הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 114, 2016-12-06 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכלום, אנחנו נתחיל וחברי הכנסת קארין אלהרר ואיציק שמולי יצטרפו אלינו בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: הנה, הצטרפה אלינו.

קארין אלהרר: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז עכשיו אנחנו באמת יכולים לפתוח באופן רשמי את דיון הוועדה בנושא ביטוח לילדים עם מחלות כרוניות, דיון מהיר שהוגש ביוזמה של חברת הכנסת קארין אלהרר והצטרפנו, חבר הכנסת איציק שמולי ואנכי, גם כן לדיון המהיר והרעיון הוא בעצם לבחון את סוגית הכיסוי הביטוחי במסגרת מערכת החינוך, שניתן לילדים עם מוגבלויות או עם צרכים שונים, או עם מחלות כרוניות ואנחנו נראה שככל שאנחנו נעמיק בשיח, הקשת הולכת ומתרחבת ויוצא שמספר לא מבוטל של ילדים פשוט "נעדר" מהכיסוי הביטוחי ואנחנו ננסה לעמוד על הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לחברת הכנסת קארין אלהרר לפתוח את הדיון ואחר כך נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה גברתי יושבת הראש על קיום הדיון.

קארין אלהרר: אנחנו נמצאים היום ביום המיוחד לזכויות אנשים עם מוגבלויות וזה יום בהחלט ראוי לדיון הזה.

קארין אלהרר: תראו, לכל תלמיד ותלמידה בישראל אמור להיות כיסוי ביטוחי.

קארין אלהרר: סעיף 6 (ד)(1) לחוק לימוד חובה קובע שכל תלמיד ותלמידה חייבים להיות מבוטחים בביטוח תאונות אישיות באמצעות הרשות המקומית, רשות החינוך המקומית שבתחום שיפוטה נמצא המוסד החינוכי.

קארין אלהרר: ובעצם הביטוח הזה אמור לתת כיסוי ביטוחי וזכאות לפיצויים בכל מקרה של נכות זמנית, קבועה או מוות חלילה, שנגרמים כתוצאה מתאונה.

קארין אלהרר: הדבר הזה נשמע אפילו די הגיוני – ילדים, זה יכול לקרות כמובן לכל אחד.

קארין אלהרר: והתאונה מוגדרת כאירוע פיזי, חיצוני, גלוי לעין, בלתי צפוי, שגורם לנזק גופני.

קארין אלהרר: הפיצוי שנקבע במסגרת הפוליסה, לא קשור בשאלת האשם – למה קרתה התאונה או מי אחראי לה והביטוח, אמרנו, מוענק באמצעות הרשות.

קארין אלהרר: התשלום נגבה מההורים במסגרת תשלומי ההורים, שזו נקודה חשובה מאד, על פי קביעת הסכום המרבי שמותר לגבות, כפי שקבעה אותו ועדת החינוך של הכנסת לאותה שנת לימודים.

קארין אלהרר: באופן מאד מתמיה, התגלה – ככה הובא לתשומת ליבי, הייתה כתבה בערוץ 2 של הכתב יואב אבן, כתב הבריאות, שאומר שתלמידים שיש להם מוגבלות בעצם לא מכוסים בביטוח הזה.

קארין אלהרר: עכשיו, אין היגיון, כי הרי אני מבינה טענה של חברות הביטוח שבאות ואומרות – אני לא מבטחת סוג מסוים של תאונות, כי הסוג המסוים קשור במוגבלות שלהם.

קארין אלהרר: קודם כל אני לא מבינה את הלא הגורף.

קארין אלהרר: הדבר השני שאני לגמרי לא מבינה, גם אם זה סוג המוגבלות, שלהם, איזה כיסוי ביטוחי אנחנו ניתן?

קארין אלהרר: הרי מה קורה?

קארין אלהרר: אם אנחנו מסתכלים על ילדים אלרגיים למשל, ילדים שיש להם אלרגיות – בין אם קלות, בין אם קשות, הרי איגוד המורים, הסתדרות המורים לא מוכנים לתת סיוע וגברתי יושבת הראש מכירה את הנושא היטב.

קארין אלהרר: הם לא מוכנים להגיש סיוע לתלמיד או לתלמידה במקרה ש-.

קארין אלהרר: ואם מזמינים אמבולנס, לא עושים את זה, כי בדרך כלל התשלום הוא גבוה וכו'.

קארין אלהרר: אז בעצם לא כיסוי ביטוחי, לא מישהו שמגיש עזרה ולא שום דבר.

קארין אלהרר: מה המסר?

קארין אלהרר: אתה ילד, ההורים שלך משלמים, אבל אתה לא מעניין אותנו.

קארין אלהרר: אתה לא הילד שלנו.

קארין אלהרר: הדבר הזה הוא כמובן בלתי סביר.

קארין אלהרר: בלתי סביר בעליל.

קארין אלהרר: גברתי יושבת הראש, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, קובע בסימן ח' שמתעסק בביטוח, שלגבי כל סירוב לביטוח, צריך לתת נתונים סטטיסטיים, אקטואריים.

קארין אלהרר: יושב כאן נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שבוודאי יכול לדבר בעניין הזה רבות.

קארין אלהרר: פה אני לא רואה שום היתר מיוחד, אני לא רוצה שום סיבה מיוחדת.

קארין אלהרר: זה לא גורף.

קארין אלהרר: זה לא שהוא לא סביר כי אין פתרון אחר.

קארין אלהרר: מה אנחנו אומרים למשפחות?

קארין אלהרר: להורים, שקמים כל בוקר וכל שנותר להם הוא להתפלל.

יפעת שאשא ביטון: שלא יקרה כלום.

קארין אלהרר: שהלוואי והלוואי והילד יחזור בשלום והכל יהיה בסדר.

קארין אלהרר: אי אפשר.

קארין אלהרר: לא אחות בית ספר, לא סייעת אישית בהרבה מאד מהמקרים.

קארין אלהרר: לא ביטוח, לא שום דבר.

קארין אלהרר: אתה כלום.

קארין אלהרר: ואת הדבר הזה צריך לשנות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: הסוגיה הראשונה שהעלית בעצם בדברייך זה העניין של הגדרת התאונה ואז הגדרת תאונה בעצם אין לה מאפיינים של אם הילד אלרגי או לא, ככה שזה ממש לא רלבנטי אם הילד לוקה במחלה או בתסמונת כזו או אחרת, כי זה גם לא רלבנטי, כי אם ההגדרה של תאונה היא בעצם פגיעה חיצונית כתוצאה מגורם חיצוני ואין פה עניין של אשם וכו', אז זה לא מחלות שבעצם נושא ילד בגופו, הן לא ממש רלבנטיות לצורך הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע התייחסות.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה שמשרד החינוך לא נמצא כאן, אז אני אשמח לשמוע התייחסות ממשרד האוצר לגבי הסוגיה הביטוחית והכיסוי הביטוחי ואיפה אנחנו יכולים בעצם לתקן את העיוות הזה, כי על פניו, על פי ההסבר הפשוט כפי שהוא ניתן כאן, זה נראה כמו עיוות.

<חדווה קולפינצקי: אוקיי.

<חדווה קולפינצקי: שמי חדווה קולפינצקי מרשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון.

<חדווה קולפינצקי: עקרונית אנחנו הגענו לכאן להגיד שאנחנו תומכים בהחלטה לבטח מבוטחים חולים כמו מבוטחים בריאים, בדיוק כמו שתמכנו בהחלטה לעשות את הסבסוד הצולב במחירים בדמי הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זו הצעת חוק שהגשתי יחד עם מרגי.

<חדווה קולפינצקי: כן.

<חדווה קולפינצקי: מבחינתנו זה דבר מבורך ואנחנו נשמח לסייע בנושא.

יפעת שאשא ביטון: מה המשמעות של לסייע?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת צריכה להתקבל פה החלטה.

<חדווה קולפינצקי: אם צריך.

<חדווה קולפינצקי: צריכה להתקבל פה החלטה.

<חדווה קולפינצקי: אנחנו פחות או יותר לא מתערבים בשיקול הדעת שיש בין בעל הפוליסה לבין המבוטחים.

<חדווה קולפינצקי: זו פוליסה קבוצתית, הם אלה שמכתיבים את הפוליסה וצריכה להתקבל פה ההחלטה הערכית הזאת האם מסבסדים את המבוטחים החולים, התלמידים החולים לתלמידים הבריאים.

<חדווה קולפינצקי: אנחנו לא רואים עם זה איזו שהיא-.

<חדווה קולפינצקי: אנחנו תומכים בזה, שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: Once החלטנו לצורך העניין כוועדה או כחברי כנסת, שאנחנו מובילים מהלך שבו מבטחים בעצם ילדים חולים וילדים בריאים באותו אופן, זה צריך לעבור בתהליך חקיקה?

יפעת שאשא ביטון: זה צריך לעבור בפנייה לביטוח?

יפעת שאשא ביטון: לי זאת נראית דרישה לגיטימית רק בשביל הנושא של שוויון פשוט.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על משהו שהוא נגזר מתוקף היותו חולה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה כיסויים ביטוחיים שאומרים רגע, אם אתה עושה הרבה ספורט אקסטרים וכאלה, אז אנחנו לא מבטחים לפה ואם יש לך בעיות גב אז אנחנו לא מבטחים לזה, אבל פה אנחנו מדברים על ביטוח תאונות שברור לנו שהן לא תוצאה ישירה של המחלה של הילד, אז אני לא מצליחה להבין בבסיס את האיפה ואיפה בין הילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שאני מודה, אני נחשפתי לזה - - -

<חדווה קולפינצקי: זאת לא תוצאה ישירה?

יפעת שאשא ביטון: זו לא תוצאה ישירה של המחלה של הילד.

<קריאה: זה לא תמיד.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח אם - - -

<קריאה: אבל לפעמים זה כן תוצאה ישירה.

<קריאה: לפעמים, לא תמיד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<חדווה קולפינצקי: זו התייחסות של בעל הפוליסה לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה צריך לעבור?

יפעת שאשא ביטון: תהליך של חקיקה מחודשת או פנייה למי שאחראי?

<חדווה קולפינצקי: זו החלטה.

<חדווה קולפינצקי: צריך לקחת החלטה שכן מכסים ואז הפוליסה צריכה להתיישר להחלטה הזו.

יפעת שאשא ביטון: מי צריך לקבל את ההחלטה הזו?

<חדווה קולפינצקי: המחוקקים, הכנסת, בעל הפוליסה.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין אנחנו יכולים.

קארין אלהרר: זו הצעת חוק?

קארין אלהרר: זה מה שהיא שואלת.

<טל בן דוד: לדעתי חוק השוויון כבר קבע את זה בבירור.

קארין אלהרר: לא, הוא לא קבע את זה בבירור, זו הבעיה.

