ועדת המשנה לעניין מעמד האזרח הוותיק, כנסת 20, פרוטוקול מספר 8, 2016-11-16 09:30

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם.

טלי פלוסקוב: היום 16 בנובמבר 2016.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לצוות הוועדה, מנהלת הוועדה עוד מעט תגיע, לכל מי שמצא לנכון להיות איתנו היום.

טלי פלוסקוב: בעיני הנושא שנדון היום – ואנחנו מתכנסים במסגרת ועדת משנה לקידום מעמד הקשיש – הנושא בעיני הוא מאד מאד חשוב ואני רוצה להגיד לכם שבתקופה שאני חברת כנסת אני מבקרת המון אצל הקשישים.

טלי פלוסקוב: אני רואה מי חי טוב, מי חי פחות טוב והבעיות הכי גדולות שאני רואה הן דווקא אצל הקשישים הבודדים.

טלי פלוסקוב: אני בכלל חושבת, כשאנחנו מדברים על הביטחון של הקשישים, ביטחון כלכלי או עוני, אז בעיני הבדידות היא העוני הכי גדול שיכול להיות בין הקשישים.

טלי פלוסקוב: גם אם אנחנו עכשיו נשלם להם 10,000 שקלים בחודש, אם בן אדם הוא לבד, הוא הכי עני.

טלי פלוסקוב: ולכן אני רוצה לברך את עמותת מטב על היוזמה, על הבקשה בעצם להעלות את הנושא הזה לדיון בוועדה.

טלי פלוסקוב: יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אלי אלאלוף ביקש שנדון בנושא הזה במסגרת ועדת המשנה.

טלי פלוסקוב: אני כמובן אתן לעמותת מטב לפתוח, על פי בקשתם, אבל לפני, תרשו לי לעשות משהו שאני הייתי חייבת.

טלי פלוסקוב: נמצאים איתנו פה נציגים של תנועת חזית הכבוד – ארבעה אנשים שנמצאים פה ואחד מהם זה אברהם שרנופולסקי.

טלי פלוסקוב: אברהם שרנופולסקי הוא סגן נשיא תנועת חזית הכבוד.

טלי פלוסקוב: זו עמותה שמטפלת בנושאים שקשורים לקשישים עולים ומטפלת בנושאים רבים מאד.

טלי פלוסקוב: לפני שבוע הוא חגג יום הולדת 85, אז תרשו לי בבקשה לברך אותו.

טלי פלוסקוב: אברהם - - -

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אפשר להזמין אותך אלי?

טלי פלוסקוב: אני הכנתי לך משהו.

טלי פלוסקוב: אמנם רשום פה ברוסית, כי היה לי מאד מאד חשוב, למרות שהוא מדבר עברית מצוין.

טלי פלוסקוב: זאת דוגמא של קשיש לא בודד.

טלי פלוסקוב: זו דוגמא של קשיש שהוא יודע למה הוא קם בבוקר.

טלי פלוסקוב: זו דוגמא של קשיש שעוזר המון לאחרים ובעיני זאת המטרה ובשביל זה הוא חי.

טלי פלוסקוב: זה חד משמעית.

טלי פלוסקוב: אז אברהם, עוד פעם מזל טוב.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עוד הרבה שנים של בריאות ועבודה אינטנסיבית לטובת כל האנשים שאתה בחרת לייצג.

טלי פלוסקוב: זה בשבילך.

טלי פלוסקוב: תמונה.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: יופי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, ועדיין לפני שאני מעבירה את זכות הדיבור לעמותת מטב, אני רוצה לספר לכם משהו ממה שחוויתי אני.

טלי פלוסקוב: כפי שאתם יודעים, לפני שנבחרתי לכנסת, הייתי ראש עיריית ערד.

טלי פלוסקוב: לפני כשלוש שנים, יותר נכון כבר לא שלוש שנים, כי אני כבר כמעט שנתיים פה, אז לפני חמש שנים הגיעה אלי קבוצת אנשים מאד מבוגרים, בבקשה להקים בערד אנדרטה לזכר הנספים במלחמת העולם השנייה.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים שהרבה אנשים עברו את המלחמה הזאת ובשבילם זה השנים המשמעותיות בחיים.

