זה.

יוליה מלינובסקי: איך פתרתי את הבעיה עם הילד?

יוליה מלינובסקי: לקחתי אותו לבית חולים וולפסון ואמרתי לו פה אתה נולדת.

יוליה מלינובסקי: ואמרתי לו אריאל שרון ידע רוסית, גם - - - נולדה שם.

קסניה סבטלובה: שמעון פרס.

יוליה מלינובסקי: בן גוריון.

יוליה מלינובסקי: שמעון פרס.

יוליה מלינובסקי: אז זה לא שאצלך יש מבטא, זה הם לא מבינים אותך.

יוליה מלינובסקי: ככה פתרתי את הבעיה, אבל מה אני מנסה להגיד פה?

יוליה מלינובסקי: ילד בכיתה א' עובר את זה מתוך הכיתה, אז הסטיגמות האלה, גברתי, הן נמצאות וקיימות ולא הולכות לשום מקום.

מירב בן ארי: כן, בדיוק אנחנו גם נשמע את משרד החינוך בעניין.

יוליה מלינובסקי: וזה בא ממשפחות.

יוליה מלינובסקי: היום כבר זה נגמר.

יוליה מלינובסקי: אנחנו סיימנו את ה - - -

<קריאה: יש פה דוגמא חיה.

<קריאה: אני יושבת פה, אני דוגמא חיה.

יוליה מלינובסקי: וגם אני שומעת – רוסיה, ואני מאמינה שגם קסניה במצבים כאלה, כשלא מזהים אותה, שומעת את זה.

יוליה מלינובסקי: אז אתם יודעים מה?

יוליה מלינובסקי: יכול להיות שצריכים לשנות פה תפיסה.

קסניה סבטלובה: אני פעם אחרונה ששמעתי – אל תדברי פה רוסית – זה היה בסניף דואר במודיעין, ממש לפני שבועיים.

קסניה סבטלובה: האישה הזאת פוטרה לא בגללי, אני לא הסתפקתי להתלונן, אבל היא אמרה את זה.

קסניה סבטלובה: אנחנו שתינו, אני והעוזרת שלי דיברנו רוסית והיא אמרה – אתן לא תדברו פה לידי רוסית.

קסניה סבטלובה: אנחנו נדבר מה שבא לנו.

קסניה סבטלובה: מה שאני אומרת שכן, זה נכון, את לא מאמינה שזה ישראל של שנת 2017.

יוליה מלינובסקי: נכון, את פשוט לא מאמינה שזה קורה לך.

קסניה סבטלובה: את לא מאמינה שזה משהו, שאחרי כל הדיבורים האלה על רב תרבותיות, איפה היא?

קסניה סבטלובה: איפה הרב תרבותיות הזאת.

יוליה מלינובסקי: אז אני מציעה תפיסה חדשה, גברתי.

יוליה מלינובסקי: זה לא שאנחנו מדברות רוסית, זה הם לא יודעים רוסית.

יוליה מלינובסקי: בואו נשנה את התפיסה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל את יודעת, אני קצת - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע, לא, לא.

מירב בן ארי: אני רוצה לתת - - -

יוליה מלינובסקי: אז תודה רבה על הדיון הזה.

יוליה מלינובסקי: אני הרגשתי מה שנקרא שייכת.

יוליה מלינובסקי: Girl Power.

יוליה מלינובסקי: כנראה שהדבר היא פשוט לימודים, כלכלי - - -

מירב בן ארי: וחינוך.

יוליה מלינובסקי: וחינוך.

קסניה סבטלובה: ויותר הסברה.

יוליה מלינובסקי: וגם החברה צריכה להשתנות וגם המוסדות.

יוליה מלינובסקי: תעשו את הסוויץ' הזה ותפסיקו לקרוא לנו רוסיות.

מירב בן ארי: נירה ראובני.

מירב בן ארי: זה באמת נראה לי מוזר שעוד אנשים - - -

<נירה ראובני: כן, תגובה מאד קצרה, התייחסות מאד קצרה לשני נושאים שהעילית, חברת הכנסת.

<נירה ראובני: אגב מעורבות רווחה והשיקול האם לערב רווחה על מנת שהילדים לא יילקחו, אני לא יכולה להתייחס באופן ספציפי למקרה שבו ילד הוצא, אבל אני יכולה להבטיח לך שכל כברת הדרך שהמשטרה עשתה, גם עם הרווחה בשנה האחרונה על ידי נוהל טיוב הנתונים, שנועד להעצמת שיתוף הפעולה בין המשטרה לרווחה, בדיוק כדי שלא יהיו מקרים בין התפר.

<נירה ראובני: מידע שיש למשטרה ולרווחה אין ולהיפך, כדי שהכל יהיה בתיאום.

<נירה ראובני: לא מהר מוציאים ילדים - - -

יוליה מלינובסקי: את אומרת שהמקרים האלה שאנחנו שמענו עליהם לפני מספר שנים, הם כבר לא?

<נירה ראובני: שנייה.

<נירה ראובני: לא, אני פשוט אומרת שאני לא יודעת מתי זה קרה ומה היו הנסיבות, אבל אני יודעת שהרבה פעמים להשאיר ילד שהוא חשוף לאלימות – הן כעד או כקורבן – זה לא תמיד עדיף.