<חדווה קולפינצקי: אני חושבת שזה צריך להיות שינויים בפוליסה.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: חוק השוויון מדבר רק על מצבים שבהם המקרה הביטוחי הוא לא כתוצאה מהמוגבלות.

<חדווה קולפינצקי: אפשר גם לדון בזה, איך אפשר ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בואו נסכם שמשרד האוצר ואנחנו גם נכתוב את זה בהמלצות הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד אתם תומכים, מצד שני אני רוצה בבקשה את הסיוע שלך בבירור מה הערוץ שבו אנחנו יכולים להביא לשינוי.

יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו צריכים להגיש חקיקה או האם אנחנו צריכים לפעול במסלול אחר.

יפעת שאשא ביטון: תעדכנו אותנו ואנחנו נבצע.

<חדווה קולפינצקי: אבל אני באמת חושבת שהשינוי צריך להיות בהידברות בין הנוגעים בדבר.

קארין אלהרר: איזו הידברות?

קארין אלהרר: בין מי למי?

<חדווה קולפינצקי: בין בעל הפוליסה לבין כל המשולש הזה, חברות הביטוח – בעל הפוליסה – ועד ההורים.

<חדווה קולפינצקי: כל מי שהכתיב את הפוליסה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך להכתיב את זה.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר, תראו, משרד החינוך הוא זה שרוכש את הפוליסות.

<קריאה: - - - הרשות.

קארין אלהרר: בסדר, זה הרשות החינוכית ברשות.

<תמי ברנע: היא המבצעת, היא גובה את התשלום.

<תמי ברנע: השלטון המקומי גובה את התשלום.

קארין אלהרר: בסדר, אז זה תחת משרד החינוך.

קארין אלהרר: כולנו מבינים וגם את בוודאי, שלחברות הביטוח אין שום אינטרס לנהל משא ומתן.

קארין אלהרר: אלה התנאים.

קארין אלהרר: מי שיכול – יכול.

קארין אלהרר: מי שלא – לא מתאים.

<חדווה קולפינצקי: אז זה בעל הפוליסה, הוא זה שאמון על טובת המבוטחים.

<חדווה קולפינצקי: אם הוא רואה שטובת המבוטחים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה משרד החינוך לצורך העניין במקרה הזה.

קארין אלהרר: איפה משרד החינוך היום?

<תמי ברנע: משרד החינוך הודיעו שיגיעו ולא הגיעו.

<תמי ברנע: יש כאן מישהו משלכת סוכני הביטוח, הם נמצאים?

<תמי ברנע: הם הודיעו - - -

<קריאה: אני רק אגיד שמשרד החינוך בפקק.

<קריאה: הוא אמור להגיע.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נחכה וניתן לו.

<תמי ברנע: אוקיי, אז נציגים מלשכת סוכני הביטוח פה?

<תמי ברנע: גם לא.

<תמי ברנע: הודיעו שיגיעו ולא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה חדווה.

יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת שני דברים מדברייך, האחד זה שאתם בעצם תומכים בהחלטה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר השני – ואנחנו נכתוב אותו גם בהמלצות – שאני מבקשת את הסיוע של האוצר בקביעת המסלול שנדרש על מנת להביא לשינוי שאנחנו מבקשים אותו ובהתאם לכך אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: הצבעתם כאן לציין בעצם את העניין של הקשר בין התאונה לבין מחלה כזו או אחרת של הילד, אז אני אשמח לקבל התייחסות.

יפעת שאשא ביטון: רק שם לפרוטוקול.

<אפרת טיש: שמי אפרת טיש, אני מקדמת מדיניות ציבורית של האגודה לסוכרת נעורים.

<אפרת טיש: אני רוצה לציין שני דברים.

<אפרת טיש: אחד, הפוליסה – הרי יש מכרז לביטוח - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אפרת טיש: וכן הם צריכים לעמוד בקריטריונים.

<אפרת טיש: זו צריכה להיות דרישה שמי שעושה, החברות שניגשות למכרז, כוללות בתוכו נקודות מסוימות וזה לדעתי אחד הדברים המהותיים בכלל בהגשה של המכרז, כי אחרת-.

<אפרת טיש: הרי פעם זה היה בכלל, היו זה-.

<אפרת טיש: זאת אומרת החברות זוכות במכרז.

<אפרת טיש: זה היה חלק מהקולקטיב וההוזלה של הביטוחים, אז אני חושבת שזה הצעד הכי משמעותי, לחייב את חברות הביטוח באמת בדברים שכוללים הביטוח.

<קריאה: ורק כחקיקה.

<אפרת טיש: אני רוצה לחזק באמת את מה שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה, שבאמת זה כל כך בעייתי שאין היום אחיות, אין סייעות מעל גיל 9.

<אפרת טיש: זאת אומרת המצב הוא כזה שבאמת משאירים את הילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה נושא לדיון אחר שאנחנו התחלנו אותו ואנחנו עוד נמשיך אותו ואני כן רוצה למקד את הנושא בעניין הביטוחי, כי מאד קל להתפזר.

יפעת שאשא ביטון: הוא דורש כל כך הרבה תיקונים ושינויים, כל הנושא של התמודדות עם ילדים עם מחלות כרוניות.

<אפרת טיש: אולי פעם אחת צריך להקיף את כל הנושא מהינקות ועד גיל 18.

יפעת שאשא ביטון: לא תצליחי בשעה וחצי, מסכימה איתי?

<אפרת טיש: בשעה וחצי לא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: נציג משרד החינוך הגיע.

יפעת שאשא ביטון: אתה צריך כמה דקות לנשום, או שזה בסדר?

<מאיר ממן: לא, נשמתי הרבה בפקקים.

יפעת שאשא ביטון: עלתה פה הסוגיה של הקריטריונים שאתם בעצם מציבים במכרז כלפי חברות הביטוח ולמה הילדים שהם עם מחלות כרוניות בעצם נעדרות מהביטוחים האלה?

<מאיר ממן: א' משרד החינוך לא מציב קריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: איך נעשה המכרז?

<מאיר ממן: חובה חוקית חלה על הרשויות המקומיות לבטח - - -

קארין אלהרר: מה התפקיד שלכם?

<מאיר ממן: סליחה?

קארין אלהרר: מה התפקיד שלכם בעניין?

<מאיר ממן: תפקידנו בעצם להביא לוועדת החינוך של הכנסת לאישור, גביית הפרמיה במסגרת תשלומי ההורים.

<מאיר ממן: זה הכל.

<מאיר ממן: אחרי שנקבע מה הוא הסכום - - -

קארין אלהרר: אתם לא נותנים הנחיות לשלטון המקומי?

<מאיר ממן: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: מי קובע איזה חברות ביטוח מבטחות את הילדים.

<מאיר ממן: יש מכרז.

יפעת שאשא ביטון: מי מוציא את המכרז הזה?

<קריאה: זה פקודת העיריות.

<קריאה: העיריות.

<מאיר ממן: השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי מוציא את המכרז?

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נפנה אל השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי, מי כאן?

<אופיר יהונתן: אני, אופיר יהונתן.

יפעת שאשא ביטון: אופיר, אז יכול לקום ולהגיד זה לא משרד החינוך עושה את המכרז, זה אנחנו עושים את המכרז.

<אופיר יהונתן: לא, אבל זו לא הייתה השאלה.

<אופיר יהונתן: עד עכשיו זו לא הייתה השאלה.

<אופיר יהונתן: הנה, ברגע שנשאל מי עושה את המכרז, אז הנה, אני קם ואומר.

<אופיר יהונתן: זה לא משרד החינוך.

קארין אלהרר: טוב, אז למה אתם - - -

<אופיר יהונתן: אני רק רוצה להקדים רגע ולומר, השנה נעשה פה מהלך היסטורי ממש, אתן הייתן שותפות לו בהקשר הזה שבעצם נקבע מנגנון שונה ושוויוני לכל תלמידי ישראל.

<אופיר יהונתן: חבר הכנסת מרגי, לדעתי גם אתן הייתן שותפות לזה.

<אופיר יהונתן: בעצם עבר חוק שהחל משנת הלימודים הנוכחית, כל התלמידים יבוטחו כקולקטיב אחד באותו מכרז, באותם תנאים ובאותה עלות.

<אופיר יהונתן: זאת אומרת עד היום היו תלמידים שונים ששילמו מחירים שונים.

קארין אלהרר: מה שיקל עליכם לקבוע תנאי מכרז שיווניים לכולם.

<אופיר יהונתן: לא רק זה מה שקובע החוק.

<אופיר יהונתן: החוק קובע עוד משהו.

<אופיר יהונתן: הוא אומר בעצם שהמכרז יבוצע בצורה של מכרז הפוך זה נקרא.

<אופיר יהונתן: זה מכרז שוועדת החינוך באה ואומרת, ועד היום בעצם התנהל מכרז ומה שהייתה התוצאה באו לוועדת החינוך וביקשו ממנה לאשר את זה ולגבות מההורים.

<אופיר יהונתן: עכשיו זה מכרז הפוך.

<אופיר יהונתן: ועדת החינוך השנה קבעה בעצם את המחיר – 49 שקלים, זה המחיר האחיד לכולם – והמכרז היה על תנאי הכיסוי.

<אופיר יהונתן: פה הרבה אנשים צריכים לטפוח לעצמם על השכם, גם אתם, גם משרד החינוך, גם ארגוני ההורים, שבטח תיכף גם לסמדר יהיה מה להגיד בנושא, כי זה מהלך היסטורי מדהים.

יפעת שאשא ביטון: איפה הילדים עם המחלות הכרוניות בתוך הסיפור ההיסטורי הזה?

<קריאה: מבוטחים.

<קריאה: הם לא מבוטחים.

<אופיר יהונתן: אני אתן לה להשיב.

<אופיר יהונתן: סמדר, את רוצה?

קארין אלהרר: לא, אתה.

קארין אלהרר: אתה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני רוצה לשמוע תשובה מוסמכת.

יפעת שאשא ביטון: הילדים האלרגנים, הילדים עם סוכרת, ילדים עם מחלות כרוניות – מבוטחים היום?

<אופיר יהונתן: התשובה היא כן, הם מבוטחים.

קארין אלהרר: בוודאות?

<סמדר סגל: צריך לחדד את השאלה.

<אופיר יהונתן: אבל אני אתן באמת לסמדר לענות.

<אופיר יהונתן: השאלה היא קצת שונה.

קארין אלהרר: שנייה, לא, אני לא רוצה.

קארין אלהרר: לפני שנשמע את נציגת ההורים, שהיא כמובן חשובה לעניין, אתה הגורם האחראי מבחינתנו לעניין המכרז.

<אופיר יהונתן: לעניין המכרז, אנחנו מפרסמים את המכרז.

<אופיר יהונתן: אנחנו לא אלה שעל פי פרשנות - - -

קארין אלהרר: אני מבינה, שנייה.

