ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 334, 2017-01-10 12:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני פותח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: נושא הדיון - תלמידי תיכונים בישראל במקום האחרון בישראל מבחינת כמות הפעילות הגופנית שהם עושים לפי ארגון הבריאות העולמי של חברת הכנסת מירב בן ארי, של חבר הכנסת זוהיר בהלול ושל חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יעקב מרגי: בדרך כלל יש לי פה, ב-DNA שלי זה רגישויות.

יעקב מרגי: יש לי שריטות.

יעקב מרגי: יש שני חברי כנסת שהם חברי ועדת חוץ וביטחון.

יעקב מרגי: איך שהם יושבים – אני ממהר.

יעקב מרגי: אז אני קיבלתי החלטה שאני לא אתן קדימה לממהרים.

יעקב מרגי: אבל ג'מאל פעם ראשונה מבקש והוא לא הולך לוועדת חוץ וביטחון - - -

מירב בן ארי: כנראה.

יעקב מרגי: והוא מהמציעים, לכן אני שכנעתי את עצמי, לאור ריבוי נקודות הזכות האלה, לתת לו לפתוח.

זוהיר בהלול: אם תסדר לו חברות בוועדת החוץ והביטחון הוא יוותר על זכות הדיבור.

יעקב מרגי: למה אתה מאתגר אותי?

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אני דווקא, כבוד יושב הראש, אנשים יקרים, חברי כנסת, מלא געגועים לוועדת החינוך, ששנים רבות – המזכירה יודעת – שאני הייתי פעיל מאד בוועדה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: ובכל זאת הנושא שאנחנו מדברים בו הוא נושא חשוב מאד והוא נושא מערכתי, גדול, נודע לכל הציבור והשלכותיו הן גדולות מאד.

ג'מאל זחאלקה: המצב שבו – אני לא יודע אם - - -

יעקב מרגי: אנחנו רק מודעים לרחל שדואגת לנו מדי פעם.

זוהיר בהלול: רחל המדהימה.

יעקב מרגי: בבקשה, ג'מאל.

ג'מאל זחאלקה: כפי שנאמר, הכל יחסי, אז אם הכל יחסי, יש לנו שתי נקודות ייחוס בעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: נקודת ייחוס – המצב בישראל – זה מה שנקרא אוטורפרנס, רפרנס של עצמו.

ג'מאל זחאלקה: אני בא מתחום המדע, אז היינו עושים את אותה בדיקה על אותה חיה פעמיים, לא חיה אחרת אלא אותה חיה, פעם במצב כזה ופעם במצב כזה.

ג'מאל זחאלקה: לפני 40 שנה המצב היה טוב יותר.

ג'מאל זחאלקה: אנשים עשו יותר ספורט, התנועעו יותר, הילדים שיחקו יותר והיו פחות שמנים.

ג'מאל זחאלקה: כמובן לא היו סמארטפונים והמצב היה טוב יותר.

ג'מאל זחאלקה: אז יש התדרדרות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אנחנו לא ניקח את המיקום של הנוער בארץ ברמה בינלאומית אלא ברמה מקומית, יש חזרה אחורה.

ג'מאל זחאלקה: את הסיבות תיכף נגיד, בטח יהיה דיון מלומד מה הסיבות וכיצד להתגבר עליהן ואנחנו צריכים לצאת, אני מקווה כבוד יושב הראש, בהמלצות נמרצות כדי להציל את המצב.

ג'מאל זחאלקה: כי זה יכול, כמובן בחיסכון כספי, הבריאות שווה כל כסף בעולם, אבל זה יחסוך מיליארדים למערכת הבריאות אם יהיו פחות חולי סוכרת, פחות חולי השמנה, פחות חולי לב, פחות לחץ דם, פחות כל הדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: תאר לעצמך שזה יורד ב-10%, אז כל מערכת הבריאות תחסוך כסף לדברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: המצב שבו העיסוק בספורט של הנוער בארץ הוא במקום אחרון בעולם או במקום ירוד בעולם, זה מאד מדאיג והמקבילה שלו זה מקום ראשון בעולם בשימוש בסלולארי.

ג'מאל זחאלקה: גם ההשמנה אצל בני נוער היא מאד גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אצל בני נוער ערבים היא עוד יותר גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: זה מסמן שהאוכל לא בריא.

ג'מאל זחאלקה: כלומר אוכלים אוכל לא בריא ואין פעילות גופנית.

ג'מאל זחאלקה: שני הדברים האלה מביאים - - -

זוהיר בהלול: כי אין מתקנים.

ג'מאל זחאלקה: תיכף אנחנו נגיד על מתקנים ועל עידוד.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים יש מתקנים ואנשים לא הולכים.

ג'מאל זחאלקה: אני תיכף אגיד כמה מילים גם על זה.

יעקב מרגי: הראייה, מי שרוצה להתאמן מתאמן בכל דרך, גם כשאין מתקנים.

יעקב מרגי: אבל גם וגם, צריך את הכל.

ג'מאל זחאלקה: אז יש לנו בעיות.

ג'מאל זחאלקה: קודם כל זה שלא עוסקים בספורט אז יש יותר עישון.

ג'מאל זחאלקה: מעשנים סיגריות, טבק.

ג'מאל זחאלקה: זה נזק בריאותי אדיר.

ג'מאל זחאלקה: יש יותר אלכוהול.

ג'מאל זחאלקה: יש יותר סמים ברמות מאד גבוהות וזה לא משתפר, המצב הזה.

ג'מאל זחאלקה: הוא נעשה יותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: גם נכנסים סמים חדשים שהם מסוכנים יותר מהסמים הקלאסיים, גם הנזקים הבריאותיים והחברתיים שלהם הם אדירים.

ג'מאל זחאלקה: ואז יש לנו מצב שנוער, שבממוצע כמובן, כושר ירוד, קורדינציה דפוקה.

ג'מאל זחאלקה: יותר סוכרת, יותר השמנה, יותר משקל יתר וכל הדברים האלה.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לעשות משהו בנדון וצריך כאן משהו מערכתי.

ג'מאל זחאלקה: קודם כל, חבר הכנסת זוהיר בהלול דיבר על מתקנים.

ג'מאל זחאלקה: אז ביישובים שמצבם הסוציו-אקונומי לא טוב, במיוחד ערבים, אין מתקנים.

ג'מאל זחאלקה: או שיש מעט מתקנים.

ג'מאל זחאלקה: אבל גם כשיש מתקנים, במקומות רבים זה עולה כסף.

ג'מאל זחאלקה: זה עולה כסף.

ג'מאל זחאלקה: אני בתור אבא יודע את זה טוב מאד, שאני נאלץ לשלוח את הבנות שלי ולשלם הרבה כסף על קורסים של הפעלה – אם זה בצורות שונות של ריקודים, אם זה פלמנקו או זה משהו אחר, אז זה עולה הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: כי זה משמח את הילדים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לשלוח את הילד לעשות רק אתלטיקה.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך לשלוח אותו גם לדברים אחרים.

ג'מאל זחאלקה: גם קורסי שחייה עולים הרבה כסף.

ג'מאל זחאלקה: צריך למצוא את הדרכים שזה יעלה פחות כסף.

ג'מאל זחאלקה: כשזה עולה כסף, כבוד יושבה הראש, זה כמובן פוגע בעיקר בשכבות החלשות.

ג'מאל זחאלקה: כי העשירים יש להם את הכסף לשלוח את הילדים שלהם למקומות.

ג'מאל זחאלקה: זה לא מפריע להם.

ג'מאל זחאלקה: מי נדפק?

ג'מאל זחאלקה: העניים.

ג'מאל זחאלקה: ואז היום אנחנו חיים במצב שהעניים הם שמנים יותר.

ג'מאל זחאלקה: פעם היה להיפך.

ג'מאל זחאלקה: העניים הם שמנים יותר, יש להם השמנת יתר, יש להם יותר מחלות.

יעקב מרגי: פעם גם היה שמי שהיה רזה אמרו לו מה, אתה חולה?

יעקב מרגי: מי שהיה שמן - - -

מירב בן ארי: בריא.

ג'מאל זחאלקה: האוכל הבריא עולה יותר כסף היום.

ג'מאל זחאלקה: פעם עלה פחות כסף.

ג'מאל זחאלקה: אני גדלתי בסביבה ש - - -

מירב בן ארי: לא, פעם לא הייתה בכלל מודעות.

מירב בן ארי: היום יש יותר מודעות.

ג'מאל זחאלקה: באופן טבעי, נכון, מודעות.

יעקב מרגי: בסוגיית הסוכרת, רק משפט.

יעקב מרגי: אני לא רציתי לדבר, אבל בסוגיית הסוכרת היה דיון ומשרד הבריאות אמר שיש שתי אוכלוסיות שפעם לא סבלו מסוכרת – התימנים ומהגזר הערבי.

<קריאה: נכון וגם האתיופי.

יעקב מרגי: והאתיופי.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני עושה את הקניות ואני עושה קניות עם הרבה מתושבי המגזר הבדואי – איפה שאני עושה.

יעקב מרגי: אני מסתכל על העגלה שלהם ואני אומר לעצמי – איך דפקנו אותם.

יעקב מרגי: פעם היינו מתגאים שהוא לוקח לחם, לבנה, שמן זית, בא יום שלם.

יעקב מרגי: אתה רואה בכמויות.

יעקב מרגי: אני אומר איך דפקנו אותם.

יעקב מרגי: אני אומר איך האינטגרציה הזו לפעמים יש לה גם מחירים.

זוהיר בהלול: רק בזה דפקתם את הערבים?

יעקב מרגי: ידעתי.

יעקב מרגי: התלבטתי.

יעקב מרגי: לא רציתי לומר את זה, כי ידעתי שזה לקחת את העוולות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: ידעתי, מה אני אעשה?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש הרבה דברים, וכבוד יושב הראש, אני רוצה ללכת עשרה צעדים קדימה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות עם הנושא הזה מהפכה.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

ג'מאל זחאלקה: צריך שתהיה תכנית לאומית ממומנת.

<קריאה: יש, יש.

ג'מאל זחאלקה: חכי שנייה.

יעקב מרגי: גברתי, תדברי ברשות דיבור.

ג'מאל זחאלקה: שתהיה פרישה שכמו שהיום אנחנו רוצים שלכל ילד יהיה בית ספר לידו, לכל ילד יהיה בהישג יד.

ג'מאל זחאלקה: כלומר ספורט לכל ילד.

ג'מאל זחאלקה: לא סמארטפון לכל ילד.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יהיה בהישג יד גם מבחינת משפחתו.

ג'מאל זחאלקה: אסור שילד-.

ג'מאל זחאלקה: נקבע כלל כאן בוועדה הזאת, ואני גאה בכך שהייתי שותף לו, שלא מונעים מילד ללכת לטיול בגלל מצבו הכספי.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר צריך.

ג'מאל זחאלקה: אי אפשר למנוע מילד לעשות ספורט בגלל מצבו הכספי.

ג'מאל זחאלקה: זה הכלל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נפש בריאה בגוף בריא.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה אדוני יושב הראש.

מירב בן ארי: ראשית, אני דווקא רוצה - - -

ג'מאל זחאלקה: ואני מתנצל שאני צריך לצאת.

יעקב מרגי: קיבלנו מראש.

מירב בן ארי: אני רוצה לציין את זה שזה דווקא טוב שהדיון הזה נעשה דווקא ביום הבריאות, כי זה גם קשור.

מירב בן ארי: כי כמו שאמר חבר הכנסת זחאלקה, ואני לא אחזור על דברים שלו, אני מסכימה איתו, אני אדבר רק על דברים אחרים.

מירב בן ארי: אז גם זה יום הבריאות, גם זה לברך אותך בתפקידך החדש, כמפמ"ר החדש של משרד החינוך, מה שנקרא יש לך כבר הרבה עבודה, אני מניחה, אז נאחל לך הרבה הצלחה.

<גיא דגן: תודה.

מירב בן ארי: אני מודה שכבר דיברתי עם מיכל המנכ"לית כבר לפני חודשיים וחיכינו לך, גם בכדי לעשות את הפעילות עם אתנה, אבל גם בכלל לקדם הרבה דברים.

מירב בן ארי: תראה, בעיני העניין של זה שאין לנו ספורט, אין לנו מספיק ספורטאים, הכל מתחבר ביחד.

מירב בן ארי: גם המצב בבתי הספר.

מירב בן ארי: זאת אומרת הדרך היחידה שהיום יש ספורטאים אולימפיים, נגיד כמו בשיט או בג'ודו, זה רק אם הם התאמנו בחוגים מחוץ לבתי הספר.

מירב בן ארי: זאת אומרת, העניין של הספורט ההישגי בכלל לא מטופח בבית הספר.

מירב בן ארי: זאת אומרת אם אתה רוצה לגדל את הילד שלך לאלוף אולימפי תשלם ותשים אותו בחוג.

מירב בן ארי: כי בתוך בית הספר זה כנראה לא יקרה.

מירב בן ארי: דבר שני שאני רוצה להתייחס בעניין הזה, זה שקראתי – ועזוב את הכתבה שהייתה בידיעות וב-YNET.

מירב בן ארי: קראתי באוגוסט דווקא עוד כתבה מאד מעניינת, שבה ילדים סיפרו שהשיעור הוא שיעור חופשי אצל חלק מבתי הספר.

מירב בן ארי: תראה, אתה לא יכול עכשיו להשתלט על כל בתי הספר ואתה הולך להיות המפקח, אבל לקחת את זה כאיזו שהיא משימה שילדים בתפיסתם לא חושבים שזה שיעור חופשי.

מירב בן ארי: משהו אחד לא ברור לי.

מירב בן ארי: היום יש בגרות בספורט, כמו שהיה פעם.

מירב בן ארי: חלק מקבלת תעודת בגרות זה בגרות בספורט.

מירב בן ארי: זאת אומרת זה תנאי, כי גם במאמר שקראתי באוגוסט, שוב, לא באחרון שהיה את הזה, אמרו שזה כבר לא חובה.

מירב בן ארי: אני זוכרת – אתם כנראה תתקנו אותי – אבל אם אתם אומרים שבכל בתי הספר זה תנאי לקבלת בגרות, אז זה - - -

יעקב מרגי: אני אתן לכם זכות דיבור.