<נירה ראובני: שוב, אני לא יכולה להתייחס באופן ספציפי למקרה הזה, כי אני לא מכירה את הנסיבות.

<נירה ראובני: אבל אני רוצה להגיד, אנחנו דנים פה בבעיה של אפליה נגד מוצא ואם בפרוטוקול נעשתה הכללת כלל חוקרי המשטרה בהיעדר רגישות ובזלזול זה לא יתכן לעשות כזה דבר.

<נירה ראובני: אין לכך כל בסיס.

<נירה ראובני: המשטרה עברה כברת דרך משמעותית ביותר וטוב שיש כאן באמת חיזוק מגורם שבאמת עובדת עם אוכלוסיות העולים במקרים הקשים האלה שמצריכים פנייה למשטרה.

<נירה ראובני: והעידה על השינוי ורמת העוסקים במלאכה, הן מבחינת המקצועית והן מבחינה אישית.

<נירה ראובני: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע גם את משרד החינוך, כי דיברנו כאן הרבה.

מירב בן ארי: אושרה, מנהלת היחידה לשוויון בין המינים.

<אושרה לרר שייב: אני אתחיל ואחר כך אשרת תמשיך אותי.

<אושרה לרר שייב: אני חייבת להגיד שהדיון הזה הוא-.

<אושרה לרר שייב: משהו אישי שלא מקובל - - -

מירב בן ארי: סליחה, לא לדבר פה רוסית.

מירב בן ארי: הייתי חייבת.

יוליה מלינובסקי: או, אנחנו לא מתאמות - - -

מירב בן ארי: אבל את לא רוצה לשמוע משרד החינוך?

קסניה סבטלובה: אני אעדכן אותה.

יוליה מלינובסקי: היא תעדכן אותי.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת מלינובסקי.

<אושרה לרר שייב: משהו שלא מקובל במשרדי ממשלה.

<אושרה לרר שייב: משהו אישי.

<אושרה לרר שייב: לפני כמעט 30 שנה פתחנו בית ספר באשדוד באזור עתיר, ברוך עולים ובאמת אז החלו הניצנים של מה שאנחנו רואים היום.

<אושרה לרר שייב: ביום חמישי האחרון הלכתי לאסוף חברה שחיכתה לי בתחנת האוטובוס בתל אביב והיא בלונדינית.

<אושרה לרר שייב: היא חיכתה לי בדיוק שלוש דקות והיא אמרה לי בשלוש הדקות האלה קיבלתי שלוש הצעות מגונות, חלקן בתשלום.

<אושרה לרר שייב: אני נמצאת בתחום ואני חברה בקבוצות האלה והן חברות שלי, אבל כל פעם זה מכה מחדש וזה כואב.

<אושרה לרר שייב: אז זאת הנימה האישית בסוגריים ואני אחזור להיות נציגת משרד החינוך.

<אושרה לרר שייב: בעיקרון, משרד החינוך מפעיל תכניות אוניברסאליות לכלל בני ובנות הנוער, כולל עולים חדשים, כולל ליווי בתכנית עוגן של עולים עד 10 שנים בארץ.

<אושרה לרר שייב: תכנית עוגן פועלת ב-170 בתי ספר ותפקידה לאתר בבתי הספר האלה נערים ונערות בסיכון וללוות אותם בתהליך על ידי מורה מעצים מתוך בית הספר, שמהווה להם דמות משמעותית.

<אושרה לרר שייב: פוגש, מדבר איתם, מפנה אותם לגורמים שונים.

<אושרה לרר שייב: הלבטים הם תמיד האם באמת לצבוע תכנית באוכלוסייה מסוימת, כי אז זה צובע אותה גם בסטיגמה וזו בעיה מאד קשה.

<אושרה לרר שייב: ולכן בתכניות שלנו - - -

מירב בן ארי: כן, כמו שדיברנו גם על האתיופים.

<אושרה לרר שייב: נכון, ולכן בתכניות שלנו יש תכנית, יש כאילו את התורה ואז יש את ההלכה למעשה.

<אושרה לרר שייב: כשבתכניות שלנו, מה שאנחנו מבקשים תמיד – להתאים את התכנית לאוכלוסיית בית הספר, למאפיינים הייחודיים של בית הספר, של הקהילה שלו, של הכיתה ושל התלמידים בתוך הכיתה.

<אושרה לרר שייב: וזו הנחיה וזה מה שבעיקר עושה ההדרכה שלנו בתוך בתי הספר.

<אושרה לרר שייב: המדריכים שאנחנו שולחים לתוך בתי הספר זה בדיוק בשביל זה.

<אושרה לרר שייב: זה לקחת את התכנית האוניברסאלית שעוסקת במניעת אלימות, בסוגיות מגדריות, בסוגיות של עלייה, בסוגיות של סובלנות, לקחת את התכנית הזאת ולפרק אותה, איך היא תהיה מתאימה לי כקהילה, בית ספר, כיתה ואני יורדת עד לרזולוציה של אותו תלמיד או תלמידה בכיתה, שיש להם מאפייני זהות כאלה ואחרים.