<אופיר יהונתן: רגע, אבל על פי פרשנות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין פה עניין של פרשנות, זה עניין של דרישה.

קארין אלהרר: תיתן לי לשאול את השאלה, יכול להיות שאנחנו נסכים.

קארין אלהרר: אני רק שואלת, היום יש איזה שהוא תנאי מגביל במכרז לעניין ילדים עם מחלות כרוניות?

<אופיר יהונתן: יש.

<אופיר יהונתן: אני שמעתי בזמן המאד קצר בין שהנושא עלה על הפרק עד שהוזמנו לפה, שמעתי לפחות שלוש פרשנויות שונות לפוליסה הנוכחית.

<אופיר יהונתן: אז לבוא ולהגיד לכם תשובה חד משמעית, אני לא יודע.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הסיפור - - -

<אופיר יהונתן: חברה, שנייה, אני מנסה לענות.

<אופיר יהונתן: יש פה פרשנויות שונות.

<אופיר יהונתן: אין לי תשובה חד משמעית – כן, לא.

<אופיר יהונתן: אני מבין שאתם מחפשים את הכן – לא.

יפעת שאשא ביטון: אני מחפשת לדעת שילדים עם מחלות כרוניות מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט.

<אופיר יהונתן: אבל אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אגיד לך למה, סליחה רגע.

יפעת שאשא ביטון: ככה אנחנו לא נוכל לשמוע אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק נופל לתפיסה ולחוסר אמון של הציבור אגב, לגבי כל העניין של הביטוחים, של אנחנו משלמים, מבטיחים לנו ככה וככה וכשיקרה משהו, תבואו לדבר ונתחיל להתווכח אם אתם מבוטחים או לא.

יפעת שאשא ביטון: אם הילדים במערכת החינוך וכל ההורים משלמים באופן גורף – זה הון כסף, זה לא וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מי שרוצה, זה כולם משלמים את זה במסגרת תשלומי הורים.

יפעת שאשא ביטון: 49 שקלים ויודעים שהילד מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: אין פה מקום לפרשנות.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה שנשאלת: זה כל הילדים במערכת, ללא הבדל גיל, צבע עור ומחלה כרונית – כן או לא, או לא מבוטחים.

<אופיר יהונתן: אבל עניתי.

<אופיר יהונתן: התשובה היא - - -

<קריאה: הוא אמר כן.

<אופיר יהונתן: רגע, אמרתי.

<קריאה: אל תסבירו.

<קריאה: שהוא ידבר.

<אופיר יהונתן: חברה, בואו.

<קריאה: אם השלטון המקומי לא יודע, אנחנו ההורים לילדים נכים נדע?

יפעת שאשא ביטון: מסכימה.

<אופיר יהונתן: אתם שואלים שתי שאלות שונות, חברה.

<אופיר יהונתן: אני עונה בצורה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, השאלה היא אחת, יכול להיות שיש שתי תשובות.

<אופיר יהונתן: רגע, אנחנו לא נגדכם.

<אופיר יהונתן: אנחנו בעד שיהיה לילדים פתרון כלשהו, בכל סוגי הביטוח שאפשר.

<אופיר יהונתן: אנחנו איתכם.

<קריאה: אבל הילד שנפל ושבר את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה, איך הדיון התחיל להיות מנוהל מהצד הזה, עם כל הכבוד?

<אופיר יהונתן: אנחנו בסופו של דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: אופיר, אני רוצה - - -

<אופיר יהונתן: בסופו של דבר אנחנו הגוף המיישם, אנחנו לא הגוף הקובע לא מחיר, לא - - -

קארין אלהרר: אופיר, רגע, יש לי שאלה, תקשיב.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור על הילדים שלנו אין אחריות.

קארין אלהרר: בצורה הרשמית כולם מבוטחים, אני מבינה את זה, כי ההורים שלהם משלמים פרמיה.

קארין אלהרר: זה הגיוני.

קארין אלהרר: הם רשומים תחת.

קארין אלהרר: עכשיו, קורה חלילה המקרה הביטוחי.

קארין אלהרר: האם אומרים לילדים סורי, זה לא אני, או אומרים להם בואו בבקשה, הנה מה מגיע לכם.

קארין אלהרר: זו השאלה.

<אופיר יהונתן: אני מבין שזאת השאלה ואני מבין שאתם רוצים תשובה.

קארין אלהרר: אז אני - - -

<אופיר יהונתן: רגע.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני מבינה שהשלטון המקומי-.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רואה פה התפתלות.

<אופיר יהונתן: לא, זה לא קשור לשלטון המקומי.

<אופיר יהונתן: בסופו של דבר את שואלת שאלה שהיא נכונה לגבי כל מבוטח, לא רק לגבי אנשים עם מחלות.

קארין אלהרר: לא, היא לא נכונה לגבי כל מבוטח.

קארין אלהרר: לגבי הילד המבוטח, הבריא, ללא מוגבלות, לא הייתה שאלה.

<אופיר יהונתן: אבל גם לגבי הילד החולה אין שאלה שהוא מבוטח, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לחזור שאלה אחרת.

<אופיר יהונתן: רגע, שנייה, השאלה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אופיר, שנייה, אני מזהה את ההתפתלות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזור אחורה שנייה.

<אופיר יהונתן: אבל אני מנסה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מנסה, שנייה.

<אופיר יהונתן: אני אעזור לכן לשאול את השאלה.

יפעת שאשא ביטון: אופיר, אל תעזור לי לשאול את השאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מה אני רוצה לשאול.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך מה עוד יותר מטריד אותי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באנו לדון על הכיסוי הביטוחי ומתחיל להטריד אותי משהו אחד ואני אגיד לך מה.

יפעת שאשא ביטון: פנינו למשרד החינוך לגבי מי אחראי על המכרז, מי אחראי על הביטוח, זה לא הם, זה השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה לשלטון המקומי, הוא אומר לי זה לא אני, אני רק מיישם.

יפעת שאשא ביטון: מי אחראי על הילדים שלנו מהבחינה הביטוחית בתוך מערכת החינוך, אם זה לא משרד החינוך וזה לא אתם?

<סמדר סגל: יש לי פתרון.

יפעת שאשא ביטון: מי, אתם?

יפעת שאשא ביטון: ההורים אחראים על הביטוח?

<סמדר סגל: לא, יש לי פתרון רגע.

יפעת שאשא ביטון: אז לא, אז לפני הפתרון אני רוצה להבין מי אחראי פה על הילדים שלנו מבחינה ביטוחית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, נציג משרד החינוך.

<מאיר ממן: הרשויות המקומיות על פי חוק לימוד חובה, מחויבות לבטח את כל התלמידים הלומדים בתחום שיפוטה בביטוח תאונות אישיות.

<מאיר ממן: שימו לב - - -

קארין אלהרר: את זה הבנתי.

<מאיר ממן: רגע, לא, לא כל כך, כי המילה ביטוח תאונות אישיות, מפה אתם אולי מפספסים.

<מאיר ממן: לא ביטוח מחלות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, ביטוח תאונות אישיות.

<מאיר ממן: אלא ביטוח תאונות אישיות.

<מאיר ממן: אוקיי.

<מאיר ממן: אז מפה, כל תלמידי ישראל מבוטחים בביטוח תאונות אישיות, כולל ילדים חולים במחלות כרוניות.

קארין אלהרר: אז אני אשאל אותך שאלה כדי לחדד.

קארין אלהרר: ילד עם אפילפסיה כרונית נופל, נחבט בראש.

קארין אלהרר: נפתח לו הראש, צריך לפנות אותו באמבולנס למיון.

קארין אלהרר: האם הביטוח מכסה אותו או לא מכסה אותו?

<קריאה: שום אמבולנס.

<מאיר ממן: לא, הוא לא מכסה גם ילד אחר.

קארין אלהרר: למה לא?

<קריאה: הוא לא מכסה גם ילד בריא.

<קריאה: צריך להסביר פה משהו.

<קריאה: מישהו חייב להבין משהו.

<קריאה: זה לא נכון מה שאתה אומר.

<קריאה: אנחנו מממנים את האמבולנס.

יפעת שאשא ביטון: אודליה, אני מיד אתן לך לדבר.

יפעת שאשא ביטון: תנו לי למצות רגע את העניין של האחריות של המדינה.

יפעת שאשא ביטון: עם כל הכבוד להורים – ואנחנו כמובן נשמע אותם, כי זה חשוב ואנחנו גם מקיימים את הדיון כי אנחנו שמענו את הקולות בשטח – אבל אני רוצה קודם כל להבין מה האחריות שלנו כמדינה ומי האחראי במדינה על כל הסיפור של הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זאת נקודת מוצא חשובה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך.

<מאיר ממן: אני חושב שאם תהיו קצת סבלניים תקבלו את כל התשובות.

יפעת שאשא ביטון: יש לי סבלנות, בבקשה.

קארין אלהרר: לי יש פחות, אני מודה.

<מאיר ממן: לא סתם הדגשתי את זה.

<מאיר ממן: החוק מחייב לבטח בביטוח תאונות אישיות.

<מאיר ממן: אמרנו שהרשויות המקומיות הן אלה שחייבות לבטח.

<מאיר ממן: בעצם גם אם הרשות המקומית לא ביטחה את התלמיד, לא עשתה לו שום ביטוח ותלמיד נפגע, הוא תובע את הרשות המקומית.

<מאיר ממן: יש לו ביטוח, אין לו ביטוח, זו בעיה שלו.

<מאיר ממן: עכשיו, כששואלים את השאלה מה הוא ביטוח תאונות אישיות, מפה זה מתחיל.

<מאיר ממן: מה זה ביטוח תאונות אישיות?

<מאיר ממן: יש את המילה תאונה ויש הגדרה לתאונה.

<מאיר ממן: מה היא תאונה?

<מאיר ממן: זה אירוע פיזי, גלוי לעין, בלתי צפוי, שבעקבותיו בעצם נגרם נזק פיזי.

קארין אלהרר: נו?

<מאיר ממן: בלתי צפוי, זה הדבר שבעצם - - -

<קריאה: לכל ילדי ישראל, תוסיף.

<מאיר ממן: לכל תלמידי ישראל.

<מאיר ממן: בלתי צפוי הוא בעצם הגדרה של תאונה.

<מאיר ממן: הרי תאונה אם היא צפויה, אז היא לא תאונה.

<מאיר ממן: ההגדרה של בלתי צפוי בעצם מחריגה את מי שהיה צפוי שייפגע.

<מאיר ממן: צפוי שייפגע זה כל אחד שמחליט לקפוץ מהגג או צפוי להיפגע זה כל מי שמתכוון לנהל מלחמה וכנראה שמישהו יפגע בו בחזרה.

יפעת שאשא ביטון: זה בלתי צפוי?