טלי פלוסקוב: שלום, הצטרף אלינו חבר הכנסת מאיר כהן והוא בטח יודע על מה אני מדברת, כי גם הוא היה ראש רשות.

טלי פלוסקוב: הוא היה גם כן בקשר עם האנשים האלה.

מאיר כהן: ואני גם קשיש.

טלי פלוסקוב: עוד לא, מאיר.

טלי פלוסקוב: ומזל טוב לך ליום ההולדת.

טלי פלוסקוב: ראיתי שחגגת.

טלי פלוסקוב: בגלל זה הוא אומר שהוא קשיש.

טלי פלוסקוב: ומה אני רוצה לספר לכם?

טלי פלוסקוב: הקבוצה הזאת הציעה לי להקים את האנדרטה והם הציעו לי בן אדם אחד, שיכול להיות הוא שיתכנן לנו את האנדרטה.

טלי פלוסקוב: הוא היה אדריכל מאד ידוע מברית המועצות לשעבר, הוא היה דוקטור לאדריכלות וכן הלאה, אבל אמרו לי שהוא מאד לא מרגיש טוב, הוא במיטה בבית ואנחנו עדיין מאד רוצים שהוא ייקח חלק בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: אמרתי להם אתם יודעים מה, בואו נלך לבקר את הבן אדם.

טלי פלוסקוב: באתי אליו לדירה, הוא היה עם אשתו.

טלי פלוסקוב: נכנסתי לביתו, הוא באמת היה במיטה.

טלי פלוסקוב: צבע העור שלו לפי דעתי היה יותר לבן מהדף הזה.

טלי פלוסקוב: הבן אדם היה פשוט מרותק למיטה.

טלי פלוסקוב: ואז התחלנו לדבר איתו והוא סיפר לי שהוא כבר תקופה די ארוכה לא קם מהמיטה, אבל הוא מאד ישמח לקחת חלק בנושא הזה, כשאנחנו הצגנו לו את הנושא.

טלי פלוסקוב: תאמינו או לא תאמינו רבותי, שבוע אחרי שביקרתי אצלו בבית, הבן אדם הגיע אלי ללשכתי ומה שאני ראיתי פה זה צבע של חיים.

טלי פלוסקוב: למה אני מספרת לכם את זה?

טלי פלוסקוב: כי זה בדיוק הנושא שאנחנו הולכים לדבר עליו.

טלי פלוסקוב: כשלבן אדם יש בשביל מה לקום בבוקר, כשבן אדם יודע שיש לו בשביל מי להרים את עצמו וכשבן אדם יודע שהוא לא חי כדי לחיות, כדי להמשיך את החיים מה שנקרא, את אורח החיים, אלא כדי באמת לחיות, זה מה שמחזיר אותם לחיים.

טלי פלוסקוב: לכן מחויבותנו כמדינה, לנסות לתת להם את הפלטפורמות האלה – איפה הם יכולים להרגיש חלק מהחברה הישראלית ולא בודדים, שיש מקרים לא מעטים כאלה שאנחנו שמענו עליהם.

טלי פלוסקוב: זה ככה סתם, מקרה.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב הבן אדם הזה כבר לא בחיים, אבל אנחנו בנינו את האנדרטה.

טלי פלוסקוב: הוא היה ביום האירוע להשקת האנדרטה והוא היה באירועי יום הניצחון על גרמניה, שאחרי זה כבר היה לפחות פעמיים וכמובן כל הזמן דיברנו על זה.

טלי פלוסקוב: תבינו כמה שנים של חיים הוספנו לבן אדם הזה, היום לצערי הרב זיכונו לברכה, הוא כבר לא איתנו, אבל אני לא שוכחת את המקרה הזה, כי זה לא עוד סיפור, זה משהו שאני חוויתי.

טלי פלוסקוב: טוב, אז בבקשה.