<אושרה לרר שייב: מבחינת התפקיד השני שלי, ממונה על מניעת הטרדות מיניות וקידום מעמד האישה במשרד, אני פועלת במסגרת נציבות שירות המדינה.

<אושרה לרר שייב: אנחנו עושים הסברה בבתי הספר באמצעות צוותי הוראה והטרדות מיניות בתוך בתי הספר, בתוך המחוזות.

מירב בן ארי: תגידי, אז בטח את מרגישה ספציפית שבמקרה הזה של אותן צעירות, ואפילו נתת את הדוגמא של החברה שלך.

מירב בן ארי: את לא חושבת שצריך לתת כאן איזה שהוא יחס קצת שונה בגלל מה שהן עוברות?

<אושרה לרר שייב: הנה, אני אתן לך דוגמא כשאני הייתי יועצת.

<אושרה לרר שייב: נניח, כן, אז היו תכניות של משרד החינוך, אבל אני בניתי אותן אחרת - - -

מירב בן ארי: בגלל מה שאותן בנות עוברות בגלל המוצא שלהן.

<אושרה לרר שייב: אני לא עשיתי קבוצות של יוצאות חבר העמים בשום פנים ואופן.

<אושרה לרר שייב: לא.

<אושרה לרר שייב: אבל כן לקחתי קבוצות של בנות מכל מיני מוצאים ויש לנו תכנית כזאת, תכנית שרשרת, מכלל אוכלוסיית בית הספר, ודנו שם בתוך הקבוצה בסוגיות כלליות ובסוגיות ייחודיות, בכל אחת ואחת במרכיבי הזהות שלה.

<אושרה לרר שייב: וזה בעצם מה שאנחנו עושים.

מירב בן ארי: כן, אבל אני דווקא חושבת שבדיוק כמו שדיברו כאן על הקבוצה, שבאופן ספציפי הקבוצה הזאת הרבה יותר נפגעת.

מירב בן ארי: זאת אומרת אמרת על חברה שלך שעמדה שלוש דקות וקיבלה שלוש הצעות רק בגלל המראה החיצוני שלה, שאני אפילו לא יודעת איפה היא נולדה או מה ההורים שלה, אבל אני מניחה שהם - - -

<אושרה לרר שייב: היא צברית לחלוטין, כבר דור שלישי בארץ.

מירב בן ארי: הסיקו את המסקנות שלהם כנראה.

מירב בן ארי: אבל אני פשוט אומרת, אם בסוף הפגיעה היא בנשים שנולדו בארץ או ההורים שלהם הגיעו - - -

קסניה סבטלובה: מה שנקרא בני העולים.

מירב בן ארי: כן, בני העולים.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קורה לכולם.

מירב בן ארי: לא, לא ככה, לא בצורה כזאת.

מירב בן ארי: בואי נגיד שאני לא מכירה את המספרים, אבל אני מניחה שצעירה רוסיה, בגלל הסטיגמות, סופגת הרבה יותר הערות מעליבות ומשפילות מצעירה אחרת.

מירב בן ארי: לכן אני באמת שואלת.

מירב בן ארי: גם לי יש את הדיון הזה הרבה פעמים, אני גם חברה בחינוך, על האם כשאתה מבדל אתה לא זה.

מירב בן ארי: מצד שני, אם אותן צעירות סופגות כל הזמן את אותן הערות רק בגלל המראה החיצוני שלהן והמוצא, אפילו לא שלהן, של ההורים שלהן, אז האם לא צריך לתת לזה איזה שהוא יחס עודף?

<אושרה לרר שייב: אז אני אומרת שוב, יש דברים שהם אוניברסאליים, שהן סופגות כי הן נשים.

מירב בן ארי: לא, הן לא סופגות כי הן נשים.

<אושרה לרר שייב: ואז הן סופגות פעמיים.

<אושרה לרר שייב: במרכיב הזהות הכפול, בזהות הכפולה הזאת גם נשים, גם יוצאות חבר העמים, נוצר שם משהו - - -

מירב בן ארי: את ממונה על הטרדות מיניות במשרד החינוך?

<אושרה לרר שייב: במשרד, של עובדי המשרד ועובדי ההוראה.

מירב בן ארי: של עובדי המשרד.

<אושרה לרר שייב: כן.

<אושרה לרר שייב: יש לנו גם כרזות הסברה בכל השפות.

קסניה סבטלובה: ואיזו מחלקה אחראית על תלמידים?

<אושרה לרר שייב: אני גם תלמידים וגם - - -

קסניה סבטלובה: גם על תלמידים?

קסניה סבטלובה: אוקיי.

קסניה סבטלובה: זו אותה מחלקה?

<אושרה לרר שייב: התפקיד של מניעת הטרדות מיניות הוא תפקיד שהוא נוסף - - -

קסניה סבטלובה: אז תגידי, איך מחנכים בבתי ספר נגד - - -

מירב בן ארי: נגד תפיסת העולם.

קסניה סבטלובה: כן, תפיסת העולם שהיא פוגענית מלכתחילה, כלומר בלי שבכלל נאמרה מילה אחת, כבר יש תמונה בראש של אוקיי, את משם, אז יש לי סטריאוטיפ עלייך, שאת תוכלי לעשות דברים כאלה ולא דברים אחרים.

קסניה סבטלובה: את יודעת.