יפעת שאשא ביטון: זה דווקא נראה לי ב - - -

<מאיר ממן: זה צפוי.

יפעת שאשא ביטון: אה, צפוי, זהו, זה מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: זה נראה לי במקומות הצפויים.

<מאיר ממן: צפוי להיפגע – כל מי שחולה במחלה מסוימת שיש תופעות לוואי של התעלפויות ותוך כדי חבלה.

<מאיר ממן: הוא צפוי שהוא ייפגע.

<סמדר סגל: אבל לא צפוי שהוא יהיה נכה או ימות, וכאן נכנסת הפוליסה ומשלמת לו, נקודה.

<מאיר ממן: רגע, רגע.

<קריאה: וילד עם שיתוק מוחין שהולך ונפצע - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע.

<מאיר ממן: רגע, רגע.

<מאיר ממן: זוהי ההגדרה, חברה.

<קריאה: הגדרת תאונה היא מאד ברורה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע.

<מאיר ממן: בואו נמשיך.

<מאיר ממן: זו היא ההגדרה.

<מאיר ממן: משרד החינוך ופורום ההורים הארציים והחברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי, פעלו בהנחיה של יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, כדי לגבש כמה שאפשר איזו שהיא פוליסה שתיתן את המקסימום במחיר המינימאלי.

<מאיר ממן: עשינו עבודה קשה והצלחנו.

<מאיר ממן: כל סוגית - - -

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, אז כן הייתם שותפים.

<מאיר ממן: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: כי עד לפני רגע היה נדמה שאתם לא בסיפור בכלל.

<מאיר ממן: לא, לא, לא.

<מאיר ממן: שותפים זה להגיד את דעתנו.

<מאיר ממן: כולנו פה יכולים להגיד את דעתנו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא שאלתי על הדעה, אני שאלתי על מה שאתה בדיוק מתאר עכשיו וציפתי לקבל את התשובה הזאת קודם.

<מאיר ממן: ארגון ההורים הארצי בעצם מייצג את כל ההורים ובא ואומר את דעתם של ההורים.

<קריאה: לא נכון.

<מאיר ממן: לא את כל ההורים, את רוב ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<קריאה: זה לא מכליל אותנו.

<מאיר ממן: ובכלל, כמו שאני אומר, כל אחד שיגיד את דעתו ושיגיד אני רוצה שהילד שלי יהיה מבוטח גם אם חלילה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה לשמוע עכשיו אותך ממשיך את הסקירה שלא ברמת הדעה.

<מאיר ממן: כדי שיהיה מובן העניין של אותו כיסוי ביטוחי – אפשר להרחיב את הכיסוי הביטוחי כמה שאנחנו רוצים ואנחנו יכולים לומר גם במקרה כזה וגם במקרה כזה וגם בחו"ל וגם באוניה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכל ילד שנכנס בשערי בית הספר מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: איך עושים את זה?

<מאיר ממן: לא, אני רק אומר אפשר, אבל בכדי להכניס לפוליסה, כל סעיף נוסף שיש בו סיכון מסוים מייקר את הפרמיה.

<מאיר ממן: ההורים זועקים על מחיר גבוה, מחפשים איך להוזיל.

<מאיר ממן: תלמידים שחולים במחלות כרוניות יש להם ביטוח בריאות ממלכתי ושם הם מכוסים, לפחות לגבי הטיפולים.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: זה לא נכון.

<מאיר ממן: לגבי הטיפולים הם מכוסים.

<קריאה: זה לא נכון.

<סמדר סגל: זה לא מעניין, המחלות.

<סמדר סגל: אנחנו מדברים על תאונות ותאונות כולם מבוטחים, נקודה.

<סמדר סגל: לא יעזור לכם.

<סמדר סגל: וכך הוחלט וכך הוסכם וכך - - -

יפעת שאשא ביטון: נשאלה פה שאלה.

יפעת שאשא ביטון: ילד חולה אפילפסיה שנופל ונפצע, הוא מבוטח?

<סמדר סגל: אם הוא עומד תחת ההגדרות - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה "עומד תחת ההגדרות"?

<סמדר סגל: רגע.

יפעת שאשא ביטון: חולה אפילפסיה נפל ונפצע.

<סמדר סגל: לא סיימתי.

<סמדר סגל: אם הוא עומד תחת ההגדרה של תאונה, אירוע פיזי, חיצוני, גלוי לעין - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא נפל – זה חיצוני, זה גלוי לעין, הוא פתח את הראש, אבל הוא חולה אפילפסיה.

<סמדר סגל: מבוטח, מבוטח, מבוטח.

<מאיר ממן: זה צפוי.

<סמדר סגל: לא החלטתם?

<סמדר סגל: זה לא.

<סמדר סגל: רגע, סליחה, גם ילד שמשחק באש זה צפוי שהוא יישרף והוא מבוטח בפוליסה הזאת.

<סמדר סגל: אתם חייבים להבין רגע שיש דבר - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

<סמדר סגל: רגע, תנו לי.

<סמדר סגל: אני אעשה לכם סדר.

<סמדר סגל: אני צועקת את הצעקה שלהם ומבחינתנו זה היה ברור.

<סמדר סגל: השטח מרגיש שזה לא ברור.

<סמדר סגל: טוב שאנחנו מחדדים את זה.

<סמדר סגל: קבענו איתם כבר ישיבה, שזה אומר - - -

יפעת שאשא ביטון: מי זה אנחנו?

יפעת שאשא ביטון: מי את?

<סמדר סגל: פורום ההורים הארצי כבר תיאם פגישה בעקבות השטח, עם הסוכנות למשק וכלכלה, עם העיריות, עם משרד החינוך והכל, בכדי להביא את מה שהאנשים מרגישים מהשטח.

<סמדר סגל: זאת אומרת קרה פה משהו.

<סמדר סגל: אנחנו טוענים שהפוליסה מבטחת ואכן היא מבטח ואני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: מה אמרת?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מרגישים?

<סמדר סגל: לא.

<סמדר סגל: בטוחים שהפוליסה מבטחת, אין ספק.

<מאיר ממן: ממש לא.

<סמדר סגל: רגע, שנייה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת - - -

<סמדר סגל: אז אני אומרת לך.

יפעת שאשא ביטון: לא, קודם כל את יכולה לדבר גם בשקט.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת באותה מידה, אגב.

<סמדר סגל: מצוין.

<סמדר סגל: אז אני אסביר לך גם איך הפוליסה מבוטחת.

<סמדר סגל: אני אגיד לך איפה לטעמי יש תחושה של פספוס וטוב שזה קרה גם.

<סמדר סגל: כי טוב, כמו שאתם אומרים, הרי אומרים על חברות ביטוח שכשמגיע יום הנזק, הן לא משלמות.

<סמדר סגל: אז טוב שבאמת היום, אם צריך גם לשבת עם מנכ"ל חברת הביטוח, שייתן לנו הבהרות מדויקות בהתאם למה שההורים דורשים.

<סמדר סגל: העניין הוא מאד פשוט.

<סמדר סגל: אני רוצה שתבינו שפוליסת תאונות אישיות מבטחת תאונות בלבד, אוקיי?

<סמדר סגל: ההחרגה בפוליסה, יש חריגים.

<סמדר סגל: בפוליסות תמיד צריך לקרוא מה לא.

<סמדר סגל: מה לא זה באדום.

<סמדר סגל: השאר מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: מה לא מבוטח?

<סמדר סגל: יפה.

<סמדר סגל: לא מבוטח תאונת דרכים, יש כמה דברים שלא מבוטחים.

<קריאה: מחלה.

<סמדר סגל: יפה.

<סמדר סגל: אז רגע, תעצרו.

<סמדר סגל: בבקשה, זה זה.

<סמדר סגל: כתוב שמחלה לא מבוטחת.

<סמדר סגל: מה לא בסדר בזה?

<סמדר סגל: אנחנו לא קנינו פוליסת מחלות.

<סמדר סגל: רגע, תסיימו.

<סמדר סגל: אם ילד חולה סרטן מת, לא מבוטח.

<סמדר סגל: סורי.

<סמדר סגל: הלוואי והייתה פוליסה שמבטחת - - -

יפעת שאשא ביטון: ילד חולה סרטן נפל ונפצע, מבוטח?

<סמדר סגל: שנייה.

<סמדר סגל: תני לי רק לסיים.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לתת לך לנאום לי פה נאומים אם את לא עונה על השאלות שלי בצורה ישירה.

<סמדר סגל: מבוטח, מבוטח.

<סמדר סגל: תשאלי.

<סמדר סגל: מבוטח.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: ילד - - -

<סמדר סגל: רגע, אז עוד משפט אחד ותבינו.

קארין אלהרר: תקשיבי, רגע, אני לא מבינה - - -

<סמדר סגל: אם הוא מת ממחלה, לא מבוטח.

<סמדר סגל: אם הוא נכה ממחלה, לא מבוטח.

<סמדר סגל: אם קרתה לו תאונה – מבוטח.

<סמדר סגל: גם הילד שחולה סרטן, גם הילד שיש לו מחלה מקודם, גם הילד שיש לו שפעת הרגע ואתמול.

<סמדר סגל: אתמול הוא קיבל שפעת חזירים ופתאום הוא נפל ו - - -

יפעת שאשא ביטון: שאלה חברת הכנסת קארין אלהרר בצורה מאד ברורה ולא לתת לי נאום, לענות לי כן או לא ואני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול ואני רוצה שמשרד החינוך יגיד אם זה כן או לא.

<סמדר סגל: אוקיי, מה השאלה?

קארין אלהרר: ילד עם ניוון שרירים שמתהלך - - -

יפעת שאשא ביטון: או ילד עם אפילפסיה, כמו הדוגמא שנתת.

קארין אלהרר: או עם אפילפסיה, פתח את הסנטר.

קארין אלהרר: מבוטח – כן או לא.

<סמדר סגל: מבוטח.

<סמדר סגל: זה לא נכות.

<סמדר סגל: כן, כן, מבוטח.

<סמדר סגל: רק להסביר לכם את ההגדרה של הפוליסה.

<קריאה: חברת הביטוח תקשר את זה למחלה שלו, חד וחלק.

<סמדר סגל: הפוליסה מבטחת תאונה.

<סמדר סגל: מבוטח, מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך – מבוטח ילד חולה אפילפסיה שנופל?

<מאיר ממן: לדעתי לא.

<סמדר סגל: אני דיברתי עם חברות הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: "מבחינתי לא" - נגמר הסיפור מבחינתי.

יפעת שאשא ביטון: אם אני לא יכולה לקבל - - -

<סמדר סגל: שירשמו לי את זה.

<סמדר סגל: שיחתמו על זה, כי הוא כן מבוטח, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: מאיפה את יודעת?

יפעת שאשא ביטון: את ניהלת את פוליסת ביטוח?

יפעת שאשא ביטון: נו, באמת.