טלי פלוסקוב: נציגת עמותת מטב, שהיא היום לא המנכ"ל, אלא מזל גולדשטיין, מנהלת חטיבת הסיעוד, נכון?

<מזל גולדשטיין: כן, נעים מאד, שמי מזל גולדשטיין, עובדת סוציאלית, מנהלת חטיבת הסיעוד של עמותת מטב.

<מזל גולדשטיין: אני מאד מודה לך שלקחת על עצמך לקיים את הדיון.

<מזל גולדשטיין: זה לא ברור מאליו שרוצים לדון בבדידות של קשישים.

<מזל גולדשטיין: החודש הזה הוא בכל העולם נחשב לחודש הקשיש ובמטב אנחנו מציינים את היום הזה באירוע קבוע שאנחנו מקיימים כל שנה, שנקרא מחזירים אהבה, כשהמטרה העיקרית בעצם להעלות את המודעות.

<מזל גולדשטיין: אז כמה דברים על הנושא של קשישים, ולפני כן תרשו לי להציג את הגברת נגה פורטר, שהיא עובדת סוציאלית, חברת הנהלה של עמותת מטב והיא הייתה חברה בוועדה הבין משרדית בנושא בדידות של קשישים בישראל.

<מזל גולדשטיין: הוועדה הזאת פרסמה את ממצאיה, זה היה ברשותו של מוטי וינטר ממשרד הרווחה, שבעצם בחנה גם תיאוריות וגם מה המציאות במדינת ישראל בנושא של בדידות של קשישים.

<מזל גולדשטיין: ואני יכולה להגיד משפט שהוא קשה – בדידות הורגת.

<מזל גולדשטיין: כמו שאת ראית את הקשיש הזה, שהוא היה במצב נוראי וברגע שהיה לו למה לצאת מהבית והייתה לו משמעות, יכול להיות שאת הפחת בו תקווה ומשמעות לחיים שלו ומה לעשות שאנחנו חיים יותר מאשר בעבר ותוחלת החיים שלנו הולכת ומתארכת.

<מזל גולדשטיין: מפסיקים לעבוד בשלב מסוים, כל הדברים שהיו מאד משמעותיים לנו.

<מזל גולדשטיין: הילדים שעוזבים, הרבה פעמים גם יש שינוי שאחד מבני הזוג הולך לעולמו, בדרך כלל הנשים נשארות יותר שנים, סטטיסטית.

<מזל גולדשטיין: נשארים יותר לבד ומה אנחנו כחברה בעצם עושים כדי לסייע לאותם קשישים לחיות חיים משמעותיים ולבלות את שארית חייהם באיכות חיים טובה, עם אנשים סביבם.

<מזל גולדשטיין: אני רוצה להגיד משהו על בדידות.

<מזל גולדשטיין: תמיד אומרים לנו הבדידות היא סובייקטיבית.

<מזל גולדשטיין: נכון.

<מזל גולדשטיין: יש אדם שיש לו 100 חברים ומרגיש בודד, ויש אדם שיש לו חבר אחד ומרגיש מלא, עם אנשים וטוב לו, אבל עדיין אנחנו יודעים שהזקנה כרוכה בהתמודדות עם ניתוק של יותר ויותר קשרים עם אנשים.

<מזל גולדשטיין: אם זה העבודה שדיברתי עליה, אם זה החברים שאולי כבר לא בינינו וגם מבחינה בריאותית, הרבה מאד אנשים בעצם מתקשים אפילו לצאת מהבית אם מישהו מוגבל בניידות, עובר לכיסא גלגלים, אולי הוא גר בקומה רביעית וכבר לא יורד למטה ולא פוגש חברים.

<מזל גולדשטיין: זאת אומרת הבדידות כרוכה בהרבה מאד ניתוקים ואם אנחנו לא נדע להשכיל להגיע לאותם אנשים, גם אם אדם לבד בביתו, כדי שהחיים שלו יהיו יותר משמעותיים והוא לא יסבול מזה, בעצם גזרנו עליו חיים מאד קשים.