מירב בן ארי: אין בעיה, שירשמו להם את זה.

מירב בן ארי: אז גם העניין של הבגרות, השאלה למה זה לא מביא להישגים זו שאלה אחרת שצריך לבדוק את עצמנו.

מירב בן ארי: וכמובן, בעיקר ביום הבריאות, בעיקר שבעניין שהוועדה הזו שאני חברה בה, דנה ללא הרף על אורח חיים בריא, שזה חלק בלתי נפרד, שאנחנו בתוך בית הספר מנסים ואפילו אישרת את התקנות של הפיקוח.

מירב בן ארי: העניין הוא שזה מתחבר - - -

יעקב מרגי: הוגשה רביזיה.

מירב בן ארי: כן?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: על ידי סיעת יהדות התורה.

מירב בן ארי: מעניין.

יעקב מרגי: התקיים דיון ברביזיה הזו בתקנות המזון הבריא במוסדות החינוך ביום שלישי.

מירב בן ארי: הבא?

מירב בן ארי: מוזר.

מירב בן ארי: אבל בכל מקרה זה הכל מתחבר בעיני ביחד.

מירב בן ארי: כי זה לא רק בשיעור ספורט שהמורה פוגש את התלמידים, אלא זה גם בכישורי חיים וגם במפתח הלב ובכל מיני אופציות שבהן המורה, המחנכת מדברת מול הכיתה ומדברת איתם על אורח חיים בריא, על החשיבות של תזונה נכונה.

מירב בן ארי: דיברנו על ההשפעות של עישון, על אלכוהול.

מירב בן ארי: אני גם בוועדת נגע הסמים ואנחנו רואים מה קורה בבתי הספר.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים שזה יצא מתוך בתי הספר, הנושא של העישון והמחששות וכל אלה, אבל עדיין חשוב לומר שמבחינת אחוזים, זאת אומרת זה לא ירד, בטח לא העישון, בטח המעבר לנרגילות, ובטח כמובן התופעה שאנחנו מתעסקים בה הרבה, שזה האלכוהול וגם השימוש בקנאביס ובמריחואנה בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: זהו.

מירב בן ארי: לסיכום אני כמובן באמת מאחלת לך בהצלחה.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש לך הרבה עבודה, אבל אני רק רוצה שתבין שאנחנו פה, חברי הכנסת מכל הסיעות, באמת מאד מגויסים לעניין הזה, גם לבריאות, גם לאורח חיים בריא, אבל בטח לספורט ויש לי פה שני ספורטאים לצידי, בטח הם שולטים בתחום יותר טוב ממני אפילו.

<גיא דגן: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: אז אם כבר דיבר על טאלנטים, אני לא הטאלנט, יש פה שני טאלנטים.

מירב בן ארי: אתה טאלנט יותר מכולם.

מירב בן ארי: עזוב, כל מקום שאתה מגיע, כולם רוצים להצטלם עם זוהיר.

זוהיר בהלול: יואל רזבוזוב השתתף באולימפיאדת - - -

יעקב מרגי: ואני חשבתי רק עם אורן חזן.

יעקב מרגי: לא, עם זוהיר, אתה לא מבין.

יעקב מרגי: הוא כוכב.

יעקב מרגי: בבקשה.

זוהיר בהלול: יואל אמור היה להשתתף באולימפיאדה שנייה, אבל יש גם את שלומית ניר, שהשתתפה בשתי אולימפיאדות – בשנת 1968 ובשנת 1972.

זוהיר בהלול: אתה בשנת 2004 והיית אמור בשנת 2008, אז באמת הם אנשים שמכבדים את הפאנל, את הכנס הזה, את הישיבה הזו.

זוהיר בהלול: יש דבר מוזר, אדוני יושב הראש.

זוהיר בהלול: יש לנו כמה מתקני ספורט בבתי הספר, שננעלים אחר הצהריים ושמים שומרים כדי למנוע מילדים להיכנס – רחמנא ליצלן – לאולמות.

זוהיר בהלול: זה בלתי נתפס.

זוהיר בהלול: זה ליד ביתי.

מירב בן ארי: כן, אבל זה חשש מוונדליזם.

זוהיר בהלול: כן, אבל מה?

יעקב מרגי: אבל איפה זה?

יעקב מרגי: זה ברשויות שיש וונדליזם.

יעקב מרגי: יש רשויות מקומיות, לדוגמא אני יודע את זה מבאר שבע - - -

מירב בן ארי: כן, שאתה יכול להיכנס ל - - -

יעקב מרגי: שאחר הצהריים כל בתי הספר, כל המתקנים פתוחים.

יואל רזבוזוב: אבל בכסף.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: לא בכסף.

יעקב מרגי: כל מגרשי הכדורסל.

מירב בן ארי: אתה יכול להיכנס.

מירב בן ארי: המגרשים פתוחים, לא האולמות.

זוהיר בהלול: זו הביצה והתרנגולת.

זוהיר בהלול: כי אם תפתח את שעריהם של האולמות האלה, אתה תפחית בבוא הזמן את הוונדליזם.

זוהיר בהלול: איך תטפל בוונדליזם?

זוהיר בהלול: איך רודי ג'וליאני בניו יורק הפך את המדינה הכי פושעת בעולם למדינה מאד פוזיטיבית?

זוהיר בהלול: תכנית החלונות השבורים.

יעקב מרגי: אתה רוצה להגיד לי שהיום בלילה אתה נכנס לברונקס?

זוהיר בהלול: אני נכנס.

זוהיר בהלול: אני חושב.

יעקב מרגי: כן?

זוהיר בהלול: אני חושב.

זוהיר בהלול: להארלם אנשים לא נכנסו, והנה, אחר כך נכנסו.

זוהיר בהלול: אוקיי, זה לא אוטופיה, אבל ככה אתה נלחם בוונדליזם ובחוליגניות וגם באלימות באופן כללי.

זוהיר בהלול: אני למשל לא בעד העובדה שהשוק האפור השתלט גם על הספורט, כמו שהוא השתלט על החינוך.

זוהיר בהלול: מי שידו משגת אז הוא מלמד את הילדים שלו יותר טוב ומי שידו משגת, שולח את הילדים שלו לחדרי כושר.

זוהיר בהלול: ואם אין למשפחה, אז מה?

זוהיר בהלול: הילד ישוטט בכבישים וברחובות בחוסר מעש?

זוהיר בהלול: וחוסר המעש, למשל דיברתם על עישון, לא דיברתם על תרבות הנרגילה.

זוהיר בהלול: אצלנו בחברה הערבית תרבות הנרגילה השתלטה.

יעקב מרגי: ובזה דפקתם אותנו, אותו דבר, אל תדאג.

זוהיר בהלול: בזה דפקנו, כן.

מירב בן ארי: דווקא נגע הסמים הרבה יותר חזק מסיגריות.

יעקב מרגי: דפקתם אותנו.

יעקב מרגי: אנחנו דפקנו אתכם באוכל, אתם דפקתם אותנו בנרגילה.

יעקב מרגי: הנה, החזרתי לך.

יעקב מרגי: אנחנו תיקו בשלב הזה.

זוהיר בהלול: באמת לא ייאמן.

זוהיר בהלול: אז אני כמובן רואה בעיניים תוגות ונוגות את העובדה שהכושר הגופני של דור העתיד שלנו הוא כושר גופני פחות ונחות לעומת מה שהיה לפני הרבה שנים ודיברו, אני לא רוצה לחזור, על הסמארטפונים והנגע הזה של הסמארטפונים.

זוהיר בהלול: אני חושב שהדיון הזה הוא מאד חשוב, מאד ערכי, ואני מאד מקווה שבאמת נבנה איזה שהוא מודל שיאפשר לא רק תזונה בריאה, אלא גם פעילות גופנית שיכולה לעתים גם להילחם, להיות קטלי

זוהיר בהלול: זאטור של תזונה לא נכונה.

זוהיר בהלול: מכיוון שברגע ששורפים וזה, אז אני חושב שזה גם מעצב את הגוף בצורה אחרת.

זוהיר בהלול: דיון חשוב מאד.

זוהיר בהלול: הלוואי שאנחנו נצא במסקנות.

יעקב מרגי: ניתן לחבר הכנסת יואל רזבוזוב לדבר ונפתח את הדיון אחר כך עם האורחים שלנו.

יואל רזבוזוב: תודה כבוד יושב הראש, תודה על הדיון.

יואל רזבוזוב: דיון באמת חשוב כמו שאמרו לפני חברי.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהממצאים של הסקר לא מפתיעים אותנו.

יואל רזבוזוב: אני לא אחזור על העולם הגלובאלי, על האינטרנט, על זה שהילדים עושים פחות פעילות גופנית.

יואל רזבוזוב: מה שהם עושים היום בבית הספר זה שני שיעורי ספורט בשבוע.

יואל רזבוזוב: לדעתי זה לא מספיק, לכן הגשתי הצעת חוק.

יואל רזבוזוב: באמת, אני לא אוהב להתערב עם חוקים, על ידי חקיקה במערכת החינוך בתכנים - - -

יעקב מרגי: אל תדאג, גם משרד החינוך לא אוהב.

יואל רזבוזוב: בתכנים חינוכיים, אבל כשאין ברירה וכשאנחנו רוצים לפחות להניע את התהליך, אז לכן הגשתי מינימום שעה שלישית.

יואל רזבוזוב: אני גם יודע כמה זה עולה וישבתי עם המפקח הקודם.

יואל רזבוזוב: אנחנו גם נאחל בהצלחה לגיא, המפקח החדש.

יואל רזבוזוב: יש לו הרבה עבודה.

<גיא דגן: תודה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבסוף, בעלות מול תועלת אנחנו נחסוך הרבה יותר כסף בעתיד אם אנחנו נשקיע בשעה שלישית, רביעית.

יואל רזבוזוב: לא כל הילדים בארץ עושים ספורט אחרי הצהריים וגם על זה ראינו מחקרים.

מירב בן ארי: רובם לא עושים.

יואל רזבוזוב: יש הרבה בתי ספר שהם ללא מתקני הספורט.

יואל רזבוזוב: אני גם ראיתי את הסטטיסטיקה ואני חושב שאנחנו כאן כולנו צריכים להתגייס.

יואל רזבוזוב: אין קואליציה-אופוזיציה.

יואל רזבוזוב: אני גם די מופתע בוא נגיד.

יואל רזבוזוב: חשבתי שהדיון יהיה הרבה יותר גדול.

יואל רזבוזוב: על חוק וינגייט לא היה פה מקום לנשום.

יואל רזבוזוב: והמצב הזה, שהילדים שלנו סובלים, 11% סובלים מבעיות השמנה וכל זה, אני חושב שהבעיה היא לא פחות חמורה, אבל איך שהוא אנשים לא הגיעו לכאן.

יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו כאן צריכים לזעוק וכולנו ביחד צריכים להתגייס ולדחוף את - - -

יעקב מרגי: ללמד עליהם זכות, יש דיונים מקבילים.

יואל רזבוזוב: זה סדר עדיפויות של משרד החינוך ואני חושב שאנחנו פה, על ידי הכוח הפרלמנטארי שיש לנו, צריכים להביא לכאן.

יואל רזבוזוב: מה שקורה בשיעורי חינוך גופני, אני לא יכול להאשים את המורים.

יואל רזבוזוב: אני מכיר הרבה מהמורים, כי 11 שנים גרתי פיזית בתוך מכון וינגייט וראיתי שבסך הכל הם עוברים הכשרה טובה ויש הרבה מחברי.

יואל רזבוזוב: איך שמגיעים לבית הספר וקודם כל אני חושב שחצי שיעור מבזבזים על הקראת שמות.

יואל רזבוזוב: אני חושב שבעידן הטכנולוגיה החדשה, לא יודע, אפשר איך שהוא - - -

יעקב מרגי: מתי היית בבית ספר תיכון לאחרונה?

יואל רזבוזוב: אני לא מזמן.

יואל רזבוזוב: אני לא כזה - - -

יעקב מרגי: הבן שלי גורם לי לבוא לבית הספר תיכון יותר מאשר אבא שלי בא על כל האחים שלי.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, אני מחכה בבוקר, על מה הולך לו?

יעקב מרגי: לקרוא שמות?

יעקב מרגי: לחפש את התלמידים לוקח לו חצי שעה.

יואל רזבוזוב: אז יש לו 40 דקות נטו, שרוב הזמן הולך על הקראת שמות.

יואל רזבוזוב: בסוף לא באמת מביאים לפעילות.

יואל רזבוזוב: שמתי גם תלונות שפתאום מפתיעים בבוחן פתע, ריצת 2,000, למה לא לתת להם להתכונן, כי זה יכניס אום לאיזו שהיא רוטינה ולמודעות.

יואל רזבוזוב: יש הרבה.

יואל רזבוזוב: אני לא חושב שעכשיו נכנס לרזולוציה, אבל אני חושב שכדאי שאנחנו ניכנס לכל הרזולוציות, ניקח את הנושא בידיים כי הנושא הוא חשוב ביותר ואני באמת מברך על כך שאנחנו מקיימים את הדיון הראשון ונמשיך עם זה, כי זה נושא מאד מאד חשוב לכל החברה.

יעקב מרגי: נצא גם עם סיכומים.

יואל רזבוזוב: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שהדיון הוא נכון א' למשרד החינוך בהגברת המודעות אצל התלמידים, ומשרד התרבות שנושק לכל החברה בישראל.

יעקב מרגי: אנחנו משקיעים בתיאטרון, בקולנוע, ואני לא מקל ראש בשום דבר.

יעקב מרגי: אני חושב שזו גם תרבות.

יעקב מרגי: לא לחינם משרד התרבות והספורט ביחד.

יעקב מרגי: בכוונה אני ממקד, כי לא נזרוק את הכל על משרד החינוך.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני כבוגר מערכת החינוך הממלכתית של מדינת ישראל, שנאתי שיעור ספורט.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: כי פעם בחצי שנה היינו על המזרנים וריצות הבוקר האלה סביב הלא נודע.

יעקב מרגי: מה זה פס רחב?

יעקב מרגי: אני יודע שרק עבודות רס"ר, לנקות את הבסיס, עושים בפס רחב.

יעקב מרגי: יש מי שבנוי לריצת 1,000, יש מי שלא בנוי לריצת זה.