יפעת שאשא ביטון: את לוקחת פה אחריות של הרבה מאד משפחות.

יפעת שאשא ביטון: את לא חלק מהשלטון המקומי, את לא חלק ממשרד החינוך, את נותנת איזו שהיא אמירה שכשיבואו למשרד החינוך לא יבואו אלייך, כי את לא איזו שהיא אושיה סטטוטורית שיכולה לתת פתרון.

<סמדר סגל: אני נציגת פורום ההורים היישוביים.

<סמדר סגל: אני חלק מהביטוח.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע.

יפעת שאשא ביטון: יבואו למשרד החינוך, משרד החינוך יגיד נכון, הוא לא מבוטח, שם זה נגמר.

<סמדר סגל: לא, אני לא מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: שם זה נגמר.

<סמדר סגל: אני לא מסכימה שזה נגמר, שהישיבה כאן תסתיים ככה.

<סמדר סגל: קודם כל אני סוכנת ביטוח, דרך אגב.

<קריאה: ניגוד עניינים זה דבר ראשון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע בבקשה, אודליה, את רצית להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את ה - - - שלכם.

<אודליה אלבו: טוב, אז תודה, יושבת ראש הוועדה על זכות הדיבור.

<אודליה אלבו: קודם כל הפרמייה עבור הביטוח - - -

<קריאה: רגע, מי את?

<אודליה אלבו: אודליה.

<אודליה אלבו: אני אמא לילד אלרגי, אני מייצגת את האוכלוסייה האלרגית והיום אני מייצגת גם את הסוכרתיים – מתוקים עד גיל 10.

<אודליה אלבו: דבר ראשון נתחיל בפרמיה, ואמרתם, הפרמיה נגבית מההורים.

<אודליה אלבו: אנחנו בעלי המאה.

<אודליה אלבו: אתם גובים מאיתנו את הפוליסה.

<אודליה אלבו: הרשות המקומית לוקחת את הכספים שלנו לא מכסה אותנו בביטוח מלא.

<אודליה אלבו: דיברנו על תנאי המכרז.

<אודליה אלבו: תנאי המכרז צריכים להיות כמטריה שמכסה את כלל הילדים, זה המשמעות של הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<אודליה אלבו: ופה נפלתם.

<אודליה אלבו: לקחתם חצי מטריה בפוליסה מאד מאד רזה, כי היה לכם נוח ולעניין ה-10% עמלה שאתם גובים עלינו, אני ארצה לדון בזה אחר כך.

<אודליה אלבו: דיברנו על הביטוי צפוי - - -

קארין אלהרר: למה אתם גובים עליהם עמלה?

<אופיר יהונתן: שנייה רגע.

<אופיר יהונתן: חברה, אתם - - -

<אודליה אלבו: סליחה, זה זמן הדיבור שלי.

<אופיר יהונתן: אני לא רוצה להפריע.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אודליה תגיד את הדברים ואנחנו אחר כך נשמע התייחסויות וניתן לכם את כל הזמן גם בשטח וברגוע, להגיב לכל נקודה שתרצו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אודליה.

<אודליה אלבו: תודה.

<אודליה אלבו: אז קודם כל, עצם העובדה שבעלי הפוליסה זה לא אנחנו ההורים, או השלטון המקומי, משרד החינוך, אתם מנצלים את חוסר המודעות שלנו ואתם לא טורחים ליידע אותנו לגבי הזכויות.

<אודליה אלבו: בשום מקום לא פורסמו תנאי הפוליסה או החריגים.

<אודליה אלבו: בשום מקום.

<אודליה אלבו: לא באתר של משרד החינוך ולא בנושא הזה של הביטוחים.

<אודליה אלבו: יש מחלקה של ביטוחים, זה לא פורסם.

<אודליה אלבו: ואם אנחנו מדברים על החוזרים, בחוזר עצמו לא כתוב הסייג או החריג לגבי המחלה.

<אודליה אלבו: בשום מקום אין פה גילוי נאות.

<אודליה אלבו: אנחנו ההורים גם לא מקבלים פוליסות הביתה וזה מחובת

<אודליה אלבו: כם לעשות את זה.

<אודליה אלבו: אתם, באמצעות הרשות המקומית.

<אודליה אלבו: אנחנו לא מקבלים פוליסה.

<אודליה אלבו: גילינו את זה באקראי, על הדרך.

<אופיר יהונתן: את פונה אלי כאילו אני ה - - -

<אודליה אלבו: רגע, לא סיימתי, תן לי לסיים.

<אודליה אלבו: אתה השלטון המקומי מייצג מבחינתי רשות שמפלה אלפי ילדים במדינת ישראל.

<אופיר יהונתן: תיכף אני אענה.

<אודליה אלבו: אז זה אתה או הקבוצה או משרד החינוך, גם לכם יש לי מה להגיד.

<אודליה אלבו: אתם מבחינתי הראש שעומד בראש האפליה, אוקיי?

<אופיר יהונתן: טוב.

<אודליה אלבו: דבר אחד.

<אודליה אלבו: דבר שני, נציגות ההורים.

<אודליה אלבו: דיברנו על ביטוח קולקטיב ללא חיתום רפואי.

<אודליה אלבו: איפה יושבים פה הסייגים?

<אודליה אלבו: כשיש קולקטיב הוא מכסה איזו שהיא קבוצה גדולה ללא חיתום רפואי, איפה חתמנו על טפסים, על מילוי טופס של הצהרת בריאות?

<אודליה אלבו: אנחנו לא חתמנו על דבר כזה.

<אודליה אלבו: איך אתם מחריגים - - -

<סמדר סגל: לכן אתם מבוטחים.

<אודליה אלבו: אל תתערבי, סמדר.

<אודליה אלבו: איך אנחנו מבוטחים בנושא הזה?

<אודליה אלבו: איפה אנחנו מבוטחים, החריגים והסייגים, איפה זה נופל במשמעות של פוליסה?

<אופיר יהונתן: יש פה הרבה שאלות, אני מבין, אבל אפשר - - -

<אודליה אלבו: אני אחזור עליהן בנקודות.

קארין אלהרר: תענה לה אחר כך.

<אופיר יהונתן: יש פה הרבה אי דיוקים.

<אודליה אלבו: אנחנו מדברים על פוליסת ביטוח קולקטיב ללא חיתום רפואי.

<אודליה אלבו: זה אחד ואנחנו לא עומדים בזה.

<אודליה אלבו: נציגות ההורים, על פי חוק שוויון זכויות –חברת הכנסת קארין אלהרר כבר אמרה את זה.

<אודליה אלבו: יש חובת נציגות של הורים בעלי המוגבלויות בישיבות שאתם עושים ביניכם.

<אודליה אלבו: פורום ההורים שישב אתכם לא היו בעלי הצרכים המיוחדים ועל זה נאמר שום דבר לא עלינו, בלעדינו.

<אודליה אלבו: אנחנו צריכים לשבת שם.

<אודליה אלבו: זה הילדים שלנו, הנציגים של הסוכרתיים והאפילפטיים והצרכים המיוחדים.

<אודליה אלבו: אנחנו צריכים לשבת אתכם.

<אודליה אלבו: זה דבר נוסף.

<אודליה אלבו: הכשל הזה.

<אודליה אלבו: אתם מתעלמים.

<אודליה אלבו: ההתעלמות והאפליה לא נגמרת רק פה ודיברנו גם על נושא האמבולנס.

<אודליה אלבו: ילד בריא שנופל וקורית תאונה, הוא מכוסה ואתם מממנים את פינוי האמבולנס לילד בריא ולילד חולה.

<אודליה אלבו: כתוב לי את זה פה.

<אודליה אלבו: עירית לבנה חתומה.

<אודליה אלבו: אני מוכנה להציג את זה.

<אודליה אלבו: אני אעביר את זה לחברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: כאילו ילד שצריך אמבולנס, הוא צריך אמבולנס וזה לא משנה ממה זה - - -

<אודליה אלבו: אם הוא חולה אז אנחנו מממנים.

<אודליה אלבו: ההורים מממנים.

<אודליה אלבו: הם עושים - - -

<אופיר יהונתן: זה לא נכון.

<אופיר יהונתן: לילדים שמבוטחים - - -

<אודליה אלבו: יש לי הוכחות.

<אודליה אלבו: אני מתועדת במסמכים.

<אודליה אלבו: אני מבקשת להמשיך.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה להעביר את המסמך של עירית לבנה?

<אודליה אלבו: רגע, אני כבר אעביר לך את זה.

<אודליה אלבו: בבקשה, אפשר להעביר לה את זה?

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, האחר הוא אני.

יפעת שאשא ביטון: שוויון זה הכל, וכשזה מגיע למערכת החינוך, אנחנו כבר - - -

<אודליה אלבו: כן, בדיוק ובזה אני אסיים.

<אודליה אלבו: משרד החינוך שאמור לחנך את הילדים שלנו לשוויון וקבלת האחר, אתם מחריגים אלפי ילדים בישראל.

<אודליה אלבו: האפליה מתחילה אצלכם, בחוזרים האמורפים, בדברים האלה, הקטנים, שילד צריך פינוי מבית הספר ואנחנו מממנים את זה.

<אודליה אלבו: בעובדה שאין מי שיגיש לילדים שלנו עזרה בבית הספר.

<אודליה אלבו: ואגב, צפוי, אני רוצה להגיד לכם, ילד אלרגי שהוא אלרגי ברמת השאיפה, זה לא בשליטתו בין כמה הוא, אם ילד אחר יושב לידו.

<אודליה אלבו: אני אתן לכם תרחיש פשוט: ארוחת צהריים, הם יושבים לאכול.

<אודליה אלבו: רוני, ילד בריא לכל דבר ודבר, אוכל פרוסה עם חמאת בוטנים, אני אלרגית לבוטנים.

<אודליה אלבו: אני מריחה את הפרוסה שלו, כי אני אלרגית גם ברמת ההרחה, אני מפתחת תגובה אלרגית, קנה הנשימה שלי נסגר, אני מחליקה מהכיסא, הופ אחורה, פותחת את הראש, אני לא מכוסה וההורים שלי משלמים את האמבולנס.

<אודליה אלבו: רוני שהוא ילד בריא, הוא מאד רגיש.

<אודליה אלבו: הוא גם התעלף.

<אודליה אלבו: אם הוא נפצע – הוא מכוסה.

<אודליה אלבו: זה לא אפליה?

<אודליה אלבו: אז מה זה?

<אודליה אלבו: אז מה זה?

<קריאה: לדעתי כן.

<אודליה אלבו: אז אתם צריכים לטפל בזה.

<אודליה אלבו: לא בשנה הבאה במכרז, סמדר, השנה.

<סמדר סגל: לא, אבל אתם - - -

<אודליה אלבו: השנה.