<אושרה לרר שייב: אז יש תכניות שעוסקות בחינוך לסובלנות וקבלה, שהן תכניות כלליות ולאו דווקא ספציפית לפגיעות מיניות ולמגדר.

<אושרה לרר שייב: יש תכניות שעוסקות גם במגדר.

<אושרה לרר שייב: זאת אומרת ואז הילד מקבל גם מפה וגם מפה וגם מפה ומחבר את זה בשיעור חינוך, כשהוא נמצא עם מחנכת כיתה, שמקבלת הדרכה ומחברת - - -

קסניה סבטלובה: זה תכניות ייחודיות?

קסניה סבטלובה: הן נמצאות בכל בתי הספר?

קסניה סבטלובה: איך זה קורה?

<אושרה לרר שייב: יש תכניות שנמצאות בכל בתי הספר, שזה כישורי חיים, מפתח הלב - - -

מירב בן ארי: כן, אני מכירה את כישורי חיים מבתי הספר.

<אושרה לרר שייב: לא, אבל יש תכניות ייחודיות שמותאמות לבית ספר.

<אושרה לרר שייב: למשל תכנית עוגן שדיברתי עליה בהתחלה.

מירב בן ארי: כל הזמן אומרים איך בכישורי חיים שמים כל כך הרבה נושאים.

מירב בן ארי: כל ועדת החינוך נכנסה לכישורי חיים.

קסניה סבטלובה: זהו, לתאומות שלי יש את זה בבית הספר ואף פעם לא ידעתי מה הן לומדות שם.

<אושרה לרר שייב: אבל אמרתי שיש תכניות שרשרת ועוגן שהן ייחודיות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: - - -

מירב בן ארי: רגע, לא, ליזה.

מירב בן ארי: יש פה נשים שלא דיברו.

מירב בן ארי: את דיברת מלא.

מירב בן ארי: תאמיני לי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להשמיע דעה קצת אחרת במשפט.

מירב בן ארי: אני יודעת, אבל אין לנו זמן.

מירב בן ארי: תודה אושרה.

מירב בן ארי: עורכת הדין מרים זלקינד, שדולת הנשים, בבקשה.

<מרים זלקינד: היי, שלום.

<מרים זלקינד: תודה רבה על הדיון הזה ולחברת הכנסת קסניה סבטלובה שיזמה אותו.

<מרים זלקינד: הוא מאד מאד חשוב ואני שמחה להיות כאן.

<מרים זלקינד: אני רוצה להפנות זרקור דווקא לנושא שלא כל כך עלה כאן, זה הנושא של ביטחון תעסוקתי וכלכלי.

<מרים זלקינד: אני אפתח במשהו אופטימי.

<מרים זלקינד: בשדולת הנשים אנחנו דווקא היינו קשובות למה שילנה אומרת, ולזה שבהרבה ארגונים פמיניסטיים באמת חסר איזה שהוא קו ייעודי לדיני עבודה, קו חם שנותן מענה לנשים יוצאות חבר העמים בנושא של דיני עבודה ואנחנו נעזרות הרבה בילנה כדי למפות את הצרכים ואת מה שצריך לעשות עם הקו.

<מרים זלקינד: אנחנו מאד מודות לה על זה וזה באמת שיתוף פעולה נהדר.

<מרים זלקינד: אני רוצה להגיד שיש משהו שעלה כאן מצד הרבה דוברות, שחסר מאד המיפוי.

<מרים זלקינד: חברת הכנסת, את אמרת עכשיו על זה שיש רק מחקר אחד.

<מרים זלקינד: כלומר מיעוט מאד מאד גדול של מחקרים.

<מרים זלקינד: אנחנו רואות במיפוי שאנחנו עושות לקראת פתיחת הקו ואנחנו כן שומעות על הבעיות העיקריות שהן שונות מעט ובנושאים מסוימים אפילו הרבה מבעיות אחרות של נשים שפונות אלינו בדיני עבודה.

<מרים זלקינד: אז בנוסף לבעיות בנושאים של פוריות ואיזון של משפחה וקריירה, אנחנו רואות בעיות ייחודיות של פנסיה לנשים מבוגרות אצל יוצאות חבר העמים.

<מרים זלקינד: הרבה הטרדות מיניות, נשים עובדות קבלן, ואנחנו מרגישות שחייבת להיות התייחסות ייחודית לאוכלוסיות האלה ולצרכים שלהן.

<מרים זלקינד: בלי מיפוי מאד מאד מעמיק והקצאה של תקציבים ייחודיים עבור האוכלוסייה הזו, אני באמת לא חושבת שאנחנו נצליח לראות שינוי אמיתי ומענה לפתרונות האלה.

<מרים זלקינד: יש כאן הרבה אמירות על זה שאנחנו לא רוצות לצבוע אוכלוסיות, אבל יש איזה שהוא מושג בפמיניזם, שבטח רבות מחברותי לשולחן מכירות, שנקרא ניימינג-בליימינג-קליימינג.

<מרים זלקינד: כלומר עד שאנחנו לא קוראות לבעיה בשמה ואומרות מה ואיך זה נראה ואיפה המספרים ומה הקשיים ואנחנו צריכות ככה להסתפק בפירורי מידע וגם בפירורי תקציבים, אז אנחנו לא יכולות לתת מענה אמיתי לאוכלוסייה הזו.