יעקב מרגי: הסיוט הזה, לא אוהבים שיעור ספורט.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אם אתה נכנס, קח את זה.

יעקב מרגי: ואני לא לחינם הקצנתי ואמרתי – הוא מחפש את התלמידים.

יעקב מרגי: הוא מחפש את התלמידים, אני אומר לך.

יעקב מרגי: זה הפך להיות כאילו ששיעור ספורט זה משהו-.

יעקב מרגי: תבדוק גם מה מעמיסים על המורה לספורט בבית ספר תיכון.

יעקב מרגי: לתת לו מגוון רחב.

יעקב מרגי: איזה מתקנים יש לו?

יעקב מרגי: עם מה הוא בא ללמד?

יעקב מרגי: בכלל, מודעות לחינוך גופני.

יעקב מרגי: מודעות לבריאות הגוף.

יעקב מרגי: זה קטע של משרד החינוך.

יעקב מרגי: במשרד התרבות, כל האווירה.

יעקב מרגי: כל האווירה של החברה הישראלית צריכה ללכת לשם.

יעקב מרגי: בואי אני אגיד לך את האמת, אני הייתי שר דתות.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, לא יודע, זה היה קמפיין קצר.

יעקב מרגי: לקח לי כמעט כל הקדנציה לייצר אותו בלפ"מ, כי אנחנו אלופים בבירוקרטיה.

יעקב מרגי: לפ"מ זו לשכת הפרסום הממשלתית.

יעקב מרגי: הקמפיין הזה הופיע בערוץ 2 שבועיים, אבל עשה הד יותר, לא בגלל הבעיה שבגללה יצרנו את הקמפיין, אלא מהפחד של האנשים ואני אסביר לכם.

יעקב מרגי: נכנסתי לתפקידי כשר הדתות בשנת 2009.

יעקב מרגי: בעיה ראשונה שמים לי, בא מישהו, דופק לי בדלת, עוד 30 יום נינווה נחרבת.

יעקב מרגי: לא נינווה.

יעקב מרגי: עוד 30 יום אין לנו איפה לקבור בכל גוש דן.

יעקב מרגי: מצוקת קבורה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: נגמרו השטחים.

יעקב מרגי: מאז יש את מגדלי אקירוב, מגדלי בבלי.

יעקב מרגי: מי שנוסע על כביש 5 מצד שמאל רואה את מגדלי מרגי.

יעקב מרגי: זה אלה הקומות שיצרנו.

יעקב מרגי: עשינו קמפיין בערוץ 2 ומי שראה אותו – לקחנו את כל גוש דן, לקחנו את שטחי הקבורה שיש בגוש דן ויזואלית, והעמדנו את מגדלי עזריאלי באמצע.

יעקב מרגי: כמה מגדלי עזריאלי יכולנו.

יעקב מרגי: זה קומות.

יעקב מרגי: כמה הכנסנו במגדלי עזריאלי בקומות.

יעקב מרגי: זו המודעות לקבורה בקומות ופיתחנו את זה.

יעקב מרגי: אני יודע שכשלמשרד ממשלתי כואב משהו, הוא יוצא בקמפיין, צוות התערבות, משהו.

יעקב מרגי: אווירה.

יעקב מרגי: זה שאנחנו רואים רוכבי אופניים וזה שאנחנו רואים את הרצים בשולי הדרך.

יעקב מרגי: אתה יודע, המדינה השקיעה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני נוסע הרבה.

יעקב מרגי: מסלולי רכיבה, טוב שכך, נכון?

יעקב מרגי: וצריך, שלא תחשבו.

יעקב מרגי: אבל כואב לי הלב לראות אותם שוממים.

יעקב מרגי: פה ושם איזה רוכב אופניים אחד או שניים, מי פחות, מי יותר.

יעקב מרגי: תלוי גם באזורי המגורים.

יעקב מרגי: קילומטרים של מסלולי רכיבה.

יעקב מרגי: איפה המודעות?

יעקב מרגי: השקעתם כבר.

מירב בן ארי: תלוי איפה אתה גר.

יעקב מרגי: נכון.

<קריאה: לא, אתה פשוט לא נוסע בשבת.

<קריאה: הרכיבה היא בשבת.

יעקב מרגי: אז שבת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני רק אומר, גם שבת לבד זה לא מספיק.

יעקב מרגי: אני אומר אווירה.

יעקב מרגי: לדחוף.

יעקב מרגי: אלה שהולכים ורצים, רצים בגלל שהם רוצים את זה.

יעקב מרגי: מכורים לכך, לא בגלל שיש מודעות.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, נכון, היום - - -

יואל רזבוזוב: לא רק בשבת.

יעקב מרגי: היום, כשבאמת מרכיבי המזון שלנו כמעט כולם לא בריאים, גם מה שמוכרים לנו כמזון בריא, אשרי המאמין.

יעקב מרגי: בואו נחיה בבלוף הזה, נאכל אותו.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: מרכיב המזון שלנו לא בריא.

יעקב מרגי: צריך לתת לו אלטרנטיבה.

יעקב מרגי: האלטרנטיבה זה ספורט.

יעקב מרגי: צריך מודעות.

יעקב מרגי: רבותי, ספורט צריך מודעות.

יעקב מרגי: חינוך גופני צריך מודעות.

יעקב מרגי: ולכן פה זה התפקיד של משרד התרבות ושל משרד החינוך.

יעקב מרגי: עם מי נתחיל?

יעקב מרגי: מי מתנדב ראשון?

<שלומית ניר טור: ממני, בבקשה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<שלומית ניר טור: שמי שלומית ניר טוב, אני ממשרד התרבות והספורט.

<שלומית ניר טור: כמו שציין זוהיר, הייתי פעם ספורטאית אולימפית, והיום בשבילי המשחקים האולימפיים זה שעם ישראל יעסוק בפעילות גופנית ובספורט.

יעקב מרגי: לאלה שיש להם חור בהשכלה, באיזה תחום?

זוהיר בהלול: שחיינית.

<שלומית ניר טור: הייתי שחיינית גם במקסיקו סיטי וגם במינכן, כשקרה האסון.

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד.

יעקב מרגי: פעם כשהייתי ילד רואה טלוויזיה, כשהיו משחקים אולימפיים רק לבריכה הייתי הולך.

<שלומית ניר טור: נכון, אז הנה.

יעקב מרגי: אבל לא היה לזפזפ בתקופה שלי, אז הייתי מחכה רק לשחייה.

<שלומית ניר טור: אז בשנת 1972 במינכן, אני שחיתי.

<שלומית ניר טור: אבל באמת, היום בשבילי הדבר החשוב ביותר זה לא ספורט תחרותי, הישגי, אלא ספורט לכל.

<שלומית ניר טור: ואני מבקשת שאנחנו נכניס לטרמינולוגיה הזאת גם את המונח פעילות גופנית.

<שלומית ניר טור: לא כל אחד עושה ספורט.

<שלומית ניר טור: יש כאלה ששומעים את המילה ספורט, הם - - -

יעקב מרגי: אנחנו מכוונים למה שאת אומרת.

<שלומית ניר טור: פעילות גופנית.

<שלומית ניר טור: אז בואו - - -

יעקב מרגי: על הספורט ההישגי נדבר.

<שלומית ניר טור: אני רוצה לחלק את זה לשניים.

<שלומית ניר טור: מטעם משרד התרבות והספורט בשלוש השנים האחרונות נעשית עבודה ענקית בתכנית לאומית שנקראת פרחי הספורט.

<שלומית ניר טור: אנחנו משקיעים עם המועצה להימורים, עם המשרד, עם האוצר, עם משרד החינוך, תקציבים מאד גדולים על מנת שילדים מגיל 8 עד 12 - - -

יעקב מרגי: מה זו התכנית הזאת?

יואל רזבוזוב: אנחנו גם נעשה על זה דיון.

יואל רזבוזוב: אני ביקשתי.

<שלומית ניר טור: יעסקו בפעילות גופנית וספורט גם בתוך בית הספר וגם בשעות אחר הצהריים.

<שלומית ניר טור: אז זאת תכנית אחת.

<שלומית ניר טור: מאידך גיסא, אתם דיברם ואני יותר ממסכימה שזו צריכה להיות תכנית רוחבית.

<שלומית ניר טור: זה לא במערכת החינוך.

יעקב מרגי: בלבד.

<שלומית ניר טור: אני אדבר טיפה אחר כך ותוסיף אולי נציגת משרד הבריאות.

<שלומית ניר טור: זו תכנית לאומית לאורח חיים פעיל ובריא שעוסקת בשני תחומים – תזונה ופעילות גופנית, כי הם כל כך משפיעים על איכות החיים שלנו, על הבריאות שלנו, על הנושא החברתי, על הנושא של פשיעה, על כל הנושאים האלה, כולל שפורסם שגם הישגים לימודיים מושפעים מהעיסוק בפעילות גופנית.

<שלומית ניר טור: אז בוודאי ובוודאי.

<שלומית ניר טור: מדובר לא רק במערכת החינוך, אלא ברשויות המקומיות ובמקומות עבודה.

<שלומית ניר טור: ליצור אווירה אתה לא יוצר רק במערכת אחת.

<שלומית ניר טור: צריכים כולם לשמוע את זה מכל המקומות.

יעקב מרגי: אבל צריך מישהו שיתכלל את זה.

<שלומית ניר טור: נכון.

יעקב מרגי: ולכן האכסניה הטבעית ואני חושב שאפילו חוק יסוד הממשלה נותן לכם את המנדט – זה משרד התרבות.

<שלומית ניר טור: אז אני רוצה לחזק ולומר.

<שלומית ניר טור: בסוף נובמבר 2011 עברה החלטת ממשלה לתכנית לאומית לחיים פעילים ובריאים על שני התחומים האלה – תזונה ופעילות גופנית.

<שלומית ניר טור: הוביל אותה משרד הבריאות.

<שלומית ניר טור: שותף לה משרד התרבות והספורט ומשרד החינוך.

<שלומית ניר טור: יש היום שלושה משרדים שמובילים את התכנית.

מירב בן ארי: על מה את מדברת, על אפשרי בריא?

<שלומית ניר טור: כן.

מירב בן ארי: אוקיי, אנחנו דיברנו גם על זה.

<שלומית ניר טור: אפרופו אפשרי בריא, רק להגיד למה מיתגנו את זה ככה, כי המדינה צריכה לאפשר, הרשות המקומית צריכה לאפשר את התנאים.

<שלומית ניר טור: כל אדם ואדם צריך לדעת שזה אפשרי עבורו.

<שלומית ניר טור: זה נוגע בילדים מאז שהם נולדו עד המוות.

<שלומית ניר טור: הרי תזונה ופעילות גופנית זה כל אדם ואדם.

<שלומית ניר טור: ולכן אני קוראת לכם חברי הכנסת, לדאוג לזה שהמשרדים הללו יהיו מחויבים לתכנית הזאת במאה אחוז ושהאוצר יהיה מחויב.

מירב בן ארי: לא, לא, אבל הם מחויבים.

מירב בן ארי: אנחנו מלווים את אפשרי בריא גם בחינוך וגם ברווחה.

יעקב מרגי: את יודעת מה הבעיה?

יעקב מרגי: שמשרדי הממשלה הם האחרונים - - -

<שלומית ניר טור: הם לא מחויבים מספיק.

<שלומית ניר טור: אני אומר לכם.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: מה זה אומר תכלס בפעילות שאת עושה בתפקיד שלך, איך זה משפיע על התלמידים.

<שלומית ניר טור: אנחנו בנינו - - -

יעקב מרגי: בואו, אני רוצה להיות פרקטי.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך פרקטית.

יעקב מרגי: תסיימי, סליחה.

מירב בן ארי: לא, רק שאלתי שאלה, איך התפקיד שלך והתכנית שלך בעצם מגיעים לתלמיד בבית הספר.

<שלומית ניר טור: אז כפי שאני אומרת, התכנית לפרחי הספורט מגיעה, אבל אנחנו, משרד הספורט, שיש לנו את סל הספורט ויש לנו גישה לכל רשות ורשות, עם השלטון המקומי בונים עכשיו את התכנית איך להיכנס לרשויות המקומיות, שיש שם תכלול של כל המערכת, שזה לא יהיה רק בתי ספר, שגם ההורים יהיו מעורבים וגם מגרשי הספורט וגם התנאים - - -

יעקב מרגי: שלומית ניר טוב.

<שלומית ניר טור: כן.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: לו יצויר עכשיו שאני הייתי היצרן של פוקימון ואף אחד לא מכיר אותו ואני רוצה להחדיר לך אותו לסלון, למודעות, לחדר השינה, למקלחת.

מירב בן ארי: פוקימון גו אתה מתכוון.

יעקב מרגי: הייתי לוקח אסטרטגיה שיווקית - - -

<שלומית ניר טור: אתה צודק.

יעקב מרגי: אסטרטגיה שיווקית, כי כל מה שאת אומרת קיים.

יעקב מרגי: הנה, בואי אני אספר לך.

יעקב מרגי: בכנסת לא מדפיסים כרטיס, נכון?

<שלומית ניר טור: נכון.

יעקב מרגי: יש פה חדר כושר משוכלל.

יעקב מרגי: אני קרוב ל-14 שנה בכנסת, תשאלי אותי כמה פעמים ירדתי לשם?

יעקב מרגי: ויש לי מודעות לספורט ויש לי - - -

יואל רזבוזוב: אני צריך לקחת אותך איתי.

מירב בן ארי: יואב, קדימה.

יעקב מרגי: מה אני בא לומר לך?

יעקב מרגי: זה צריך כשרוצים להכניס, ובכוונה לקחתי את הקטע השיווקי ובכוונה גם נתתי לך את הקטע של הקמפיין.

<שלומית ניר טור: אני מסכימה איתך.

יעקב מרגי: זה צריך להיות - - -

מירב בן ארי: הלפ"מ הרי שייך למשרד התרבות.

<שלומית ניר טור: אז תשאלי את כבוד השרה כמה כסף יש לתכנית הזאת.

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: הופה, יפה.

יעקב מרגי: זה הסיכום שלי, תודה.

יעקב מרגי: זה אחד הסיכומים.

יעקב מרגי: אני אומר לך, היה פה דיון.

יעקב מרגי: את יודעת על מה היה פה דיון?