<אודליה אלבו: השנה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר - - -

<סמדר סגל: השנה ישלמו למי שייפול בגלל שהוא הריח את הבטון.

קארין אלהרר: סמדר, סמדר.

<סמדר סגל: תתני לי תביעה שלא ישלמו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני רוצה לקבל את - --

<סמדר סגל: אני יושבת בוועדות, אני לא אתן שלא ישלמו.

יפעת שאשא ביטון: סמדר, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אוציא אותך, באמת.

יפעת שאשא ביטון: בואו ננהל את זה בצורה מכובדת.

קארין אלהרר: רגע, אני רוצה לקבל תשובה – מי גוזר קופון?

קארין אלהרר: מה זה השלושה אחוז?

<אודליה אלבו: 10%.

<סמדר סגל: - - - שנה שעברה ונלחמתי והיום זה שלושה אחוז, נקודה.

<סמדר סגל: זה היה שנה שעברה.

יפעת שאשא ביטון: שלושה אחוז מה?

<סמדר סגל: עמלה לסוכנות ביטוח.

<אופיר יהונתן: אני אענה.

<אופיר יהונתן: רגע, זה חלק מהחקיקה.

<אופיר יהונתן: חברה, נאמר פה בלהט הדברים, אני מאד מכבד הרבה דברים, אני אנסה לענות על זה.

<אופיר יהונתן: קודם כל החוק החדש, זה שנכנס לתוקף, של מרגי, קובע שמי שיקבע בעצם את עמלת סוכנויות הביטוח – כל רשות מקומית וסוכנות הביטוח שהיא ממנה לעצמה – מי שיקבע את העמלה המקסימאלית שסוכן הביטוח יקבל זו ועדת החינוך, כמו את הפרמיה גם את העמלה.

<אופיר יהונתן: ועדת החינוך העמידה השנה את העמלה על שלושה אחוז.

<אופיר יהונתן: הסוכנים עובדים, כל הסוכנים בארץ, כל אחד עושה - - -

<סמדר סגל: לבקשת פורום ההורים.

<אופיר יהונתן: זו תשובה אחת.

<אופיר יהונתן: לנושא האמבולנס, כאן עשו - - -

<אודליה אלבו: אז תסביר את האמבולנס.

<אופיר יהונתן: אני מנסה להסביר.

קארין אלהרר: תראה, אנחנו מחזיקות בידיים מכתב של עירית לבנה, ממונה בריאות במשרד החינוך.

קארין אלהרר: היא אומרת בצורה חד משמעית – שמזמינים אמבולנס על חשבון המשרד - - -

<אודליה אלבו: במקרה של פגיעה ופציעה, לא בגלל מחלה.

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: למעט - - -

יפעת שאשא ביטון: לא במקרים של מחלה או בעיית בריאות אחרת.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת מדברים על פציעה או פגיעה שגרתיים - - -

<אופיר יהונתן: זה נושא שלא קשור.

<אופיר יהונתן: זה מימון של משרד החינוך, שאינו קשור לפוליסה.

<אופיר יהונתן: הפוליסה עצמה - - -

קארין אלהרר: הבנתי.

<אופיר יהונתן: אוקיי, אז אני לא יודע לענות על זה.

קארין אלהרר: לא, אז אני אסביר לך למה הכל משתלב בהרמוניה, בסדר?

קארין אלהרר: כי מצד אחד הפוליסה – יש ספק לגבי היכולת שלה לתת מענה לאותם ילדים עם בעיות בריאותיות.

קארין אלהרר: זה יד אחת.

קארין אלהרר: היד השנייה זה משרד החינוך.

קארין אלהרר: הייתי אומרת לעצמי טוב, אולי הפוליסה לא תממן את זה, אבל משרד החינוך יממן את זה, אבל גם שם לא.

קארין אלהרר: אז מה אנחנו אומרים לילד?

קארין אלהרר: תמות בשקט, אל תפריע לנו?

<סמדר סגל: נו, אז תענה שמשרד החינוך - - -

<אופיר יהונתן: נראה לי שמשרד החינוך יודע.

<סמדר סגל: שיענה בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, חברים.

יפעת שאשא ביטון: איך פתאום יש לי פה כל כך הרבה מנהלים של הוועדה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך.

<מאיר ממן: עניין החזר הוצאות פינוי באמבולנס בעצם בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, מחייב את מי שפונה באמבולנס ולא אושפז, לשלם ולא משנה איפה שזה היה.

<מאיר ממן: מי שהוזמן לו אמבולנס, אזרח ברחוב שנפל, מישהו אחר ראה אותו, הרים טלפון, פינו אותו, הגיע לבית חולים, לא אושפז, יגיע לו חשבון, יצטרך לשלם.

קארין אלהרר: אבל בית ספר.

<מאיר ממן: רגע, קודם כל זה החוק.

<מאיר ממן: בית ספר, לא בית ספר, זה החוק.

<מאיר ממן: צריך לתקן חוקים כדי בעצם לשפר את הדברים האלה.

<מאיר ממן: אני בעד.

<מאיר ממן: אני מאיר ממן, הממונה על הביטוח במשרד החינוך, ללא קשר לביטוח כלשהו, ללא קשר לשום חובה חוקית כלשהי, פעלתי במשך שנים ליצור מצב שכל תלמיד שנפגע במהלך פעילות בית ספרית, לפחות במהלך פעילות בית ספרית, יוכל לקבל החזר במידה ולא אושפז.

<מאיר ממן: משרד החינוך מחזיר.

<מאיר ממן: היות וזה לא מכוסה בפוליסה – משרד החינוך מחזיר.

<מאיר ממן: זה סוג של לפנים משורת הדין.

<מאיר ממן: אין פה שום חובה חוקית.

<מאיר ממן: התשובה של עירית לבנה שלגבי חולים זה לא כלול, אני לא אוהב אותה.

<מאיר ממן: אני לא חושב שילד חולה שנפגע ופונה באמבולנס - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים לתקן את זה.

<מאיר ממן: הוא בדיוק אותו דבר כמו כל ילד אחר.

יפעת שאשא ביטון: מה עמדת משרד החינוך ולא העמדה האישית שלך?

<מאיר ממן: אני לא יודע מה עמדת משרד החינוך, המפקחת על הביטוח - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מייצג פה את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה עכשיו לדרוש ממשרד החינוך שיעשה תיקון לדבר הזה ושכל ילד - - -

<מאיר ממן: יפה מאד, אז תעשו אותו.

<מאיר ממן: בואי תדרשי את זה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה "תעשי את זה"?

<מאיר ממן: תדרשי, את אומרת שאת רוצה לדרוש.

יפעת שאשא ביטון: אני אדרוש בהחלט, אבל אני רוצה לדעת מה עמדת המשרד.

<מאיר ממן: אני אשמח שתבוא דרישה למשרד החינוך, למנכ"לית משרד החינוך - - -

קארין אלהרר: תבוא, תבוא.

<מאיר ממן: ולציין שד"ר עירית לבנה, המפקחת על הביטוח, אמרה את מה שאמרה - - -

קארין אלהרר: היא לא רק אמרה, היא גם כתבה.

קארין אלהרר: זה הרבה מעבר לאמרה.

<מאיר ממן: כתבה.

<מאיר ממן: ומה שאני אומר וגם מה שאני כתבתי בחוזר מנכ"ל, בהנחיות שלה, זה בעצם שחולים לא מקבלים החזר פינוי באמבולנס.

<מאיר ממן: וכשזה יבוא אלי וישאלו למה חולים לא מקבלים, אני אגיד אני חושב שהם כן צריכים לקבל וזה עניין של תקציב.

<מאיר ממן: יגידו כן – אני אשמח מאד להוציא פרסום.

קארין אלהרר: טוב.

<מאיר ממן: זה בעניין של אמבולנס.

<מאיר ממן: בעניין של הכיסוי הביטוחי וזה חשוב לי, זה הצד של משרד החינוך, הלשכה המשפטית אצלנו כל הזמן מזהירה אותי – אין לך צד בעניין הזה.

<מאיר ממן: אתה לא צריך להגיד כלום.

<מאיר ממן: אני אומר בכל זאת, החובה החוקית חלה על הרשויות המקומיות לבטח.

<מאיר ממן: אין שום חובה חוקית על משרד החינוך לבוא ולראות מה היא הפוליסה, תכניסו שם בפנים, תגדילו את הפרמיה.

יפעת שאשא ביטון: לא כל זה חובה חוקית, אתה יודע.

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם עניין של חובה מוסרית ומקצועית ועוד הרבה חובות אחרות, שהן לא חוקיות.

<מאיר ממן: אני בצד המוסרי.

<מאיר ממן: אז הנה, אני בצד המוסרי.

<מאיר ממן: אני בא משם.

<אודליה אלבו: לא רק שיש כבר פוליסות קיימות עם מחלות, שזה כולל מחלות.

<מאיר ממן: אני בא משם.

<מאיר ממן: ארגון ההורים בא משם.

<מאיר ממן: המטרה אפילו של החברה האלה, מהשלטון המקומי, לחפש.

<מאיר ממן: חברה, אין בעיה.

<מאיר ממן: הנושא הזה עלה לדיון בתקשורת, קיבלנו הרבה מכתבים.

<מאיר ממן: הדבר הראשון שעשינו אמרנו חברה, חברה, נכון, בואו נבדוק מה אפשר לעשות.

<מאיר ממן: יכול להיות שזה יעלה לנו את הפרמיה, נביא את זה לכנסת.

<מאיר ממן: נבוא ונגיד להם חברה, בחנו את הסוגיה של חולים ויש לזה השלכות.

יפעת שאשא ביטון: תראה, יש לי פה מסמך של המחלקה לביטוח לצורך העניין, על תלמידים נפגעי תאונות.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שום הסתייגות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת על פניו אם אנחנו קוראים את זה, כל ילדי ישראל מבוטחים בתאונות אישיות, בתאונה.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה למה נפלו, כמה נפלו, נפצעו – מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה, שאנחנו מגלים שיש חריגה שבחוסר שקיפות מוחלטת אנחנו לא יודעים עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדע אם חלילה יקרה משהו ואז נבוא ונצטרך את הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: השאלה האם מישהו יכול להמציא לנו מסמך, ופה אני פונה גם לשלטון המקומי לצורך העניין, שאתם כרגע על הנושא של הכיסוי הביטוחי – מסמך שמאשר שכל ילדי ישראל מבוטחים באשר הם, בלי קשר אם הם חולים או בריאים.

יפעת שאשא ביטון: על ביטוח תאונות, לא דברים שנגרמים כתוצאה-.

יפעת שאשא ביטון: לא מוות כתוצאה ממחלה או נכות כתוצאה ממחלה או משהו, אלא פציעה.

יפעת שאשא ביטון: כל פציעה שהיא, גם אם הוא חולה אפילפטי ונפל כתוצאה מזה שהוא חולה לצורך העניין ונפצע בתוך שטח בית הספר, הוא מבוטח, כי הוא נפל ונפצע.