<מרים זלקינד: אני מאד מאד מבקשת שכל המשרדים שיושבים כאן סביב השולחן ייקחו את זה לתשומת ליבם, שכן צריך להיות מענה ייחודי לאוכלוסייה.

<מרים זלקינד: יש לה צרכים שונים, יש לה בעיות שונות וחייבים לתת פתרונות שונים.

<מרים זלקינד: אנחנו נעשה את זה מצד השדולה, אבל אנחנו ארגון של מגזר שלישי, המשאבים שלנו מוגבלים וצריך להיות גם פיתרון מדינתי.

מירב בן ארי: נכון, תודה רבה.

מירב בן ארי: אני אתן למשרד הבריאות, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: תציגי את עצמך.

<עדינה אנגלרד: שלום.

<עדינה אנגלרד: שמי עדינה אנגלרד, אני עובדת סוציאלית ואני שייכת לשירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות.

<עדינה אנגלרד: אני רק אציג בקצרה.

<עדינה אנגלרד: אנחנו יודעים שיש צרכים לכל מיני אוכלוסיות.

<עדינה אנגלרד: אני רוצה רק ציין שעשינו בעצם תכנית הכשרה לאחיות טיפת חלב, שאם אנחנו מדברים על אלימות ובנושא של החינוך הראשוני והטיפול, אז עשינו הכשרות ייחודיות לאחיות טיפת חלב ולמטפלים.

<עדינה אנגלרד: הייתה הכשרה ייחודית בצפון, ובמיוחד כשדיברנו שיש אוכלוסייה שנמצאת בפריפריות, על תרבות, על תמיכה ועל זיהוי.

<עדינה אנגלרד: אם אנחנו מדברים על זיהוי בנושא אלימות כלפי נשים, אז אחיות טיפת חלב הן בעצם גם הקו הראשוני שמקבלות את האישה עם הוולד, כדי לתת הדרכה בשיטת הראיון, בשיטה של הטיפול.

<עדינה אנגלרד: אז זה מה שנעשה.

<עדינה אנגלרד: תכנית הכשרה ראשונית שהייתה באזור הצפון, שמרחיבים את זה לכל הארץ, כשזה גם לתת מענה לאישה הדוברת רוסית וגם לוולד, בעצם שזה חינוך וטיפול מחדש להורים, כדי לזהות גם את התמיכה ולזהות מערכות בריאות.

<עדינה אנגלרד: אני יודעת שגם בבתי חולים יש המון קידום לנושא הזה של בניית צרכים ודפי מידע בכל השפות, כולל בשפה הרוסית, אם זה לאנשים שצריכים מידע על שירותים שניתנים בתוך מערכת הבריאות.

<עדינה אנגלרד: מדובר גם על האנשים המבוגרים.

<עדינה אנגלרד: גם בלשכות הבריאות יש את דפי המידע בשלוש השפות.

<עדינה אנגלרד: בינתיים יש עברית, רוסית וערבית, כדי שלאנשים תהיה את הנגישות לכל המידע שזמין במערכת הבריאות.

מירב בן ארי: נכון, תודה רבה.

מירב בן ארי: ליזה, דקה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רק רוצה להגיד משהו אחר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה קצת צרם לי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שעלינו, כדוברות רוסית, לא לעודד את הקורבנות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לעודד את ההשתייכות ואת השייכות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: להשקיע כסף כן ללמוד שפה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: המדינה חייבת שפה משותפת וזאת השפה העברית.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו חייבים לעודד לימודי עברית באוכלוסייה שלנו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא לבנות גטו סביב דוברי הרוסית אלא לעודד את זה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא רק.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ללמוד את הזכויות.

<ליזה ניקולאיצ'וק: ללמוד את החוקים ומה לעשות?

<ליזה ניקולאיצ'וק: העברית היא השפה של המדינה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שכך אנחנו נקרב הרבה יותר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה צורם לי.

<ליזה ניקולאיצ'וק: זה טוב שיש מענה וחייב להיות מענה, אבל גם הכיוון - - -

מירב בן ארי: אני דווקא חייבת להגיד לך, אפילו מה שהיא עושה שם זה בכלל לא - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: מצוין.

<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עושה - - -

מירב בן ארי: גם מה ששמענו כאן זה לא עניין של גטו.

<ליזה ניקולאיצ'וק: נשים מבוגרות מאד, הן לא יודעות עברית - - -

קסניה סבטלובה: שם זה משהו אחר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אנחנו לא צריכות לעודד את זה.

מירב בן ארי: צריך לתת מענה - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: צריך לתת גם וגם.

קסניה סבטלובה: נכון, ברור.

מירב בן ארי: צריך לתת מענה ספציפי לכאלה שבסופו של דבר לא מצליחות לצאת ולא מצליחות ואפילו מה שנקרא נמצאות עם האוכלוסייה שלהן וחוששות לעשות את הצעד הזה.

מירב בן ארי: אין כאן עניין, אנחנו לא פה כדי לטפח גטאות, להיפך.

מירב בן ארי: אנחנו בעד שילוב.

מירב בן ארי: קסניה, בבקשה.