יעקב מרגי: הדלקת אותי, אמרת המועצה להימורים וזה הדליק את הפיוזים שלי.

<שלומית ניר טור: וינר - - -

יעקב מרגי: היה פה דיון על חוברות הסופרגול.

יעקב מרגי: את יודעת איך הם מחדירים אותם לילדי ישראל?

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: הם הולכים לבתי הספר ומחלקים ומכניסים לשם פרסומות סמויות והימורים סמויים בתוך זה.

יעקב מרגי: הם מנווטים אפילו את התהליך של התחרות והשיווק.

יעקב מרגי: זה תהליך שיווקי.

יעקב מרגי: תהליך של החדרה, של הטמעה.

<שלומית ניר טור: צריך גם וגם.

יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בדרישה כזו למשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לו משאב, זה התלמידים, בתי הספר והמורים.

יעקב מרגי: אותו אני אחייב לומר לי איך הוא הולך לעשות את זה, אבל משרד התרבות, ואם צריך לגייס תקציב, שיגייס תקציב.

יעקב מרגי: שיעשה קמפיין חוזר ונשנה.

<שלומית ניר טור: אני מסכימה לגמרי.

יעקב מרגי: תאמינו לי, חוזר ונשנה.

יעקב מרגי: את יודעת מה, אני לא רואה הרבה טלוויזיה כמו שאמרתי קודם.

יעקב מרגי: לפעמים אני מבקר את אמא שלי, מבקר את זה, אני רואה את הווינר הזה רץ – וואו, ואוו – בפרסומות.

יעקב מרגי: ככה זה.

יעקב מרגי: חינוך גופני, נפש בריאה בגוף בריא, חינוך גופני, חינוך גופני.

מירב בן ארי: אדוני, היה פעם קמפיין שכולנו היינו בתיכון, על לא לקטוף את פרחי הבר וזה קמפיין שעד היום זה נחקק.

מירב בן ארי: העניין הוא פשוט במודעות.

יעקב מרגי: וזה עבד.

מירב בן ארי: אני חושבת שהלפ"מ שעבר עכשיו לפיקוחה של השרה, צריכים להוציא.

מירב בן ארי: זה גם ככה חלק מהמשרד שלכם.

מירב בן ארי: לבוא ולעשות את הקמפיין הזה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יואל רזבוזוב: זה תיאוריות.

יואל רזבוזוב: זה הכל תיאוריות.

יואל רזבוזוב: זה מודעות.

יעקב מרגי: לא.

מירב בן ארי: אבל זה עובד.

יעקב מרגי: יואל, בוא אני אגיד לך: זה וזה וזה וזה, יעבוד בסוף.

מירב בן ארי: זה מחלחל.

יעקב מרגי: אני לא אומר רק זה.

מירב בן ארי: היום אתה לא רואה ילדים קוטפים כלניות לצורך העניין, כי מתי שהוא זה עבד.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: אפרופו כלניות, אתם עוד מעט תהיו מוזמנים לאזור שלנו.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<גיא דגן: כן, רק תאפשרו לי להגיד את הדברים שאני רוצה לומר.

יעקב מרגי: מה זה, קיבלת את רשות הדיבור, מה?

יעקב מרגי: למה יש לך חשש שלא נרשה לך?

יעקב מרגי: בבקשה.

<גיא דגן: אני רוצה לפתוח ולומר קודם כל שעם כניסתי לתפקיד התמזל מזלי שמתקיים הדיון הזה, כי אני חושב שהדיון הזה חשוב מאד כדי באמת לקדם את התחום שלנו, לקדם את הבריאות, לקדם את הפעילות הגופנית של ילדי ישראל.

<גיא דגן: נאמרו פה הרבה מאד דברים.

<גיא דגן: אם יהיה לי זמן אני גם אעדכן טיפה, כי הרבה מאד אי דיוקים לגבי מה שנאמר כאן.

<גיא דגן: נורא קל להכפיש, אבל יש גם דברים טובים מאד שנעשים - - -

יעקב מרגי: אני אומר לפרוטוקול: שום דבר ממה שנאמר כאן אין בו משום הכפשה.

מירב בן ארי: גיא, אנחנו לא מכפישים.

יעקב מרגי: שום דבר ממה שנאמר כאן אין בו משום הכפשה.

יעקב מרגי: יש פה הקצנה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, כן, אנחנו - - -

<גיא דגן: אני אגיד לך למה אני מתכוון.

יעקב מרגי: רגע, אני אתן לך.

יעקב מרגי: שאלת, אני אתן לך.

יעקב מרגי: אנחנו בכוונה מקצינים כדי לגעת בנקודה ולגרות אותך ולעורר את הדיון.

<גיא דגן: אז הצלחת לעורר אותי, אבל אני אומר, ההקצנה זה בסופו של דבר לקחת את המקרה נגיד הבודד, אבל המקרה שהוא באחוזים נמוכים ולהציג את זה לגבי תפקוד מורים לחינוך גופני, לגבי כמה זמן מתוך השיעור השיעור מתקיים ועוד הרבה מאד דברים נוספים.

<גיא דגן: יש גם דברים כאלה ויש גם הרבה אחרים.

<גיא דגן: ברוב בתי הספר העבודה נעשית בצורה אחרת לגמרי והשיעורים הם לא שיעור שרודפים אחרי תלמידים והם לא רצים.

<גיא דגן: היום החינוך הגופני המודרני הוא הרבה יותר דרך המשחק, דרך החוויה ודרך ההנאה ופחות מה שאתה זוכר, מהתקופה שהייתה פעם.

<גיא דגן: אני רוצה לומר שני משפטים לגבי הכותרת העיתונאית.

<גיא דגן: הכותרת העיתונאית, גם שם לקחו בעצם את הקצה.

<גיא דגן: לקחו טבלה אחת שמתייחסת לילדי ישראל, לכמה ילדים.

<גיא דגן: דרך אגב, דיברו על תלמידי בתי ספר והבדיקה הייתה פעילות גופנית בשעות הפנאי אחר הצהריים.

<גיא דגן: כי אם היו מדברים על מה שקורה בבתי הספר, אז אתם אמרתם ששעתיים חינוך גופני, שלצערי בחלק גדול מהאוכלוסיות בארץ זו ההזדמנות היחידה של הילדים באמת לעסוק בפעילות גופנית.

יעקב מרגי: נכון.

<גיא דגן: וכדי לפתור את זה, מאחר שילדי ישראל, תלמידי בתי הספר נמצאים בתוך מוסדות החינוך, מה שנכניס לתוך מוסדות החינוך הם יקבלו.

יעקב מרגי: הם יצרכו.

<גיא דגן: הם יצרכו.

<גיא דגן: ומה שקורה בשעות אחר הצהריים זה תלוי בכסף של האבא ושל האמא.

<גיא דגן: בתוך הסקר הזה יש פה חרדים ומגזר ערבי וסוציו אקונומי נמוך והרבה מאד מקומות - - -

יעקב מרגי: תבודד.

יעקב מרגי: אני לא אוהב שלוקחים מיד את זה כדי לכסות על ערוותנו.

<גיא דגן: אני ממש לא מכסה.

יעקב מרגי: זו ערווה.

<גיא דגן: אוקיי.

יעקב מרגי: נכון.

יואל רזבוזוב: אבל גם אם הם ילדים - - - גם הם צריכים לעשות פעילות חינוכית.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: לו יצויר – ננטרל את המגזר החרדי והערבי, בסדר?

יעקב מרגי: תן לי נתונים.

<גיא דגן: אז נישאר במגזר הסוציו אקונומי ה - - -

יואל רזבוזוב: רגע, שם אתם לא עובדים?

יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין.

<גיא דגן: עובדים.

יואל רזבוזוב: בחינוך הגופני של בתי הספר.

<גיא דגן: יואל, הכותרת תלמידי ישראל הייתה צריכה להיות כותרת בני נוער, כי מדובר על אחר הצהריים, לא מדובר על בוקר.

<גיא דגן: בבוקר, בכל מדינת ישראל, בכל אוכלוסייה, לא משנה באיזה רמה סוציו אקונומית - - -

יעקב מרגי: גיא דגן, תן לי, אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: משפט.

יעקב מרגי: אני מבקש שלא תברח לשם.

יעקב מרגי: אני אסביר.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה.

<גיא דגן: אני לא בורח לשם.

<גיא דגן: אני עזבתי את זה, זהו.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה, אני אסביר לך.

יעקב מרגי: תקשיב טוב-טוב.

יעקב מרגי: יש משאב.

יעקב מרגי: אנחנו לא באים בטענות.

יעקב מרגי: לו יצויר עכשיו ואנחנו מייצרים את התהליך, שיש משאב קיים – זו המסגרת של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: תלמידים שהם גם עם פוטנציאל קליטה.

יעקב מרגי: אנחנו משווקים להם ידע, מסרים והם קולטים.

יעקב מרגי: יש מערך של מורים שקיים.

יעקב מרגי: זה שאתה אומר לי הסקר מדבר על שעות אחר הצהריים, אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: אבל אותי, כשהמורה שכנע אותי, רצה שאני אלך בזמנו לסניף עזרא, הוא ישב לי על הוריד, קדח לי.

יעקב מרגי: הסבירו לי והביאו את הרכז של תנועת הנוער כדי שיסביר מה החשיבות לצאת - - -

<גיא דגן: אני אגיע לזה.

<גיא דגן: על זה אני רוצה לדבר.

יעקב מרגי: שם אני רוצה שתיגע.

יעקב מרגי: אני לא בא בטענות איפה לא.

יעקב מרגי: תאמר לי מה המערכת יכולה לעשות ולא עושה.

יעקב מרגי: מה היא עושה ומה היא יכולה לעשות ולא עושה.

<גיא דגן: אני לא חושב שהמצב הוא אידיאלי ובטח יש הרבה מאד מה לעשות ומה לשפר, אבל רציתי לבוא ולהציג בתחילת דברי קצת נתונים, כדי לעשות טיפה סדר, כי אי אפשר לבוא כאילו אין שום דבר.

<גיא דגן: יש הרבה מאד דברים ודברים טובים.

<גיא דגן: עכשיו, השעתיים חינוך גופני זה מינימום שמקבל כל תלמיד.

<גיא דגן: יש בתי ספר ויש הרבה מאד תכניות שמקבלים גם 4 ו-5 שעות חינוך גופני.

יואל רזבוזוב: איפה?

יואל רזבוזוב: יש את זוזו ו - - -

<גיא דגן: לא, אני מדבר עוד על לפני זוזו.

<גיא דגן: יש לנו 150 כיתות ספורט לדוגמא שמקבלות 5 שעות חינוך גופני.

יעקב מרגי: מי שלוקח את זה כציר מרכזי.

<גיא דגן: ואם מדובר על תמיכת החינוך הגופני למסגרת הבלתי פורמאלית, התחרותית, ההישגית, אז מדובר על תלמידים שהם ספורטאים, שמקבלים 5 שעות.

<גיא דגן: זו דוגמא.

יואל רזבוזוב: אבל זה ממש פלח קטן שהוא ממוקד.

<גיא דגן: יש לנו 110 בתי ספר תיכוניים, שתלמידים מקבלים שם גם כן 5 שעות חינוך גופני.

<גיא דגן: ואם דיברנו על זוזו או פרחי ספורט, כמובן שיש - - -

יואל רזבוזוב: יש לכם איזה שהם מדדים האם זה עוזר, האם התלמידים האלה שמקבלים 5 שעות – יש להם הישגים?

יואל רזבוזוב: שאנחנו נדע, לפחות אם מוסיפים לכולם, מה זה נותן, אם יש כבר פיילוט כזה.

<גיא דגן: תראה, מה שזה נותן, זה נותן העשרה גופנית לתלמידים בשעות הבוקר, בעיקר בשיפור יכולות אתלטיות ובנייה גופנית לקראת ענף הספורט הספציפי שהם פועלים בו אחר הצהריים.

יעקב מרגי: תתייחס גם אם יש לך מחסור בצוות הוראה מוכשר.

יעקב מרגי: מה המצב שם?

<גיא דגן: אני אתייחס לזה עוד דקה.

<גיא דגן: אני רוצה להתייחס גם, הרי הכל בסופו של דבר הוא תלוי תקציב.

<גיא דגן: ב-זוזו לדוגמא, שנאמר פה, או פרחי ספורט, אז יש העדפה לפריפריה ושם תלמידי כיתות ג'-ד' בפרחי ספורט ו-ה'-ו' ב-זוזו, מקבלים שעה שלישית חינוך גופני.

<גיא דגן: לא עוד שעה חינוך גופני לפי תכנית הלימודים, אלא לפי תכנית לימודים אחרת.

מירב בן ארי: כמה תלמידים יש בפרחי ספורט?

מירב בן ארי: בערך.

<גיא דגן: אני לא זוכר את הכמויות.

<גיא דגן: אני יודע לדוגמא שב-זוזו אנחנו מדברים על משהו כמו 500 בתי ספר.

יואל רזבוזוב: אנחנו נעשה על זה דיון בכל מקרה.

מירב בן ארי: אין בעיה.

<גיא דגן: זה לא מספיק.

<גיא דגן: מירב, מה שיש לא מספיק.

<גיא דגן: כדי שילדי ישראל יהיו במצב טוב ולמעלה, זה פשוט להוסיף שעות חינוך גופני, לפחות עוד שעה ולאפשר - - -

מירב בן ארי: אבל חכה, יש לך את השיעורים עצמם, שהם לא מתנהלים נכון.

מירב בן ארי: אז תוסיף עוד שיעורים?

<גיא דגן: על סמך מה את אומרת את זה?

מירב בן ארי: קודם כל אתה שומע את זה.

מירב בן ארי: במקרה קראתי גם מחקר שעשו על זה, על תלמידים שבאו ודיברו.

מירב בן ארי: בטח בתיכון.

<גיא דגן: לא, אבל עוד פעם, אני צריך להגיד לך את מי לוקחים להתראיין לכתבה עיתונאית?

מירב בן ארי: לא, מה זה?

<גיא דגן: לוקחים את ה - - -

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו חיים כאן.

יואל רזבוזוב: המדינה - - -

יעקב מרגי: גיא, אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אתה חדש בתפקיד.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: בוא תקשיב.

יעקב מרגי: אתה בא משירות המדינה לתפקיד הזה?