<אודליה אלבו: 24 שעות ביממה, לא רק בשטח בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אני באה לקראתכם רגע.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה יכולה לקבל מסמך כזה?

יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול לעמוד מאחורי מסמך כזה?

<אופיר יהונתן: שוב אני אומר, אני חושב שפה עלה וסך הכל יש פה את ארגוני ההורים שאמורים להשתתף בפגישה שכבר נקבעה.

<אופיר יהונתן: חברים, תגיעו, תצטרפו אותם, תגיעו.

<אופיר יהונתן: תשמיעו.

<אופיר יהונתן: אמרתם למה אנחנו לא שם?

<אופיר יהונתן: קדימה, תבואו בשמחה.

<אופיר יהונתן: אנחנו לא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא נכנסת עכשיו למלחמות אגו בין הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה פתרון.

<אופיר יהונתן: גם אני לא.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה פתרון.

<אופיר יהונתן: אין בעיה.

<אופיר יהונתן: אבל אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסוף יהיה ברור שכל ילד שנכנס בשער בית הספר או בשער מערכת החינוך, מבוטח, נקודה.

קארין אלהרר: יש לכם יועץ משפטי?

קארין אלהרר: שיוציא מכתב.

<אופיר יהונתן: מדובר פה בביטוח שחל לא רק בשער בית הספר, הוא 24 שעות בכל מקום בארץ.

<אופיר יהונתן: הוא מעבר לזה.

<קריאה: גם בחו"ל.

<אופיר יהונתן: לא, בחו"ל הוא לא.

<סמדר סגל: לא, בחו"ל בתנאי שיצאתם במשלחת מבית הספר.

<אופיר יהונתן: רק אם הוא עם משלחת של משרד החינוך או הרשות המקומית או בית הספר.

<סמדר סגל: מטעם הלימודים, כן.

<אופיר יהונתן: חברים, בואו, אתם רואים, את הישיבות שלנו אנחנו מיד קבענו כשהנושא הזה עלה.

<אופיר יהונתן: תבואו לישיבות, תשמיעו את קול דעתכם.

<אופיר יהונתן: שוב, בסופו של דבר אנחנו ניישם את מה שתחליטו.

<סמדר סגל: הקול שלהם ברור.

<סמדר סגל: הם רוצים לשמוע שהם מבוטחים והם מבוטחים ואתם צריכים להוציא מסמך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני לא רוצה לשמוע שהם מבוטחים, אני רוצה מסמך רשמי - - -

<סמדר סגל: אמרתי, צריך להמציא מסמך.

יפעת שאשא ביטון: שאומר שכל ילדי ישראל במערכת החינוך מבוטחים, נקודה, בלי סייגים, בטח לא שיהיו סייגים שהם לא בשקיפות.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי שוחט, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, נשמח לשמוע אותך.

<אמיתי שוחט: אז ככה, קודם כל הבנו שיש בעיה בכלל בסיפור של התביעות אחר כך, זאת אומרת שזה משהו שבאמת כשמגיעים לתבוע, גם אם זה היה בלי קשר למחלה, אז הבנו שיש עם זה בעיה וקודם כל נשמח אם יגיעו אלינו תלונות על הסיפור הזה.

<אמיתי שוחט: זה דבר ראשון.

<אמיתי שוחט: דבר שני אני רוצה להגיד ששוב פעם מודגם כאן התפר הזה שבין משרד החינוך לשלטון המקומי, התפר שדרכו נופלות הרבה אחריויות.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת זה נכון שבמשרד החינוך כתוב בחוק חינוך חובה שהעיריות צריכות לבטח ובפקודת העיריות כתוב שהעיריות צריכות להוציא את המכרז.

<אמיתי שוחט: השאלה מי אחראי ומה כתוב במכרז הזה זאת שאלה שבאמת קיימת.

<אמיתי שוחט: ולמה זה קריטי?

<אמיתי שוחט: כי אנחנו מדברים בסופו של דבר על הנגשה של תלמידים מבית הספר ואנחנו אומרים שאנחנו רוצים שבית ספר יהיה נגיש מבחינת כבש ומבחינת מעלית וכיתה אקוסטית והכל, אבל הורה לא ישלח את הילד שלו לבית הספר אם הוא יודע שיקרה לו שם משהו והילד לא מכוסה.

<אמיתי שוחט: ולכן לא משנה, זאת אומרת הדיונים חשובים מאד – מי אחראי ומה אחראי – אבל שורה תחתונה – הורים לא ישלחו את הילד לבית הספר אם הילד לא מכוסה ולכן יש כאן

<אמיתי שוחט: אמירה ערכית ואחריות ערכית מאד גדולה של משרד החינוך ושל השלטון המקומי, לסגור את הפער הזה, כדי שלא ייווצר הפער שדרכו יפלו ילדים ואני אומר גם יש כאן אחריות למשרד החינוך.

<אמיתי שוחט: כל עוד אין הנגשה ועכשיו התחילו הדיונים על הנושא של ילדים אלרגניים ואני מבין שיהיו עוד בהמשך - - -

<אודליה אלבו: אלרגיים.

<אמיתי שוחט: ילדים עם אלרגיות.

<אמיתי שוחט: כל עוד הסיפור הזה לא מכוסה – משרד החינוך לא יכול להגיד – ואני אשתמש לצערי בביטוי – ידיי לא שפכו את הדם הזה.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת כל עוד משרד החינוך לא עשה את כל שביכולתו כדי לדאוג שלא ייווצרו מצבים כאלה, הוא לא יכול להגיד מהצד השני אני מכסה, אבל רק חלקית.

<אמיתי שוחט: קודם כל שיעשה את ההנגשה, אחרי זה נדבר על הכיסוי הביטוי – כן או לא.

<אמיתי שוחט: זהו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: ראיתי כאן - - -

<חדווה קולפינצקי: אני אשמח רגע להוסיף משהו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חדוושה.

<חדווה קולפינצקי: תקנות ביטוח בריאות קבוצתי מטילות את החובה על בעל הפוליסה, שזה הרשות המקומית, לפעול באמונה ובשקידה לטובת המבוטחים.

<חדווה קולפינצקי: אז פה צריך לעבוד במישור הזה.

קארין אלהרר: וגם למה לא מעבירים העתק מהפוליסה להורים?

קארין אלהרר: לא מגיע להם?

<אופיר יהונתן: בעיקרון יש - - -

<קריאה: אתם חייבים להעביר פוליסות.

<אופיר יהונתן: יש חובה של חברת הביטוח להעביר פוליסות.

<אופיר יהונתן: זאת אומרת יש חובה של חוזר - - -

קארין אלהרר: ומה אתם עושים כדי לממש אותה?

<אופיר יהונתן: אז אני אומר, הנחיות המפקח מחייבות את חברת הביטוח.

קארין אלהרר: הבנתי, אבל מכיוון שאתם סגרתם את העסקה, אז לכל הפחות תרימו טלפון לחברה ותגידו להם תעבירו.

<אופיר יהונתן: למיטב ידיעתי, אז אני אענה לך מאד ספציפית.

<אופיר יהונתן: למיטב ידיעתי חברות הביטוח שולחות עם שליחים לכל רחבי הארץ - - -

<קריאה: ממש לא.

<קריאה: בעיר אשדוד אף אחד לא קיבל.

<אופיר יהונתן: רגע, רק שנייה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אתה בסוף לא תוכל לדבר כי אנחנו גם לקראת סיום הדיון.

<אופיר יהונתן: אתם רוצים, אנחנו יכולים לבקש מחברת הביטוח אישור שהיא עשתה את זה, אוקיי?

<אופיר יהונתן: אתם שואלים מה אנחנו עושים בשביל לוודא שחברת הביטוח עומדת בזה, אז א' אנחנו שואלים - - -

<קריאה: באינטרנט יש לכם?

<אופיר יהונתן: בוודאי שיש את זה באתרי האינטרנט, בטח שלנו, אני מניח של הרבה רשויות מקומיות, שבתי הספר מעלים את זה לאתרים שלהם, אבל מבחינת החובה החוקית, היא מוטלת על חברת הביטוח למסור עותקים ולמיטב ידיעתנו, ואני לא אומר את זה סתם למיטב ידיעתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא קיבלתי שום עותק של פוליסת הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אין לי מושג על מה מדובר.

יפעת שאשא ביטון: יש לי ילדים במערכת החינוך – נאדה.

<קריאה: גם אני לא.

<קריאה: גם אני לא.

<קריאה: לא קיבלתי.

<קריאה: ואז בעת קרות האירוע אנחנו מגיעים לתביעה ואין לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו לקראת סיום, אז בבקשה, משפט בזיקוק, לא למחזר את מה שכבר נאמר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך מה להוסיף, אז בשמחה.

<טל בן דוד: קוראים לי טל, אני יושב ראש ועדת חינוך מיוחד בעיר אשדוד ואבא לילד עם שיתוק מוחין.

<טל בן דוד: אני רוצה להגיד שני דברים למעשה.

<טל בן דוד: קודם כל אם זה באמת וכפי שזה נראה אין ביטוח לילדים שלנו, הרי שהמון הורים ברחבי הארץ סתם שילמו ביטוח ואני דורש שיחזירו להם את הכספים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<טל בן דוד: אם הם לא מבוטחים, שיחזירו להם את הכספים.

<קריאה: זה תביעה לבג"ץ.

<טל בן דוד: דבר שני, מה שיקרה בעקבות המהלך הזה, צריך לבטל את הקולקטיב ושכל עיר תעשה לעצמה ביטוח בנפרד, בלי שיגזרו עלינו קופון.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביטוח יצרנו עכשיו מהלך הפוך, כי כל אחד עשה מה שהוא רוצה וזה בכלל יצר חוסר שוויון במערכת.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

<מאיר ממן: זה לא מה שאתה רוצה.

<טל בן דוד: זה לא מה שאני רוצה, אבל הלוואי וזה היה קורה.

<טל בן דוד: אני מבטח את הילדים שלי.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה.

<טל בן דוד: ולי נראה דבר אבסורד שנציגה של פורום ההורים הארצי היא בעצמה סוכנת ביטוח שאמונה על הסגירה עם חברות הביטוח.

<סמדר סגל: לא, סליחה, אני לא סוכנת ביטוח עצמאית.

<סמדר סגל: אני למדתי ביטוח, אני מבינה ביטוח.

<טל בן דוד: לא משנה, נראה לי דבר אבסורדי.

<סמדר סגל: סליחה, להיפך, זה לטובתך שאני משתמשת בניסיון שלי לטובתך.

<סמדר סגל: ודרך אגב, פוליסת התאונות של איילון מופצת באתר של פורום ההורים הארצי, מיד כשקיבלנו אותה מחברת הביטוח.