קסניה סבטלובה: אני רק אגיד במשפט אחד שאנחנו כמובן נגד הכללות וזה ברור, גם על בסיס עדתי וגם על בסיס מקצועי.

קסניה סבטלובה: ואני כן בדעה של ליזה, שהרבה דברים באמת השתנו לטובה.

קסניה סבטלובה: הם חייבים להשתנות לטובה, מאותו רגע שאנחנו הגענו.

קסניה סבטלובה: יחד עם זאת, הרבה מהדברים גם השתרשו בצורה כזאת, שגם מצד אחד השתרשה התודעה בקרב העולים, כאשר אנחנו התייחסנו לזה שהרבה חוששים ללכת למשטרה.

קסניה סבטלובה: חוששים ללכת לעובדים הסוציאליים.

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: בגלל החוויה הטראומתית של מה שהיה.

קסניה סבטלובה: אז אני יכולה להגיד גם במישור אחר לגמרי, שהנה, אני שייכת למחנה הציוני, מפלגת העבודה.

קסניה סבטלובה: אומרים לי ומזכירים לי עד היום – אבל את זוכרת שאורה נמיר?

קסניה סבטלובה: מתי אורה נמיר?

קסניה סבטלובה: מה זה האלטע זאכן הזה?

קסניה סבטלובה: אורה נמיר שלחה אותנו לעבוד בתפוזים בשנת 1993, 1994.

קסניה סבטלובה: אני אומרת מה אני קשורה לאורה נמיר?

קסניה סבטלובה: אנחנו בשנת 2017.

מירב בן ארי: נראה לי שלא הכרת אותה.

קסניה סבטלובה: בוודאי, כן.

קסניה סבטלובה: והתודעה הזאת, שזה דבר פוגעני שיכולים לפגוע בי שם, מעבר למה שכבר פגעו בי, אז עם זה צריך לעבוד.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שצריך להפנות הרבה יותר משאבים לכך שבאמת ידעו את הכללים, את הנהלים ואת האפשרויות שזמינות.

קסניה סבטלובה: אני יודעת שעולים חדשים יחסית מקבלים הרבה יותר מידע מאשר כאלה שהם כבר לא חדשים.

קסניה סבטלובה: אז כשאנחנו הגענו הדברים האלה לא היו זמינים.

קסניה סבטלובה: אז מה עושה אישה שכרגע נמצאת כבר 25, 30 שנה בארץ, אבל היא עדיין לא צברית, בגלל שהרבה שנים היא עוד לא עברה את המחסום הזה.

קסניה סבטלובה: היא לא הפסיקה להיות עולה.

קסניה סבטלובה: יש לה את החוויה המיוחדת שלה.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו מגיעים לנשים האלה, לציבור הזה, בלי התקרבנות יתרה, אבל עם להכיר בזה שאנחנו ציבור נפרד, שכן זקוק להתייחסות נפרדת ולבעיות מאד מאד ספציפיות של המגזר הזה, שהוא מגזר כמו שילנה אמרה, מאד רחב.

קסניה סבטלובה: זה חצי מיליון נשים, נערות, נשים מבוגרות.

קסניה סבטלובה: כמו בבעיית הפנסיה, נכון, נשים מבוגרות דוברות רוסית נתקלות בבעיות, בסוגיות ממש נפרדות שרוב האוכלוסייה לא מתנסה בהן, גם הנערות הצעירות שהן גדלות עכשיו, ואני אמא לשתי בנות, לתאומות.

קסניה סבטלובה: אני מסתכלת עליהן, צבריות לחלוטין, אני מקווה מאד שלא יזכו לעולם לשמוע דברים פוגעניים כמו שאנחנו עוברים ובחרדה אני מסתכלת על זה.

קסניה סבטלובה: נכון, הן מדברות רוסית, אנחנו שומרים גם על ההווי התרבותי שלנו, המיוחד, יחד עם זה שעברית היא שפת אם כמובן והכל, אבל אני אומרת, מה אנחנו נוכל לעשות כדי למנוע בעתיד מהדברים האלה שהשתרשו כל כך חזק בתודעה, שאנשים בכירים ביותר אומרים אותם.

קסניה סבטלובה: שאני כחברת כנסת בישראל מקבלת כל טוקבק שני זה או תחזרי לרוסיה או כל מיני סופרלטיבים שאני לא אפרט אותם פה.

מירב בן ארי: שהפרוטוקול לא יכול לספוג.

קסניה סבטלובה: כן.

קסניה סבטלובה: גם המוח האנושי לא יכול לספוג אותם, למה זה קורה עד עכשיו.

קסניה סבטלובה: אז מה שהיינו רוצים לצאת מפה, באמת עם איזו שהיא המלצה של מה אנחנו נוכל לעשות כדי גם לטפל ברגישות בקבוצה הזאת, של לא רק עולים, אלא גם – מה לעשות – גם בנות עולים שהן כבר נכללות בקטגוריה הזאת מצד אחד; ולעשות הרבה יותר מעבר למה שיש עכשיו, על מנת שיכירו ויפנימו שזה בסדר ללכת לגורמי רווחה.

קסניה סבטלובה: זה בסדר לפנות למשטרה.