<גיא דגן: אני הייתי מפקד על חינוך גופני במחוז המרכז.

יעקב מרגי: מחוז המרכז.

יעקב מרגי: אז יש לך.

<גיא דגן: אני מדבר מהיכרות.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: תקשיב, יכול להיות - - -

<גיא דגן: אני לא אמרתי שכל המורים לחינוך גופני מושלמים וכל המערכת מושלמת.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: בוא, אני לא בא להטיל דופי בשום דבר.

זוהיר בהלול: רק להגיד מילה.

זוהיר בהלול: באמת, אנחנו לא בקטע של להטיל דופי.

יעקב מרגי: גיא, אני רוצה לתת לך עצה כמפמ"ר חדש.

יעקב מרגי: בוא אני אסביר לך, עכשיו קח את זה מהפרקטיקה שלי ועל אחריותי בלבד.

יעקב מרגי: אם יצטרפו חברי למה שאני אומר, אני אחראי על הדברים שלי.

יואל רזבוזוב: אני איתך.

יעקב מרגי: למרות שיש לי חסינות, בוא תקשיב, אני לא משתמש בה.

יעקב מרגי: יושבים במשרד החינוך, במיוחד המפמ"רים.

יעקב מרגי: אני מקווה שאתה לא תתקלקל גם כמותם.

יעקב מרגי: תופסים את העמדה המסורתית שלהם.

יעקב מרגי: קודם כל תקועים שם הרבה זמן.

יעקב מרגי: רק באזרחות הם מתחלפים, לא יודע למה.

יעקב מרגי: תקשיב, אני אומר את זה גם בציניות קצת.

מירב בן ארי: כי זה פוליטי בסוף.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, אני בא ואומר, הם תופסים את העמדה שלהם והולכים איתה לאורך שנים וקשה לשנות דברים.

יעקב מרגי: אני מצפה, אני מציע לך, לא מצפה, כנס לזה.

יעקב מרגי: אתה היום המפמ"ר.

יעקב מרגי: אתה היית מפקח, אתה יודע את זה, יכול להיות באזור שהיית.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, יש מורים שיכולים להדליק אותך על מקצוע מסוים, את התלמידים ורואים את זה.

יעקב מרגי: זה נכון לחינוך גופני, זה נכון למתמטיקה, זה יכול להיות בהיסטוריה.

יעקב מרגי: יש מורה שיעביר לך שיעור היסטוריה, כל התלמידים שם על הפנים, לא אוהבים את המקצוע.

יעקב מרגי: יש במקום אחר מורה להיסטוריה, אפילו באותו בית ספר, מורה להיסטוריה אחר, אוהבים את המקצוע.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: אני לא אומר שזה אחיד.

יעקב מרגי: אנחנו לא באים לטעון.

יעקב מרגי: אנחנו באים לנסות לייצר מצב שבאמת אנשים יאהבו את החינוך הגופני, תהיה להם מודעות להמשיך איתו אחר הצהריים לפעילות משלימה, מבריאה.

יעקב מרגי: ולמה החשיבות?

יעקב מרגי: לא בגלל שיש פה ספורטאים שבאו והגישו הצעה לסדר.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: אני אוחז מזה: תלמיד או אפילו אדם מן השורה שיש לו מודעות גבוהה לגופו, וכך נוער, ולצורך העניין נוער, אז הוא יהיה חיובי לחברה, הוא יהיה חיובי במשפחה, הוא יהיה חיובי לעצמו, לגופו ולנפשו.

מירב בן ארי: זה ישפיע על הכל.

יעקב מרגי: זה תהליך.

יעקב מרגי: כשאמרו נפש בריאה בגוף בריא זה לא סתם סיסמה.

יעקב מרגי: לא ראיתי אדם שאוהב לעבוד קשה לשם עבודה קשה.

יעקב מרגי: אנשים אוהבים לעבוד קשה כי יש שכר בצידה של העבודה.

יעקב מרגי: אדם לא קם והוא מזוכיסט.

יעקב מרגי: אדם מטבעו הוא לא מזוכיסט.

יעקב מרגי: ספורט מאלץ אותך לעשות פעולות פיזיות קשות ואם אדם לוקח את זה ויוצא בשעות הבוקר – אני יוצא מוקדם בבוקר מהיישוב שלי בדרום, אני רואה שם אחת, בהתמדה, אני מקנא בה.

יעקב מרגי: אני בהתמדה לתפילה, היא בהתמדה, לובשת - - -

מירב בן ארי: הולכת?

יעקב מרגי: מה זה הולכת?

יעקב מרגי: רצה.

יעקב מרגי: אתה רואה את הנוקשות בגוף.

יעקב מרגי: זה כייף לא נורמאלי לראות.

יעקב מרגי: אני מודה, אני מכיר בערך של זה, אין לי מודעות.

יעקב מרגי: אל תספר, אפילו שהדיון בשידור, אני עשיתי לי מיני חדר כושר בבית.

יעקב מרגי: תשאל אותי מתי פקדתי אותו?

יעקב מרגי: עם שישה מכשירים.

<גיא דגן: אני אספר את זה.

יעקב מרגי: אני אומר בצער.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי אין מודעות.

יעקב מרגי: המילה מודעות.

<גיא דגן: אני שמעתי קודם, אתה הצגת את נושא המודעות.

<גיא דגן: ממה שאני רואה, ממה שאני מכיר בחברה הישראלית, בעיקר בגילאים המתבגרים יותר, המודעות היא בלתי רגילה.

<גיא דגן: אם אתה תסתכל היום - - -

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: כי הרופא הפחיד אותי.

יעקב מרגי: הרופא מדד לי פה 100 סנטימטרים, אמר לי הכולסטרול שלך על הפנים, הטריגליצרידים על הפנים, לחץ הדם שלך על הפנים.

<גיא דגן: תראה את כמות האנשים שיוצאים לרוץ, לצעוד, לרכוב על אופניים, לטריאתלונים, למרתונים.

<גיא דגן: זה לא היה בעבר.

<גיא דגן: הכמות היא אדירה.

<גיא דגן: אז להגיד אף אחד, המתקנים עומדים ריקים?

יעקב מרגי: אני לא פה.

יעקב מרגי: גיא, אתה לוקח אולטימטיבית.

יעקב מרגי: גם אני לא אולטימטיבי.

יעקב מרגי: תקשיב, אנחנו מדברים זו הסיבה וזו הסיבה וזו הסיבה.

יעקב מרגי: אנחנו נוגעים בנקודות.

יעקב מרגי: לכן אל תתמקד באיזו הערה צינית כזו או אחרת.

<גיא דגן: אני עניתי למה שאתה אמרת.

יעקב מרגי: אני מצפה שמערכת החינוך תגביר את המודעות לספורט, לחינוך גופני, ותגביר את החשק לשיעורים האלה.

<גיא דגן: אז אני אגיע בדיוק לעניין הזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תן לי התייחסות גם לקטע של מצבת המורים – יש מחסור, אין מחסור.

יעקב מרגי: כל המורים בחינוך גופני הם מורים מוכשרים, מוסמכים לחינוך גופני, או שמאלתרים מן הגורן ומן היקב.

<גיא דגן: אז אני אתחיל ממה ששאלת ואני אחר כך אדבר על הגברת המודעות.

<גיא דגן: לאורך כל השנים היה עודף של מורים לחינוך גופני מבחינת קליטת המורים בתוך המערכת.

<גיא דגן: בשנתיים האחרונות אנחנו נתקלים במחסור.

<גיא דגן: מתי המחסור מגיע?

<גיא דגן: בעיקר כשאתה צריך מורים למילוי מקום או שאמורים להחליף מורה במהלך שנת לימודים.

<גיא דגן: כלומר נכון להיום, יש צורך בלהגדיל את כמות המורים במכללות, כי יש חוסר של מורים וזה אחד הדברים שצריך לטפל בהם לדעתי ב - - -

יואל רזבוזוב: רגע, יש מחסור במורים לחינוך גופני?

יעקב מרגי: לא, הוא אומר לך רק למילוי מקום.

<גיא דגן: יש היום מחסור במורים, אבל מילוי מקום זה אומר שבבית ספר שיצא מורה מסיבה כזו או אחרת ואין מורה שמחליף אותו - - -

יואל רזבוזוב: זה לא מה ששמעתי.

<גיא דגן: אבל זה לא בכמויות גדולות, זה בכמויות מסוימות, אבל זו איזו שהיא מגמה שאני חושש ממנה ואני חושב צריך להגדיל את המכסות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בסדר.

מירב בן ארי: שנייה, הוא לא סיים.

<גיא דגן: עוד שנייה אחת.

<גיא דגן: לגבי מורים לחינוך גופני, רק מורים לחינוך גופני מוכשרים, מוסמכים, שסיימו את הלימודים וסיימו שנת סטאז' ויש להם רישיון הוראה, יכולים לעבוד במערכת.

<גיא דגן: אם יש כמה כאלה, שרידים אל ההיסטוריה, זה קיים ולצערי זה קיים בעיקר במגזר הערבי.

<גיא דגן: זה קיים הרבה פחות במגזר היהודי ויש גם חוסר במגזר הערבי, כי בעיקר פחות מורות הולכות ללמוד את התחום הזה.

<גיא דגן: זה דברים שצריך להתמודד איתם בלי שום קשר.

<גיא דגן: לגבי הנושא של מודעות.

<גיא דגן: אני אתחיל מזה שהיום בהערכת תלמידים בחינוך גופני, בציון, מורה יכול לתת בונוס של 10% על פעילות גופנית נוספת שתלמיד עושה אחר הצהריים, כדי לעודד אותו ולהגביר לו את המוטיבציה לפעול אחר הצהריים.

יעקב מרגי: עכשיו אני מבין למה הבן שלי לוקח לי 280 שקלים כל חודש.

<גיא דגן: דרך אגב, פעילות אחר הצהריים יכולה להיות גם פעילות שלא תעלה כסף, שילכו לרוץ, לצעוד, או כל תחום אחר, לאו דווקא חוג מסודר.

<גיא דגן: ברגע שהוא עושה פעילות נוספת אחר הצהריים.

<גיא דגן: דבר נוסף, הנושא של ידע, הבנה ומודעות תוך כדי השיעור המעשי, נושא שנכנס כחלק מתכנית הלימודים בחינוך הגופני כדי להגביר את המודעות לפעול גם אחר הצהריים.

<גיא דגן: התפקיד של המורים לחינוך גופני בשעות הבוקר, זה לדחוף את הילדים לפעול גם אחר הצהריים.

<גיא דגן: לדחוף את אלה שהם בעלי פוטנציאל לספורט לקבוצות תחרותיות.

<גיא דגן: את כל השאר, לעסוק.

<גיא דגן: ואנחנו עושים הרבה מאד.

<גיא דגן: דיברתם על זה, אנחנו עושים לא מעט פעילות כדי להגביר מודעות ולדחוף את הילדים לאחר הצהריים.

<גיא דגן: הבעיה היא שאחר הצהריים הפעילות עולה כסף.

<גיא דגן: זאת הבעיה ולא יעזור כלום.

<גיא דגן: אם אנחנו נכניס את חוגי הספורט לתוך בתי הספר, נאריך את היום ונכניס את חוגי הספורט – ואני לא מדבר כבר על השעה השלישית והרביעית והחמישית – אם יהיה חינוך גופני או - - - זה מה שצריך להיות.

<גיא דגן: אם נכניס את חוגי הספורט לתוך בתי הספר, לא תלוי הארנק של האבא, אז אנחנו נראה את כל ילדי ישראל עושים פעילות גם מעבר לשיעורים.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

<גיא דגן: ואלה הדברים החשובים שצריך לחשוב עליהם, כי אתה מגביר מודעות, בסוף אתה מוצא את הילד, הוא רוצה ללכת ו - - -

יעקב מרגי: ואין לו מענה.

<גיא דגן: והרשות המקומית אין לה את היכולת לסבסד את החוג שלו - - -

יעקב מרגי: אם אני אגביר לו מודעות – לא כולם – אבל חלקם ייצרו לעצמם פעילות ספורטיבית.

<גיא דגן: אני חושב שללא שיעורי חינוך גופני ומה שנעשה, המצב היה הרבה הרבה הרבה יותר גרוע.

יעקב מרגי: אין ספק.

מירב בן ארי: זה ברור.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

<אתי דבש: אפשר להמשיך את משרד החינוך?

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<אתי דבש: אני מחליפה את עירית לבנה.

<אתי דבש: אני ממונה על הנושא של הבריאות.

יעקב מרגי: איך קראתם לזה?

מירב בן ארי: אפשרי בריא.

יעקב מרגי: אפשרי בריא?

<אתי דבש: לא.

<אתי דבש: קידום אורח חיים בריא.

יעקב מרגי: בסדר.

<אתי דבש: כן חשוב לי לומר שמבחינת הדברים שנאמרים פה, כמובן הייתה פה הקצנה והיא מכוונת על מנת להתסיס.

<אתי דבש: אני מברכת על הסקרים, למרות שאני לא מאמינה בסקרים הללו מסיבה אחת פשוטה.

<אתי דבש: כאשר ישאלו ילד שנמצא בתנועת הצופים או בבני עקיבא האם אתה עוסק בפעילות גופנית, הוא יגיד לא.

<אתי דבש: זה שהוא רץ לפעילות שלו, זה שהוא עשה הפעלה של משחק, מבחינתנו זו לא הייתה פעילות גופנית.

<אתי דבש: הוא לא בהכרח יודע - - -

יעקב מרגי: בהומור אני אומר.

יעקב מרגי: שואלים אותי תגיד לי, מה, אתה לא עושה פעילות גופנית לאחרונה?

יעקב מרגי: אני אומר להם אם תדעו כמה אני הולך בכנסת, הכל רחוק.

יעקב מרגי: האגף החדש, למליאה, לוועדות, אבל זה תירוץ.

<אתי דבש: זה גם טוב.

<אתי דבש: כל דקה נחשבת.

יעקב מרגי: אבל זה תירוץ, עזבי.

יעקב מרגי: לא לשם אנחנו מכוונים.

<אתי דבש: אני יכולה לומר לך שמבחינתי, כשאני מגיעה למשרד החינוך, למשרד שלי וכשאני מחנה במינוס 2 ואני מתעקשת לא לעלות במעלית אלא לעלות לקומה רביעית הלוך ושוב, הלוך ושוב, וכל ההליכה שלי - - -

יעקב מרגי: זו מודעות.