<קריאה: ההורים לא צריכים ל - - - אחרי הפוליסה הזאת.

<סמדר סגל: נכון.

יפעת שאשא ביטון: משפט, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: שם לפרוטוקול.

<אסתר קרמר: אני אסתר מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<אסתר קרמר: רק רציתי להגיד דבר שהוא מאד חשוב.

<אסתר קרמר: כמו שהוא אמר שהכסף שלנו, בעצם שילמנו וזה סתם ועוד יותר מזה, אמרו לנו תשלמו יותר בשביל שיהיה ביטוח לילדים שלכם.

<אסתר קרמר: אין שום היגיון - - -

יפעת שאשא ביטון: מי אמר לך תשלמי יותר?

<אסתר קרמר: לא יודעת, ככה רויטל כתבה לי עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני רוצה לדעת אם יש פה אסמכתא.

יפעת שאשא ביטון: אל תזרקו לי דברים לחלל, בדיוק כמו שאני לא מקבלת גם מהצד השני.

יפעת שאשא ביטון: יש אסמכתא של מישהו שביקשו ממנו לשלם יותר כדי שהוא יהיה מבוטח?

יפעת שאשא ביטון: כי במיוחד אחרי החוק החדש – כולם משלמים על האגורה את אותו סכום.

<אסתר קרמר: וכן יש את הבעיה שנגיד אם מפנים באמבולנס, אז הוא לא מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: כן, על זה כבר דיברנו.

<אסתר קרמר: אוקיי.

<אסתר קרמר: היא לא כתבה לי את האסמכתא.

<אסתר קרמר: לילד עם עצמות שבורות היא אמרה שלא מוכנים.

<אסתר קרמר: הוא שבר את הרגל ולא מוכנים.

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מה השם?

<בלה רובין: שמי בלה רובין ואני יושבת ראש ועד הורי אשדוד.

<בלה רובין: אני חושבת שלאור הוויכוחים ואי ההבנות בין כל החברים הנכבדים, שזה צריך לצאת כחקיקה ולבטח חד משמעית את כל הילדים בכל סוגי הביטוחים.

<בלה רובין: משלמים כסף, שיקבלו תמורה.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני ברשותכם רוצה לסיים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו זמן, יש לך משהו להוסיף על מה שלא נאמר כאן?

<שרון ויצמן: כן, אני רוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: על מה שלא נאמר.

יפעת שאשא ביטון: אם את אומרת משהו שכבר נאמר אני חותכת, כי אנחנו כבר מסיימים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: שם לפרוטוקול.

<שרון ויצמן: שרון ויצמן, אני נציגה של בית איזי שפירא.

<שרון ויצמן: אני הורה לילד עם צרכים מיוחדים ואני גם עורכת דין שקצת מתמצאת בביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, סליחה, נכון, את גם ביקשת.

<שרון ויצמן: אז קודם כל יש קצת בלבול במונחים.

<שרון ויצמן: השאלה אם זה מכסה מצב קיים והשאלות קצת הן לא שאלות.

<שרון ויצמן: אני חושבת שמי שצריך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה ביטוח תאונות, זה לא מצבים קיימים.

יפעת שאשא ביטון: ביטוח תאונות.

<שרון ויצמן: אוקיי, אבל השאלה מה הוא מקרה הביטוח ואם בן אדם נופל כתוצאה מהתקף אפילפסיה, האם זה קשור ומה הקשר הסיבתי למחלה וכו'.

<שרון ויצמן: זה משהו שצריך לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: שאלנו את זה חמש פעמים.

<שרון ויצמן: אני חושבת שהבדיקה שצריכה להיעשות, כי יש פה אמירות – זה כן מכסה, זה לא מכסה, אני לא יודע, אני כן יודע – זה לבדוק אם יש תביעות או פניות לחברות הביטוח, לפנות למפקח על הביטוח, לחברות הביטוח, לבדוק אם יש פניות של הורים או ילדים.

<שרון ויצמן: אני חושבת שלאודליה יש אולי את הנתונים.

<שרון ויצמן: צריך לראות את זה.

<קריאה: תעבירו לי.

<קריאה: אני אשמח לשבת עם חברת הביטוח ולבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מה הנקודה?

<שרון ויצמן: לבדוק את זה ובאמת להסתכל על הפוליסה, לראות מה הפוליסה מכסה.

<שרון ויצמן: מישהו שיודע לקרוא את הפוליסה.

<שרון ויצמן: אני רוצה להגיד עוד משהו.

<שרון ויצמן: אתם מדברים פה – כנראה כי הם אלה שיזמו – על הנושא של אלרגיות וסוכרת – אבל יש גם ילדים שהם לא אלרגיות ולא זה, זאת אומרת שיש להם מצב רפואי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כל ילד, חברים.

<שרון ויצמן: לא, כי הגדרתם את זה ככרוני.

<שרון ויצמן: עוד משהו, אני ממש נוגעת בנקודות.

<שרון ויצמן: אני נכנסתי לוועדה כי ראיתי את הכותרת.

<שרון ויצמן: אני רוצה להעלות עוד משהו שאולי סתם לזרוק לאוויר.

<שרון ויצמן: יש את הנושא של תאונות אישיות שזה במסגרת רשויות מקומיות בחינוך ויש את הנושא של ביטוח רפואי.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אנחנו לא נכנסים, ברשותך, שרון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו מאד ממוקדים, גם כשלא קיבלנו את כל התשובות, אבל לפחות ניסינו להיות ממוקדים בנושא.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסכם.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קארין אלהרר, את רוצה משפט סיכום, או שאני פשוט אסכם?

קארין אלהרר: לא, לא.

קארין אלהרר: אני חושבת ששמענו את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני חושבת שהאמירה הראשונה והאחרונה – כל המסגרת צריכה להיות כזו, שכל הילדים במערכת החינוך יהיו מבוטחים במסגרת ביטוח תאונות אישיות, כפי שנקבע בסכום של לצורך העניין 49 שקלים, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: בלי סייגים.

יפעת שאשא ביטון: מה גם שבמסמך שנמצא כאן ברשותי לגבי ביטוח תאונות אישיות, אין בכלל סייגים.

יפעת שאשא ביטון: אז שלא יהיו הפתעות להורים ואני מבקשת לקבל את זה גם בכתב.

יפעת שאשא ביטון: אני מברכת את האוצר על התמיכה בביטוח אחיד לכולם ושכל הילדים יהיו מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: אני ביקשתי בראשית הדיון ואני מבקשת גם עכשיו: אם יש ערוץ מסוים שאנחנו צריכים לפעול בו, אנחנו מבקשות לדעת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהוועדה תציין שחמור מאד שאין תהליך של שקיפות מול אותם הורים של ילדים עם מחלות כרוניות לגבי הכיסוי הביטוי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים שבדיונים שעוסקים בקולקטיב יהיו נציגים של כל ההורים, כולל הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, ילדים עם מוגבלויות, ילדים עם מחלות כרוניות, שבאמת יהיה אפשר לתת את ההתייחסות הממוקדת לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני דורשת ממשרד החינוך שכל ילד שנפצע במהלך פעילות בית ספרית יהיה זכאי להחזר פינוי באמבולנס, ולא משנה כתוצאה ממה קרתה הפגיעה או הפציעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על שוויון בתוך המערכת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הורים שמשלמים כסף.

יפעת שאשא ביטון: המחשבה שהם שילמו כסף במשך שנים על משהו שלא מכסה את הילדים שלהם, זה מחדל.

יפעת שאשא ביטון: זה פשוט מחדל של המערכת ואני מבקשת שלפחות מנקודת הזמן הזו, שאנחנו נמצאים בה, המחדל הזה יתוקן ואני רוצה את הדברים בכתב, לא ב-שמענו, לא בהרגשה ולא בכלום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: שלטון מקומי, אני אומרת לך בכאב, הייתם מגומגמים מאד היום.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לקבל את הדברים כתובים כדי שגם אודליה וגם הורים אחרים וגם אנחנו נדע שכל הילדים שלנו במערכת החינוך מכוסים בביטוח של תאונות אישיות.

<סמדר סגל: אני מבקשת שעד אז, הורים שיש להם בעיה, שיפנו אלינו שאנחנו נילחם שיקבלו את הכסף.

<סמדר סגל: עד שיתנו לנו חתום.

<סמדר סגל: אם היום יש פגיעה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין עד אז.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שהדברים יטופלו לאלתר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כשאנחנו נמצאים כאן יש תלמידים במערכת החינוך שיש לי חשש שהם לא מבוטחים בגלל סייגים שלא הובאו בשקיפות בפני ההורים, ואני בכוונה מחדדת את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק שהם לא מבוטחים, גם אין שקיפות בעניין, גם ההורים משלמים והם בכלל לא יודעים שהם משלמים לריק.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש פה כל כך הרבה עוולות שהן אחת על השנייה, שאנחנו צריכים לטפל בזה לא עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אתמול.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת שזה יקרה.

<אופיר יהונתן: אני רק חייב לומר משפט אחד – הילדים האלה מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: שיירשם בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אתה תהיה מוכן לקחת אחריות ביטוחית?

<אופיר יהונתן: לא, שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אם אתה תהיה מוכן לקחת אחריות.

<אופיר יהונתן: אני מנסה לענות.

<אופיר יהונתן: הילדים מבוטחים, השאלה פה שעולה לדיון זה מה הסיבה לתאונה ועל זה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין הסיבה לתאונה.

יפעת שאשא ביטון: הילד נפל, נפצע.

יפעת שאשא ביטון: מה זה הסיבה לתאונה?

יפעת שאשא ביטון: זאת התאונה.

<סמדר סגל: מבוטח.

<סמדר סגל: יש הגדרה ברורה לתאונה.

<קריאה: זה כל הדיון.

יפעת שאשא ביטון: בחיים שלי אני לא ראיתי גמגום כזה בדיון, באמת אני אומרת.

<אופיר יהונתן: זה לא גמגום, אני אומר את זה בצורה-.

<אופיר יהונתן: למה גמגום?

יפעת שאשא ביטון: כי לפני רגע אמרת שהם מבוטחים ועכשיו, אחרי שאני מסיימת, אתה אומר לי מה הסיבה לתאונה.

<סמדר סגל: אם הוא מת בגלל מחלה - לא.

<סמדר סגל: אם הוא מת בגלל הנפילה, כן.

<קריאה: הוא עושה ריסט.

<סמדר סגל: זה לא חשוב.

<סמדר סגל: אז מה אם הוא אוטיסט ונפל, הוא צריך למות?

יפעת שאשא ביטון: חברים, הדרישה היא חד משמעית ואני אומרת לכם, יכולה להיות פה תביעה של הורים על שנים שהם שילמו ולא היו מכוסים.

יפעת שאשא ביטון: אני מציעה לכם לבדוק את זה.