קסניה סבטלובה: יטפלו בכם ויענו לכם גם בשפה שלכם בין היתר.

קסניה סבטלובה: אז מהבחינה הזאת אני חושבת שצריך הרבה יותר אינטראקציה עם החברה האזרחית, נכון ואיתנו.

קסניה סבטלובה: מה שאנחנו נוכל לעשות, אנחנו פה, לשירותכם.

מירב בן ארי: טוב, תודה רבה לחבר הכנסת קסניה סבטלובה, באמת גם על היוזמה של הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: ראשית אני מודה לכל מי שהגיע, גם למשרדי הממשלה, אבל כמובן חשובים מאד הארגונים החברתיים שפועלים ועובדים, הן בהתנדבות מלאה – עליזה היא חצי התנדבות איך שהיא עובדת, אז באמת חשוב לומר לכם תודה על הפעילות שלכם, היא פעילות מאד מאד חשובה, בעיקר בחשיפה של הנושא.

מירב בן ארי: אני רוצה לבקש מהמשרד לביטחון פנים התייחסות לנושא הזה של נשים יוצאות חבר העמים או אפילו של נשים שהן מה שנקרא דור שני.

מירב בן ארי: זה נקרא דור שני, נכון, הנשים שההורים שלהן הגיעו.

מירב בן ארי: פניות של נשים למשטרה מבחינת אם זה תלונות במשטרה.

מירב בן ארי: מה שיעור הנשים יוצאות חבר העמים לעומת שיעור הנשים מצד כלל הנשים.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שהמחקר הזה של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הוא ממרס 2015.

מירב בן ארי: זה יותר סקר.

מירב בן ארי: כשדיברנו על העניין של ביטחון נשי, שגם צוין כאן וכשדיברנו על העניין של תלונות במשטרה, דווקא לא הסכמתי עם חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, כי גם בסקר, הנתון הכי גבוה היה שהן לא חוששות לפנות.

מירב בן ארי: זאת אומרת 80% לא חוששות לפנות.

מירב בן ארי: מה שמעניין אותי ואני פחות מסכימה עם החשש לפנות, אני יותר מסכימה עם העניין של הטיפול.

מירב בן ארי: האם באמת הנושא הספציפי טופל, האם באמת אותה תלונה נסגרה או מה הסיבה.

מירב בן ארי: יש לך את המחקר של מרכז המידע של הכנסת, קיבלת אותו?

<נירה ראובני: כן.

מירב בן ארי: את תראי ש-80% מיוצאות ברית המועצות לא חשות בעיה, אבל השאלה בעצם אם באותו רגע שהיא כבר באה ועשתה את הצעד הזה, איך טופל העניין.

מירב בן ארי: האם נסגר, האם כן הוגשה תלונה, בעיקר בכל הנושא של פוגענות מינית או הטרדות מיניות.

מירב בן ארי: זאת אומרת מהמקום הזה, כי אני כן מרגישה שבקטע של הנשים הרוסיות שההורים שלהן נולדו בארץ, אני לא יודעת אם אנחנו כמדינה עושים מספיק.

מירב בן ארי: אני אומרת לך את האמת, וזה לא עניין של גטו.

מירב בן ארי: זה עניין של אוכלוסייה שהיא ברמה של פגיעה הרבה יותר גבוהה מאוכלוסייה אחרת, בעיני.

מירב בן ארי: השאלה אם במשטרה באמת יש התייחסות.

מירב בן ארי: את אומרת כן, ליזה אומרת אני באה לחוקרים.

מירב בן ארי: תגידי לי כמה תלונות נפתחו אצלכם.

<נירה ראובני: מבחינת תלונות אין בעיה.

<נירה ראובני: אני רק חייבת לסייג באמת את נושא מסירת התלונות, שכמו שכבר נמסר, על מנת לא לפגוע ברגשות ולתייג אוכלוסייה מסוימת, ההשוואה והנתונים שיימסרו לבקשתך, לא יהיו בהשוואה לאוכלוסייה אחרת, אלא יהיו ביחס לאוכלוסייה הזו עצמה.

מירב בן ארי: רק תגידי לי כמה.

מירב בן ארי: כן.

<נירה ראובני: אנחנו יכולים להצביע על מגמות, על ירידות, על כאלה, אבל זה כמויות של תלונות - - -

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: דרך אגב, גם מגמה של ירידה, זה גם משהו שאת יכולה להצביע עליו.

<נירה ראובני: אני יכולה להצביע על מגמה של ירידה בהגשת תלונות על עבירות מסוימות ככל שידרשו, העבירות ספציפיות.

<נירה ראובני: אבל לומר איך זה טופל, זה כאילו מראש אומר שהמשטרה מטפלת באופן שונה ולא - - -

מירב בן ארי: את יכולה לומר לי כמה נשים - - -

<נירה ראובני: ולא - - - טיפול וטיפול.

מירב בן ארי: אוקיי, נירה את יכולה להגיד לוועדה כמה נשים רוסיות, יוצאות חבר העמים, לא יודעת, לא משנה, יוצאות ברית המועצות אני קוראת לזה, הגישו תלונה בנושא הזה של הטרדות?

מירב בן ארי: כמה?

<נירה ראובני: בוודאי.

<נירה ראובני: זה אין בעיה.