<אתי דבש: כשאתה דיברת דרך אגב על מודעות, הבעיה היא לא המודעות אצלך, אלא זה העניין של מוטיבציה, הצורך.

<אתי דבש: מה שאנחנו צריכים לעורר, בעיקר אצל הילדים שלנו, זה את הצורך בעניין.

<אתי דבש: ומה שקורה בנושא של התכנית שלו של קידום אורח חיים בריא, שהיא מתחילה מהגן.

<אתי דבש: זאת פניה לכל מוסדות החינוך שיוצא להם קול קורא, שמזמין אותם להגיש מועמדות להיות מוסד חינוכי מקדם אורח חיים בריא.

<אתי דבש: זה אומר שאני מפעיל בתוך בית הספר שלי תכניות שמעלות את המודעות ואת החשיבות לנושא של תזונה נכונה, היגיינה ופעילות גופנית, וכמובן עוד תחומים נוספים כמו הנושא של קיימות.

מירב בן ארי: כל בית ספר יכול להצטרף?

<אתי דבש: כל בית ספר וכל מוסד חינוכי.

מירב בן ארי: ומה זה דורש ממנו?

<אתי דבש: סליחה, כל מוסד חינוכי מתבקש להגיש מועמדות.

<אתי דבש: ישנם מחוזות כמו המחוז שעליו אני ממונה – מחוז ירושלים ומנח"י - למשל מנהל מחוז ירושלים, מאיר שמעוני, לקח את זה כיעד מחוזי.

<אתי דבש: זאת אומרת אתה רוצה להגיש מועמדות כמוסד מצטיין באחד מחמשת היעדים של המחוז, אחד היעדים זה קידום אורח חיים בריא.

<אתי דבש: זאת אומרת, אני כמנהלת בית ספר באה ואומרת אני רוצה לומר שאני שמה את הנושא הזה בתוך הכותרת שלי.

<אתי דבש: יש לנו בית ספר שלי"ב.

<אתי דבש: מה זה בית ספר שלי"ב – שילוב לימודי בריאות.

<אתי דבש: אני רוצה להגדיר את עצמי כבית ספר מקדם אורח חיים בריא.

<אתי דבש: התכנית הזאת קיימת בכל המקומות.

<אתי דבש: זאת אומרת היא נמצאת במזרח ירושלים והיא נמצאת בכל מקום.

<אתי דבש: לכל אחד יש זכות להגיש מועמדות ואנחנו אפילו פונים אליו ופונים למפקחים שיעודדו את מנהלי בתי הספר לעשות את זה.

<אתי דבש: מה שזה אומר, זה אומר כמובן שהם חייבים לעמוד בתקן של שעות חינוך גופני.

מירב בן ארי: שזה אומר?

<אתי דבש: שזה אומר לפחות שעתיים של פעילות, של חינוך גופני שיש בבית הספר.

מירב בן ארי: לכל כיתה.

<אתי דבש: אבל אני אתן לכם דוגמא.

<אתי דבש: אחת הבעיות במזרח ירושלים, רוב המורים במזרח ירושלים הם לא בעלי הכשרה מוסמכת.

<אתי דבש: אין לנו מספיק מורים.

<אתי דבש: שנה שעברה בקורס מזורז הכשירו עוד 80 מורים, אבל זה משהו שחייבים לחשוב עליו כבר קודם.

<אתי דבש: אחת הבעיות למשל שאנחנו נתקלים בה זה התרבות בבית, וזה הדבר שאנחנו עובדים עליו מאד חזק בתכנית שלנו.

<אתי דבש: כאשר בית ספר מגיש מועמדות, הוא צריך להראות כיצד הוא נוגע בכל מעגלי ההשפעה.

<אתי דבש: אני נוגע בתלמיד, אני נוגע במורה, אני נוגע בהורים, אני נוגע בקהילה.

<אתי דבש: אנחנו מדברים על רשת ערים בריאות.

<אתי דבש: ראש רשות מוזמן לבוא ולומר – אני רוצה לקדם את הרשות שלי כמקדמת בריאות.

<אתי דבש: ואז זה אומר – אני משקיע משאבים מאד מאד משמעותיים כדי לקדם את הנושא הזה.

יעקב מרגי: ככלל, אנחנו היום ממוקדים בדיון על פעילות גופנית.

יעקב מרגי: אין ספק שזה נושק לקטע של אורח חיים בריא.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אני מכיר חלק מהתכניות של משרד החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו מתקדמים היום בדיון בסוגיה של הפעילות הגופנית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

<לירי פינדלינג: שלום, לירי פינדלינג, נציגת משרד הבריאות ואני מנהלת התכנית הלאומית לחיים פעילים ובריאים – אפשרי בריא, שכמו שהזכירה שלומית ניר טור ממשרד התרבות והספורט, זו תכנית שבעצם החלה בהחלטת ממשלה שבה שותפים משרדי הממשלה – גם התרבות והספורט וגם החינוך.

<לירי פינדלינג: בשנה הזאת אנחנו בעצם כבר נערכים לתכנית חומש לשנים הבאות בשותפות הזאת.

<לירי פינדלינג: אני אעדכן קצת גם בהקשר של משרד החינוך.

<לירי פינדלינג: בין משרד החינוך ומשרד הבריאות למעשה יש החלטה שאותם בתי ספר מקדמי בריאות, שהזכירו כאן, שאנחנו באמת מאמינים שזאת הפלטפורמה הנכונה, המקצועית, שיכולה להיות הססטיינבל, לאורך זמן אחר כך ולייצר אפקט משמעותי, הוא בעצם יהיה יעד של משרד החינוך, שכל בתי הספר יהיו כאלה, שזה יהיה תנאי סף לבתי הספר.

<לירי פינדלינג: כלומר, אם היום אנחנו מדברים על משהו כמו סדר גודל של 700 בתי ספר מקדמי בריאות שזכו בעצם להיות בתי ספר מקדמי בריאות, עד שנת 2020, בהחלטה המשותפת הזאת אנחנו רוצים להגיע שכל בתי הספר, מה שאנחנו היום קוראים כוכב אחד, יעמדו בזה.

<לירי פינדלינג: גם הסטנדרטים – וזה מאד רלבנטי לדיון היום – החשוב הזה, שאני באמת שמחה - - -

מירב בן ארי: 700 בתי ספר מתוך כמה?

<לירי פינדלינג: בערך 5,000 בתי ספר.

<לירי פינדלינג: אז תראו, יש לנו בעצם אתגר מאד גדול, אתגר משותף מאד גדול, שגם עולה הרבה מאד משאבים של תמיכה, הכשרה ויכולת ליווי.

<לירי פינדלינג: כבר היום בתי הספר החדשים שניגשים להיות מועמדים לבתי ספר מקדמי בריאות, יש גם עלייה בסטנדרט, בגלל שאם נכנס חוק פיקוח על המזון, אז זה ברור לגמרי שבית ספר מקדמי בריאות לא יכולים להיות בית ספר מקדמי בריאות בלי שהוא עומד בחוקים כגון אלה.

<לירי פינדלינג: הדבר שרלבנטי לדיון הזה הוא יעד תוצאתי שאנחנו מאד מאמינים בו, לאור זה שאנחנו באמת עוקבים בדאגה אחרי הבעיה של פעילות גופנית בקרב ילדים וגם מבוגרים, שאנחנו רוצים לראות תוספת של 90 דקות בשבוע לפחות, בכל בית ספר בשגרת יום יום של בית הספר.

<לירי פינדלינג: כלומר עוד לפני שאנחנו מקבלים החלטות או נעשות החלטות מאד משמעותיות גם ברמה התקציבית ושאני מניחה שיהיה על זה דיון, אנחנו גם מאמינים שגם לטובת אותם אלה שבאמת נעדרים משיעורי הספורט מסיבות כאלה ואחרות, העיסוק בפעילות גופנית שזה כולל ריקוד ותנועה ומשחק ודברים נוספים, צריך לשלב אותו בשגרת היום היום בצורה מסודרת, מערכתית.

<לירי פינדלינג: ואז הדרישה תהיה 90 דקות בשבוע בבתי הספר.

יואל רזבוזוב: בתי הספר מקדמי הבריאות, יש 700 כאלה, אם אנחנו רוצים להשקיע בעוד 4,300 - - -

<לירי פינדלינג: מדובר במיליונים.

יואל רזבוזוב: רגע, זה עניין של הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: השאלה, אם אנחנו מודדים את ה-700, האם יש אחראי, האם יש מישהו שמודד לדוגמא אחוזי שומן?

יואל רזבוזוב: הרי זה לא הבעיה.

יואל רזבוזוב: אם כבר משקיעים הרבה כסף, אפשר לבדוק האם זה עובד, לפני שהמדינה תשקיע עוד מיליארד שקלים על זה וזה בסוף לא יעבוד וזרקנו את הכסף לפח.

מירב בן ארי: כן, יש בזה מחקר מלווה?

יואל רזבוזוב: בדיוק.

יואל רזבוזוב: זה מאד חשוב.

<לירי פינדלינג: אני כן רוצה לציין שכאמור התכנית הזאת כוללת סביבה רלבנטית נוספת שבה התכנית היא להשקיע יותר וזה הרשויות המקומיות, שהממשק ביניהן לבין מוסדות החינוך הוא מאד מאד עקרוני וקריטי, כי הוא בעצם אחראי גם על המתקנים, על המקום והוא באמת גם הגשר למה שקורה אחר הצהריים ובמתנ"סים ובכל הדברים האלה.

<לירי פינדלינג: כאן באמת, אדוני יושב הראש, אני חושבת שדרשת נכון ממשרד התרבות והספורט, שההשקעה לקדם את התכנית – אפשרי בריא ברשויות המקומיות – כולל רשת ערים בריאות שמשרד הבריאות תומך ובאמת התנאי הזה שהרשויות המקומיות יפעלו ביחד לקדם את הפעילות הגופנית של כלל התושבים וגם של התלמידים, הוא באמת משהו שצריך לדרוש ממשרד הספורט, בגלל שהתכנית היא באמת לעשות את זה במשותף ונכון להיום אנחנו עדיין לא יודעים את גודל המחויבות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמנם אני ועדת חינוך, אבל אני אתן לך טיפ, משרד הבריאות, ותעבירי את זה הלאה.

יעקב מרגי: כמו שעשיתם ערים בריאות, תעשו מקום עבודה בריא.

<לירי פינדלינג: אז זה הדבר הבא.

<לירי פינדלינג: הסביבה הבאה.

יעקב מרגי: שמקומות העבודה יאפשרו פעילות גופנית.

<לירי פינדלינג: אז תיכנס לאתר אפשרי בריא בעבודה ותראה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: מכללת וינגייט.

<גיא דגן: אבל כבוד יושב הראש, אתה חייב לשמש דוגמא.

<גיא דגן: תתחיל לעשות פעילות גופנית בעצמך.

יעקב מרגי: בפרישה.

יעקב מרגי: את כל התירוצים שלי אני זורק לפרישה.

מירב בן ארי: הוא סתם, יש לו תירוצים.

זוהיר בהלול: הוא עושה כושר גופני וורבאלי, זה בסדר.

יעקב מרגי: וורבאלי.

יעקב מרגי: לא מספיק אבל.

יעקב מרגי: זה שוחק את השיניים, אבל לא מחזק את השרירים.

<לירי פינדלינג: על מקומות העבודה וזה מקום העבודה שלך, אדוני יושב הראש.

<לירי פינדלינג: אנחנו נותנים הרבה מאד עצות, באמת איך אתה משלב את זה במקום העבודה.

יעקב מרגי: מקום העבודה, כוכבית.

יעקב מרגי: איך אמרת, כוכב אחד?

יעקב מרגי: לתת כוכביות ולדרג מקומות עבודה כבריאים.

יעקב מרגי: תודה.

<לירי פינדלינג: כן, נכון.

<לירי פינדלינג: בערך.

<לירי פינדלינג: אז את הדיון הבא נעשה גם על זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, מכללת וינגייט.

<רוני לידור: פרופסור רוני לידור, נשיא המכללה האקדמית בוינגייט.

<רוני לידור: ראשית אני רוצה לברך מאד על הדיון הזה.

<רוני לידור: אני חושב שזה דיון יוצא מן הכלל.

<רוני לידור: מאד נעים להיות פה ואני מקווה שזה לא יהיה דיון ראשון בעקבות כתבה עיתונאית כזו או אחרת - - -

יעקב מרגי: גם הדיון אתמול היה נעים?

יואל רזבוזוב: כן.

יואל רזבוזוב: זה יחסי.

יואל רזבוזוב: הכל יחסי.

<רוני לידור: אתמול היה דיון - - -

יעקב מרגי: לא, עזוב, עזוב.

יעקב מרגי: אל תענה.

יעקב מרגי: תחזור.

<רוני לידור: שלא ישנתי בלילה וכנראה אני לא אישן עוד כמה שבועות.

יעקב מרגי: תתאר פוזיטיבי.

<רוני לידור: שלוש נקודות קצרות.

<רוני לידור: ראשית מירב, אני חושב שצריך לעשות הבחנה ברורה בין חינוך גופני לספורט.

<רוני לידור: חינוך גופני זה מקצוע שנלמד בבית ספר והוא מקצוע שמעוגן בליבה של משרד החינוך.

<רוני לידור: זה מקצוע שמיועד לכל תלמידי בית הספר.

<רוני לידור: לילד הנמוך ולילד הגבוה ולילד הרזה ולילד השמן ולילד האיטי ולילד המהיר.

<רוני לידור: לכאורה לא צריך להיות שום קשר בין חינוך גופני לספורט.

<רוני לידור: לכאורה אני אומר.

<רוני לידור: אסור לנו לערב בין שני התחומים הללו.

<רוני לידור: ספורט הוא למצטיינים בלבד, הוא לכאלה שרוצים לפתח יכולת הישגית.

<רוני לידור: מה שכן, אני חושב שכן צריך לעשות קשר בין חינוך גופני לפעילות גופני.

<רוני לידור: זה כן.

<רוני לידור: שנית, שמעתם פה על פרויקט זוזו.

<רוני לידור: פרחי ספורט.

<רוני לידור: אפשרי בריא.

<רוני לידור: קידום בריאות.

<רוני לידור: ערים בריאות ועוד כהנה וכהנה פרויקטים.

<רוני לידור: כבוד יושב הראש, אני חושבת שבמדינת ישראל יש יותר מדי פרויקטים.

יעקב מרגי: סיסמאות.

<רוני לידור: כל כמה שנים יש איזה רעיון של איזה פוליטיקאי כזה או אחר, מפתחים איזה פרויקט, משקיעים בו מיליונים של שקלים, מאות מיליונים.

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד.

יעקב מרגי: אתה בא מהאקדמיה, נכון?

<רוני לידור: כן.

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד.

יעקב מרגי: הפוליטיקאי ההוא, שנאמר עליו שזה זה, ישב מאחוריו איזה שהוא פרופסור שדחף לו את הרעיון הזה של הפרויקט.

<רוני לידור: יכול להיות, אני לא אומר, יכול להיות, אבל לדעתי - - -

יעקב מרגי: הוא לא חלם בלילה וקם ועשה מה שעשה.

<רוני לידור: יש ריבוי של פרויקטים במדינת ישראל והפרויקטים האלה הם זמניים.

<רוני לידור: נקודה שלישית, אני חושב שחלק גדול מהתקציב הזה שיש במדינת ישראל, יכול להיות מנותב להוספת שעה שלישית בחינוך גופני, שהוא מיועד לכל התלמידים בבית הספר, החל מכיתה א' עד שמינית.

<רוני לידור: זה שאין כסף - - -

יעקב מרגי: השעתיים לא הצליחו להביא את זה, אז שעה שלישית תצליח להביא את זה?

<רוני לידור: אבל חברים יקרים, כולנו מבינים שלפעילות גופנית היום יש תרומה גם לבריאות הפיזית שלנו וגם לבריאות המנטאלית.

<רוני לידור: ואתה אמרת משפט נורא חשוב, זה משפט שאני כועס על אמא שלי, בת 82 - - -

יעקב מרגי: אל תכעס עליה.

<רוני לידור: אמא שלי שתחיה - - -

יעקב מרגי: אין לך את הזכות.

<רוני לידור: היא התחילה לעשות הליכה.

<רוני לידור: למה?

<רוני לידור: כי בגיל 70 פלוס מצאו לה משהו בריאות ואמרו לה איך זה שכל החיים לא עשית כלום ופתאום היא קנתה נעלי ספורט והתחילה ללכת.

יעקב מרגי: טוב מאוחר מאשר בכלל לא.

יואל רזבוזוב: אני כועס על זה ששלחו אותי לג'ודו ולא לכדורגל, אתה מבין?

<רוני לידור: והנקודה הרביעית – יואל, זה בשבילך – אין לך מושג כמה אתה צודק.

יעקב מרגי: תראה, לא ידעו איך.

מירב בן ארי: גם אנדי רם רצה להיות שחקן כדורגל ושמו אותו בטניס.

יעקב מרגי: רצו להרביץ לך, לא ידעו איך להרביץ, שלחו אותך לג'ודו.

זוהיר בהלול: אבל תבין כמה טמאע יואל.

זוהיר בהלול: גם ספורטאי אולימפי, גם מוביל בסקרים, גם חבר כנסת ועכשיו הוא רוצה כדורגל.

זוהיר בהלול: כמה אתה רוצה?

יואל רזבוזוב: אבל אנחנו לא מאמינים בסקרים.

מירב בן ארי: יש דברים שהם רק של זוהיר.

<רוני לידור: נקודה אחרונה.

<רוני לידור: זה בשבילך, יואל.

<רוני לידור: אין לך מושג כמה אתה צודק.

<רוני לידור: אין מחקר אחד במדינת ישראל - ואני איש מחקר - אין מחקר אחד לא על זוזו ולא על אפשרי בריא ולא על כל פרויקט אחר – מחקר מעקב מסודר, שיספק מידע בדיוק לשאלות שלך.

<רוני לידור: האם למשל זוזו, פרויקט לכאורה נהדר, האם יש לו איזה בנפיטס?

<רוני לידור: האם הוא טעה?

<רוני לידור: האם הוא עשה?

<רוני לידור: אין עבודות מחקר מסודרות על הפרויקטים האלה.

<רוני לידור: ייאמר לשבחם של אלה שכרגע מנהלים את פרחי הספורט, שהם כרגע התחילו לעשות מחקר - - -

מירב בן ארי: אז למה אתם לא עושים?

מירב בן ארי: אתם בוינגייט, אתם - - -

<קריאה: צריך לבקש מהם לעשות את זה.

יעקב מרגי: לא, לא, לא, לא.

יעקב מרגי: הרמת להנחתה מאתמול, מהדיון שהוא לא אהב אתמול.

יעקב מרגי: אחד הדברים, זה בדיוק מה שהם רצו, שהמכון הלאומי לספורט וינגייט שיוקם, יעשה מחקרים יזומים.

יעקב מרגי: ואתה יש לך חופש אקדמי, אני לא יכול להכריח אותך לעשות.

יעקב מרגי: בא לך – תעשה מחקר על זוזו, לא בא לך – לא תעשה.

יעקב מרגי: המכון הלאומי ייזום, או יכול להיות שמשרד הבריאות יבקש ממנו לבחון.

<רוני לידור: חבר הכנסת מרגי, עד המשפט הזה זה היה אחד הדיונים הכי יפים שהייתי בהם.

יעקב מרגי: נפלת, מה אני אעשה?

<רוני לידור: ונהנתי מכל רגע.

יעקב מרגי: נפלת.

יעקב מרגי: הנה, בואו נחזור.

מירב בן ארי: סטודנטים שלומדים בוינגייט - - -

<רוני לידור: דרך אגב,

<רוני לידור: במדינת ישראל היום נערכים שלושה מחקרים על ספורט ובשלושתם אנחנו מעורבים.

יעקב מרגי: אין משהו אחר.

יעקב מרגי: טוב מאד.

מירב בן ארי: אבל ברור.

מירב בן ארי: למה שלא תהיו מעורבים?

<רוני לידור: אז למה - - - משהו אחר, כשיש משהו קיים?

יעקב מרגי: לא, ידידי, מכובדי, בוא, אני אומר לך בכנות, אני לא לוקח את זה ל - - -

<רוני לידור: לא, לא, ואני לא רוצה לדבר על אתמול.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: כשיוצאים לפרויקט חלק מהתקציב שלו, חלק מתכנית העבודה שלו, צריך לבחון אותו במהלך - - -

מירב בן ארי: זה מחקר, מדידה והערכה.

יעקב מרגי: ולקבל תוצאות.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה לא קיצוני כמו שאמרת, אבל אני מקווה שאכן אחרי כל פרויקט כזה יש את התפוקות.

יואל רזבוזוב: יש לי שאלה קצרה לרוני בהמשך לדבריו.

יואל רזבוזוב: מבחינת הבוגרים שלך, מי שסיים את המכללה, המורים לחינוך גופני, אתם בודקים מי השתלב בשוק העבודה?

יואל רזבוזוב: מי כן נכנס לעבוד במערכת החינוך?

יואל רזבוזוב: לבדוק באמת האם יש עודף מורים או שיש ביקוש?

מירב בן ארי: השמה.

יואל רזבוזוב: כן, השמה.

יואל רזבוזוב: כי כשאני עבדתי עם משרד החינוך על מענק ההתמדה, זה כמו מענק היובל למורים עולים, אז אמרו לי שחינוך גופני זה לא מקצוע דרוש.

יואל רזבוזוב: פה אני שומע שכן.

<גיא דגן: מתי זה היה?

<גיא דגן: לפני כמה זמן?

יואל רזבוזוב: לפני שנתיים.

<גיא דגן: אז זה היה נכון.

יואל רזבוזוב: אז אני רוצה להבין האם במכללה כל הבוגרים שלכם משתלבים או איך זה עובד?

<רוני לידור: שני דברים.

<רוני לידור: הנתונים שיש לנו מראים שכ-70% מהבוגרים, 70%-75% מהבוגרים שלנו מגיעים לבתי ספר.

<רוני לידור: הנחת העבודה שמגיעים יותר לבתי הספר.

<רוני לידור: אתה יודע שיש בתי ספר שהם לא ת"פ של משרד החינוך, אז אין לנו את המידע הזה.

<רוני לידור: לגבי הסוגיה של מחסור במורים לחינוך גופני.

<רוני לידור: בשנתיים האחרונות בלבד, יש לנו יותר ויותר עדויות שחסרים מורים לחינוך גופני.

<רוני לידור: רק בשנתיים האחרונות.

<רוני לידור: עד השנתיים האחרונות המצב היה בסדר גמור.

יואל רזבוזוב: תודה.

יעקב מרגי: פעם היה בבאר שבע, בילדותי, בית הפועל.

יעקב מרגי: הוא הכשיר מורים לחינוך גופני, עד שמכון וינגייט נהיה כמעט הבלעדי.

יעקב מרגי: הוא נסגר.

<רוני לידור: המכללה האקדמית.

מירב בן ארי: כן, אנחנו צריכים להקפיד בין המכון למכללה.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין תקועים, מכון וינגייט.

<גיא דגן: דרך אגב, יש 5 מכללות לחינוך גופני בארץ.

מירב בן ארי: מכירים, מכירים, תאמין לנו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<איתי גוטלר: טוב, קודם כל קוראים לי איתי גוטלר ואני עובד בעמותת מהיום, הפורום לאורח חיים בריא.

יעקב מרגי: מה זה "מהיום"?

מירב בן ארי: מהיום עשו כאן את היום המיוחד של מניעת סוכרת.

<איתי גוטלר: נכון.

<איתי גוטלר: אנחנו רוצים להודות גם לחברת הכנסת בן ארי, שגם ניהלה את הדיון וזה היה גם - - -

יעקב מרגי: סוף סוף דיון אחד היא לא אמרה אני, אני, אני, וקרדיט נתת לה פה.

מירב בן ארי: כי אני רגילה.

מירב בן ארי: אני אומר ישר, רק שאפילו לא דיברתי על זה.

יעקב מרגי: אתה מבסוט, עוזר לה.

<איתי גוטלר: אבל אני באתי לתת לך קרדיט גדול על הנושא של התקנות של החוק לפיקוח על איכות המזון בבתי הספר.

יעקב מרגי: אתה לא יודע איזה צרות זה עושה לי.

<איתי גוטלר: ולצערי הרב אני - - - על הרביזיה הזאת, וזה חוק שחייבים להעביר אותו.

יעקב מרגי: הנה, תיקח את זה.

יעקב מרגי: אני נחוש בדעתי להעביר אותה.

מירב בן ארי: אתה תעביר את זה גם.

יעקב מרגי: למרות כל בעלי האינטרסים.

מירב בן ארי: מי הגישה את הרביזיה?

יואל רזבוזוב: מי הגיש את הרביזיה באמת?

יעקב מרגי: יש איזה שדלן שהוא לא מוכר כשדלן, שיש לו עסק פרטי בהזנה, שישב פה ואמר שזה יקשה על הישיבות.

<איתי גוטלר: מהישיבות משהו.

מירב בן ארי: אה, אייכלר אמר?

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: איזה אחד, לא משנה, הוא לא כאן, אני לא אגיד את שמו, אבל בפרוטוקול הוא מופיע.

יעקב מרגי: רק הוא לא אמר שיש לו גם עסק של קייטרינג והוא חימם את חברי הכנסת להגיש רביזיה.

יעקב מרגי: נתתי להם שבוע להתמודד עם זה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: ברווחה אנחנו - - -

יעקב מרגי: אנחנו מחויבים לבריאותם של ילדי ישראל.

<איתי גוטלר: בסדר גמור.

<איתי גוטלר: אני לא רוצה להכביר במילים, כי דיברו פה הרבה על נושא כמות השעות של חינוך גופני בבתי הספר.

<איתי גוטלר: אנחנו עובדים בנושא הזה יחד עם ד"ר אורי שפר, שהיה בעבר סמנכ"ל משרד התרבות והספורט.

<איתי גוטלר: עולה -ללא קשר להעלות הנכונות בעיני שעלו פה, על איכות השיעורים - שיש מחסור בכמות השעות.

<איתי גוטלר: אני יודע שגם חבר הכנסת רזבוזוב עוסק בנושא הזה וגם מקדם חקיקה בעניין.

<איתי גוטלר: אני פונה פה למשרד החינוך בנושא הזה.

<איתי גוטלר: אנחנו ביקשנו דרך שר הבריאות גם פגישה עם שר החינוך בעניין הזה והוא בעצמו, כשר הבריאות, פנה לשר החינוך בנושא הזה.

<איתי גוטלר: אין ספק שיש פה עלויות ואנחנו נירתם, רק צריכה להיות איזו שהיא כוונה או לפחות תחושה שיש כוונה מצד שר החינוך להילחם על העניין הזה.

<איתי גוטלר: ואם צריך לעשות לזה מאבק, כמו שעשינו על העניין של התקנות של החוק של הפיקוח על חוק המזון, אנחנו נעשה את זה גם.

<איתי גוטלר: יש מחסור היום בכמות של שיעורים לחינוך גופני בבתי הספר.

<איתי גוטלר: אין ספק שזו עלות משמעותית, אבל שעה אחת, כמו שנאמר פה, זה כן משהו שהוא משמעותי ודרמטי ואנחנו רוצים לקדם את זה.

יעקב מרגי: זה תוספת של 50% מהקיים.

<איתי גוטלר: בסדר.

<איתי גוטלר: הקיים הוא נמוך מאד ואפשר לקחת, אפרופו, לא יקרה דבר נורא אם תורד שעה מנושא אחר למשל לצורך העניין.

<איתי גוטלר: אם אומרים שחינוך גופני זה דבר חשוב, אז זה דבר חשוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רות דיין מדר: רות דיין מדר, מרכז שלטון מקומי.

<רות דיין מדר: אני רוצה לומר שאנחנו היום מכים על חטאי העבר וממשיכים לנקוט בחטא היוהרה ואני אסביר את עצמי.

יעקב מרגי: זה חייב הסבר.

<רות דיין מדר: משרד התרבות, הספורט, משרד החינוך, התרבות, הספורט והמדע היה משרד אחד והמשרד פוצל, ומרגע שהמשרד פוצל אין שני דברים.