<נירה ראובני: אלי לי בעיה למסור.

מירב בן ארי: יכולה, יופי.

מירב בן ארי: אז תביאי - - -

<נירה ראובני: בסדר גמור - - - עבירות ספציפיות - - -

מירב בן ארי: על העניין.

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: הטרדות מיניות, פגיעות מיניות.

מירב בן ארי: לצערי לא חסר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו בליווי של מתנדבת דוברת שפה מגישות הרבה יותר, אבל זו השוואה סטטיסטית.

<קריאה: אולי גם הטרדות מיניות בעבודה, אם אפשר.

מירב בן ארי: עזבי, זה לא רק בעניין עבודה.

מירב בן ארי: זה בעבודה, זה יכול להיות באוניברסיטה, ברחוב.

מירב בן ארי: אני לא יודעת.

<ליזה ניקולאיצ'וק: גם במרכזי הסיוע אנחנו יכולות לתת את מה שיש לנו.

מירב בן ארי: נכון.

קסניה סבטלובה: קודם כל צריך לעזור למרכזים כמו של ליזה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נלווה את ליזה.

מירב בן ארי: לא נשאיר אותה לבד אף פעם, היא יודעת את זה.

מירב בן ארי: דבר שני, אני אגיד לך את האמת, משרד החינוך, אני חושבת באמת שלבוא ולקחת ארגון כמו של ליזה או ארגון כמו-, פשוט יש לזה שם מאד ארוך.

<ילנה רוסובסקי: סליחה.

קסניה סבטלובה: גם רוסיות ללא חוש הומור.

קסניה סבטלובה: נמאס להן, כי כל הזמן אומרים מה, אין לך חוש הומור מותק?

קסניה סבטלובה: תזרמי.

מירב בן ארי: כן, זה לא מצחיק.

מירב בן ארי: אני דווקא חושבת שאתם, כי אנחנו הרבה פעמים יושבים בוועדה ומחברים בין ארגונים חברתיים.

מירב בן ארי: אם היא כבר נכנסת לדבר עם חוקרי משטרה, אני יכולה להגיד לך שאני ניהלתי 10 שנים מרכזים לנוער בסיכון ובגלל שכולם היו אצלי נערים ובגלל שהם – בוא נגיד הקללה הכי נפוצה זה היה רוסיה זה והומו, זה שני הדברים שהם בעיקר עסקו איתם – אני פשוט הבאתי אותם אלי ונתתי להם -- -

<קריאה: - - - משתתפים בתכנית שאנחנו הולכים לעשות, תכנית למניעת פגיעות מיניות - - - שבהם, אז מרכזי הסיוע שותפים - - -

<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נכנסים לכל בתי ספר.

<ליזה ניקולאיצ'וק: 6,000 סדנאות רק בנגב.

מירב בן ארי: יפה מאד.

מירב בן ארי: לא אמרתם את זה.

מירב בן ארי: אמרתם מפתח הלב וכישורי חיים ואת זה אני שומעת כל יומיים.

מירב בן ארי: אם הם נכנסים לתוך בתי הספר זה מאד חשוב.

<ליזה ניקולאיצ'וק: נכנסים, גם עם - - -

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: כי זה משהו שהיה חסר לי וזו פעם ראשונה שאני שומעת על זה עכשיו.

מירב בן ארי: אני שמעתי אותך הולכת רק למשטרה.

<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, לא, לא.

<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו מחלקת חינוך.

<ליזה ניקולאיצ'וק: מכניסים אותנו גם באמהרית, טיגרית, רוסית, ערבית.

מירב בן ארי: אז בסדר.

מירב בן ארי: גם משרד הבריאות, ייאמר לזכותכם שבקופות החולים וכל זה, אנחנו יודעים שיש, לפחות שם.

מירב בן ארי: אמנם אוסרים לדבר ברוסית, אבל לפחות יש - - - ציפי נחשון, משרד הרווחה, גם כן, אנחנו רוצים לדעת בבקשה מבחינת אחוזים, כמה צעירות יוצאות חבר העמים נמצאות בתוך המסגרות של משרד הרווחה בנושא הזה של צעירות, ספציפית מה שאת עושה.

מירב בן ארי: אני חושבת שאת תוכלי לעשות את זה בלי בעיה ולהגיד לוועדה בדיוק כמה אחוזים.

מירב בן ארי: זה גם מעניין ואנחנו גם רוצים האם צריך טיפול ספציפי.

מירב בן ארי: קודם כל אני מודה לכם, כמו שאמרתי.

מירב בן ארי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי העניין.

מירב בן ארי: אנחנו כן מבדלים את האוכלוסייה הזאת, כי בעינינו היא אוכלוסייה שהרבה פעמים סובלת מפגיעה חמורה, בניגוד לאוכלוסייה הכללית, לכן אנחנו נמשיך ללוות את זה גם בדיון שיתקיים פה, דיון המשך, עם הנתונים של המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה.

מירב בן ארי: ובכלל, לעקוב אחרי אוכלוסיות מיוחדות שסובלות פגיעה רק בשל המוצא שלהן, שכבר לא שלהן, לפעמים של ההורים שלהן, רק בגלל זה.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.

מירב בן ארי: תודה רבה.