<רות דיין מדר: אין מדיניות משותפת בין חינוך לספורט ואין בינוי של אולמות ספורט בבתי הספר.

<רות דיין מדר: אז איפה הילדים יתאמנו?

<רות דיין מדר: אני אתן דוגמא.

<רות דיין מדר: הוקמה המועצה הלאומית לספורט.

<רות דיין מדר: משרד החינוך לא יושב שם.

<רות דיין מדר: יש להם גם תקציבים וגם תפיסת מדיניות בנושא של ספורט.

<רות דיין מדר: הם הרי מחנכים את הילדים שלנו מהגילאים הצעירים לספורט.

<רות דיין מדר: הם לא יושבים שם.

<רות דיין מדר: ביקשנו מהמשרד - עוד בתהליכי החקיקה - תכניסו את משרד החינוך כשותף גם לתקצוב הנושא - - -

יעקב מרגי: זה - - -

<רות דיין מדר: לא, אגו.

<רות דיין מדר: יוהרה.

<רות דיין מדר: גם היום אנחנו נמצאים בחקיקה של המכון הלאומי למצוינות בספורט.

<רות דיין מדר: לא חושבים לרגע שאולי משרד החינוך יכול להוסיף מהידע המקצועי שלו, מהמחקרים שהוא עשה לתחום הספורט.

<רות דיין מדר: גם לא חשבו שהרשויות המקומיות יכולות להועיל, למרות שהן, כבר מגילאי 4, דוחפים את הילדים לספורט, מתאמנים במתקנים של הספורט.

<רות דיין מדר: לאחר מכן המאמנים שסיימו את הלימודים באים לעבוד אצלנו, אבל לא חושבים לעבוד בשיתוף פעולה עד הסוף.

<רות דיין מדר: ולכן אני חושבת שאנחנו הולכים אחורה במקום קדימה.

<רות דיין מדר: אנחנו כמרכז שלטון מקומי חושבים שני דברים.

<רות דיין מדר: אחד, שצריכה לצאת קריאה על ידי הוועדה, שתתקיים עבודה משותפת עד כמה שניתן בקביעת מדיניות וגם בביצוע בפועל בתקציבים, בין משרד החינוך לבין משרד הספורט.

<רות דיין מדר: אנחנו מוכנים להיות שותפים בשולחנות האלה.

<רות דיין מדר: כשמדובר על שבילי הליכה, אז זה הרשויות המקומיות.

<רות דיין מדר: כשמדובר על שבילי אופניים, זה רשויות מקומיות.

<רות דיין מדר: כשמדובר על פתיחת אולמות אחר הצהריים, שהגיעה דרישה ממשרד הבריאות, הרשויות המקומיות התגייסו לסוגיה הזאת.

<רות דיין מדר: בתכניות הלאומיות של פרחי ספורט אנחנו שותפים במימון.

<רות דיין מדר: אנחנו מבצעים את זה בפועל.

<רות דיין מדר: תכניות אפשרי בריא, תכניות של קידום בריאות בתוך בתי הספר – הרשויות המקומיות שותפות ומטמיעות את המדיניות הזאת ואת תפיסת העבודה הזאת.

<רות דיין מדר: ואני אומרת בואו נשתף פעולה.

יעקב מרגי: מתקני רחוב לא הזכרת.

<רות דיין מדר: מה לא אמרתי?

<רות דיין מדר: מתקני כושר.

<רות דיין מדר: אנחנו מחויבים לעמוד בתקנים של מתקני הכושר האלה, שהילדים יגיעו לפארקים וילכו לפארקים טובים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שההערה שלך הייתה במקום.

יעקב מרגי: כשאין עבודה מערכתית עם כל המשרדים, ככה זה.

יעקב מרגי: יש הרבה כסף.

יעקב מרגי: כל אחד משקיע וצריך לתכלל את זה.

יעקב מרגי: צריך ראייה אחת כוללת שדוחפת קדימה.

יעקב מרגי: בבקשה גברתי.

<סימה זך: ד"ר סימה זך, ראש בית הספר לחינוך במכללה האקדמית בוינגייט.

יעקב מרגי: אה, לא לוינסקי?

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני לידור: מתחת לחגורה.

<רוני לידור: בסדר.

<סימה זך: אני רוצה להוסיף איזה שהוא נתון שלא עלה כאן היום.

יעקב מרגי: אני מנסה להדליק אתכם ששם, אבל בסדר.

<סימה זך: איזה שהוא נתון להוסיף שלא עלה כאן בדיון הזה, וזה שכבר מאמצע שנות ה-90, ארבעה הארגונים המובילים בעולם, שאחד זה ה-AHA, ה-American Heart Association, ארגון הלב האמריקאי, והאמריקן קולג' של ספורט מדיסין, שזה הארגון השני ושר הבריאות האמריקאי שעושה הרבה מאד מחקרים ומפיץ המלצות וה-WHO, שזה ארגון הבריאות העולמי.

<סימה זך: ארבעת הגופים האלה כבגר לפני 20 שנה הוציאו המלצות לגבי מה הוא המינון של הפעילות הגופנית שראוי שכל ילד מגיל שנתיים ומעלה יעשה.

יעקב מרגי: ומה הוא המינון?

יעקב מרגי: אני לא קראתי את המחקרים האלה.

<קריאה: 60 דקות ביום.

<סימה זך: זה לא רק מחקר אחד, כבר נעשו - - -

יעקב מרגי: בסדר, אבל כמה.

<סימה זך: ההמלצות מדברות על 60 דקות ביום במצטבר, שאפשר אפילו לחלק אותן לכמה חבילות של אפילו עד 10 דקות.

<סימה זך: חמש פעמים 10 דקות.

יעקב מרגי: את מכירה את הסטנדאפיסט קטורזה?

<סימה זך: בטח.

<סימה זך: אוהבת אותו.

יעקב מרגי: את יודעת, הוא טוען שאשתו מתזזת אותו כל הזמן.

יעקב מרגי: 60 דקות זה לא מספיק.

<סימה זך: לא, אבל זה המינימום.

<סימה זך: נכון, לא רק שזה לא מספיק, כי אנחנו יודעים היום שהתופעה הזאת שנקראת אורח חיים ישבני, פאסיביות, זה אומר שלא מספיק אפילו שאתה עושה 60 דקות ביום.

יעקב מרגי: אהבתי את המינוח.

<סימה זך: מעניין מה אתה עושה בשאר היום ואנחנו יודעים ששאר היום החברה שוכבים עם הטלפון הנייד או עם המחשב.

יעקב מרגי: מסתבר שאין רק קיבעון מחשבתי, יש כאן גם קיבעון בגוף.

<סימה זך: כן, קיבעון בגוף.

<סימה זך: אז זה לגבי מינון.

<סימה זך: אז כשחבר הכנסת רזבוזוב הציע שעת פעילות חינוך גופני נוספת בבית ספר - - -

יואל רזבוזוב: לפחות אחת.

<סימה זך: לפחות, אז אני לא רואה בזה מהפכה.

<סימה זך: אני חושבת שאם עושים איזה שהוא שינוי, אז ללכת קצת יותר אפילו לכיוון מה שאנחנו כבר יודעים 20 שנה, שהוא עדיין אפילו לא המינון, אבל נסתפק בזה בשלב הראשון.

<סימה זך: אולי נסת

<סימה זך: פק בזה אפילו.

<סימה זך: אני לא בטוחה.

<סימה זך: ניקח בחשבון עוד כמה מרכיבים, אחד שחינוך גופני בבית ספר זה חינוך, זה הקניית ידע, זה הקניית הבנה וזה הקניית הרגלים, שלא רק לילדים בזמן היותם ילדים בשיעורי החינוך הגופני, אלא שיוכלו לעשות את זה ויידעו גם מה הם צריכים לעשות אחר הצהריים, אם זה במסגרת מכוונת או אם זה באופן עצמאי, ולא רק בשעות אחר הצהרים, אלא זה להקנות להם הרגלים לאורח החיים.

<סימה זך: הדבר השלישי הוא שאנחנו יודעים, כמו שאמרת חברת הכנסת מירב בן ארי, שאפשר לחנך את ההורים באמצעות הילדים, כמו שבזמנו חינכו.

<סימה זך: הדוגמא המפורסמת ביותר היא – שמור על פרחי ארצנו.

מירב בן ארי: פרחי הבר.

<סימה זך: פרחי הבר.

<סימה זך: זאת אומרת שילדים מחונכים גופנית ושצורכים את הפעילות הגופנית בשעות אחר הצהריים, משרים על המשפחה את המודעות הזאת, את הצורך הזה, את ההבנה והחינוך הוא לא בא רק מההורים לילדים, הוא גם מחלחל בכיוון השני.

מירב בן ארי: זה נכון מאד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: כל מה שאמרנו כאן היום זה לא רק הורים, לא רק הילדים, לא רק משרד החינוך, לא רק משרד הבריאות, לא רק משרד התרבות – זה כולם.

יעקב מרגי: הכל מכל כל חייב לקרות.

יעקב מרגי: בבקשה, משפט.

<גיא דגן: משפט.

<גיא דגן: אני יודע שאתם רוצים לסיים.

<גיא דגן: מה שמדאיג זה שככל שעברו שנים, המצב ילך ויחמיר.

<גיא דגן: כי ככל שהטכנולוגיה תמשיך ותתפתח, בסופו של דבר שיעור החינוך הגופני זה יהיה השיעור היחיד – ואני כבר לא מדברת על החלק של הבריאות והפעילות הגופנית.

<גיא דגן: אני מדבר אפילו על הדינאמיקה החברתית והנושאים של ערכים.

<גיא דגן: כלומר, מה שחבר הכנסת יואל רזבוזוב מוביל, לפחות עוד שעה בשבוע, צריך להיות חינוך גופני יום יום, כי זאת תהיה השעה היחידה שילד בכלל יפעל.

<גיא דגן: אלא אם כן נצליח לממן את כל מה שקורה אחר הצהריים, ולא נצליח, לפחות נממן את זה בבוקר.

יעקב מרגי: מר גיא דגן, לא יצויר שמחר אני שר החינוך החלטתי להוסיף שעה של חינוך גופני.

יעקב מרגי: אנחנו נקבל שעה אותו דבר ממה שיש?

<גיא דגן: גם בשעה השלישית מבחינתי אנחנו נלך על משהו אחר, כי השעתיים חינוך גופני זה שעתיים שכמו שד"ר סימה זך אמרה, של חינוך גופני.

<גיא דגן: זה לא ספורט כמו שנאמר כל הזמן, זה הנושא של הקניית מיומנות.

<גיא דגן: שם נוכל ללכת על יותר בחירה והרבה מאד דברים נוספים.

<גיא דגן: לדוגמא, כשדיברנו על זוזו, בזוזו - זו השעה השלישית לילדי כיתות ה'-ו' - מחלקים את השנה לשלוש תקופות וכל תקופה תלמיד מקבל תחום ספורט אחר.

<גיא דגן: משחקים של פעם, הרבה מאד דברים נוספים כדי להוציא אותו בחזרה לרחובות ולפעול.

<גיא דגן: אנחנו צריכים להתמודד עם כל העניין הטכנולוגי הזה רק בדרכים האלה וזה ילך ויחמיר והדיון הזה הוא מאד מאד משמעותי והכוח בידיכם לעזור לנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

יעקב מרגי: אל תספר לאף אחד, כי אני הייתי אלוף בקלאס בשכונה.

<סימה זך: אנחנו מברכים.

<סימה זך: זה טוב מאד.

<סימה זך: אנחנו ממליצים.

יעקב מרגי: והרבה שעות השקעתי בכך.

<סימה זך: זה נקרא משחקים של פעם וזה היה טוב.

יעקב מרגי: את צוחקת אה?

יעקב מרגי: טוב, זה מה שהיה לנו לשחק.

יעקב מרגי: או תחרות שיצרנו לעצמנו במשחקים.

יעקב מרגי: טוב, רבותי.

יעקב מרגי: הלוואי עלה שרוב הדיונים יהיו מהסוג הזה.

יעקב מרגי: היה לי דיון קשה עם קלינאי התקשורת הבוקר.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים ולאורחים שהגיעו לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולמשרד התרבות והספורט לצאת במסע פרסום שיביא לתודעת הציבור את חשיבות הפעילות הגופנית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות והספורט להכין תכנית לאומית לאורח חיים בריא ולשתף בתכנית זו, כפי שאמרו כאן, את משרד האוצר, משרד החינוך, משרד התרבות והספורט, מרכז השלטון המקומי, המועצה להסדר הימורים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולמרכז שלטון מקומית לפתח מתקני ספורט גם בשעות אחר הצהריים.

יעקב מרגי: למה משרד החינוך?

יעקב מרגי: משרד התרבות.

<קריאה: גם וגם.

יעקב מרגי: משרד התרבות.

מירב בן ארי: התרבות והספורט.

יעקב מרגי: התרבות.

יעקב מרגי: לפתוח.

יעקב מרגי: ומשרד החינוך.

יעקב מרגי: אני קראתי לפתח.

<גיא דגן: הפרוטוקול יוצא גם לשר ולמנכ"לים?

יעקב מרגי: בוודאי.

יעקב מרגי: אמרו לך שאנחנו מזוכיסטים, מקיימים דיוני סרק רק כדי שזה יישאר כאן?

מירב בן ארי: והם צריכים להגיב גם.

יעקב מרגי: הם מגיבים ואנחנו עוקבים אחרי זה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולמרכז שלטון מקומי לפתוח את מתקני הספורט גם בשעות אחר הצהריים והערב לשימוש הציבור הרחב ללא תשלום.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד הכלכלה – למרות שהם לא כאן ולמרות שאני ועדת החינוך – לעודד מקומות עבודה להגברת מודעות לצורך פעילות גופנית ולאפשר פעילות גופנית במקומות עבודה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשקול תוספת – זה בגלל ההתחייבות שנתת לי על השעה השלישית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשקול תוספת של שעת חינוך גופני נוספת.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות לעודד - - -

<גיא דגן: למה לשקול?

<גיא דגן: להוסיף.

יעקב מרגי: לעודד רשויות מקומיות במבחני תמיכה להנגשת פעילות גופנית לבני הנוער בשעות הפנאי.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.