<מזל גולדשטיין: הבדידות היא קושי שנחווה.

<מזל גולדשטיין: אנשים בודדים אוכלים פחות, חולים יותר.

<מזל גולדשטיין: פשוט החיים שלהם יותר אומללים.

<מזל גולדשטיין: בעמותת מטב יחד, ואני חייבת לציין את המשרד לשוויון חברתי ואת משרד הרווחה ועוד ארגונים, שאנחנו שותפים יחד איתם כדי לעשות.

<מזל גולדשטיין: אני אסקור קצת מה לפחות הדברים שאנחנו שותפים אליהם, שאנחנו עושים אותם.

<מזל גולדשטיין: אני אתחיל מהדבר שכל כך ברור, של שירותי הטיפול הביתי.

<מזל גולדשטיין: כשמטפלת נכנסת לבית של זכאי, ואנחנו מדברים על הרבה מאד בתים, על כמעט 160,000 אנשים קשישים שזכאים לגמלת סיעוד ואני אשתף אתכם, אני מרגישה כאן כמעט בפורום אינטימי לשתף בסיפור של אמא שלי.

<מזל גולדשטיין: אמא שלי בת 88 והיא כבר לא כל כך יוצאת מהבית ויש לה מטפלת – פנינה, אני חייבת להגיד אפילו את שמה – שבאה אליה ארבע פעמים בשבוע.

<מזל גולדשטיין: אני ראיתי ממש איזה השפעה יש לזה, שהיא באה ותמיד מכניסה המון: מה נשמע, ומה עשית היום, ורגע ובואי ותקומי ותעשי והיא אפילו אוכלת איתה צהריים כל יום ואיזה תוספת זה נתן לחיים שלה, מהבחינה הזאת שיש מישהי שדופקת בדלת.

<מזל גולדשטיין: נכון, הילדים עסוקים, באים פעם בשבוע, מטלפנים כל יום, תלוי גם איזו משפחה יש לכל אחד, אבל זה שאני יודעת אישית כבת של אמא שלי רוזט, שכל יום כמעט בשבוע נכנסת פנינה ויושבת איתה ומדברת איתה והן מספרות אחת לשנייה את החיים של שתיהן.

<מזל גולדשטיין: כמובן משתפות ומדברות וגם יוצאות קצת מהבית, זה נותן לה המון משמעות.

<מזל גולדשטיין: אז נתחיל מזה שעצם זה שנכנסים לבתים של אנשים, זו פעולה מאד גדולה של הביטוח הלאומי ושל כולנו בעצם, של כל נותני השירותים, כל העמותות והחברות שהולכות, מטפלות ודואגות שהמטפלת הזאת תגיע לבית הקשיש ובעצם זה לא רק הטיפול הפיזי, זה לא רק הקניות, זה לא רק הליווי לקופת החולים, זה עצם זה שהם לא לבד בימים האלה ויש מישהו שנכנס.

<מזל גולדשטיין: מטב מפעילה מרכזי יום לקשישים, כמובן בשיתוף משרד הרווחה, הרשויות המקומיות, 14 מרכזי יום לקשישים.

<מזל גולדשטיין: הקהילה התומכת, שאני לא יודעת כמה - - -

מאיר כהן: רק 14 מרכזים?

<מזל גולדשטיין: 14 מרכזי יום.

<קריאה: יש בארץ 160 - - - -

<מזל גולדשטיין: יש המון.

טלי פלוסקוב: יש המון, זה מה שעמותת מטב מפעילה.

מאיר כהן: אני יודע שיש המון, אני יודע שיש 700.

מאיר כהן: אני יודע בדיוק.

טלי פלוסקוב: אתה היית שר הרווחה, אם לא אתה, מי יידע?

מאיר כהן: של מטב רק 14?

<מזל גולדשטיין: של מטב, שעמותת מטב מפעילה, כמובן תחת מכרזים.

מאיר כהן: איפה הם נמצאים?

<מזל גולדשטיין: אני אשמח לתת לך רשימה מסודרת.

מאיר כהן: בפריפריה אתם מפעילים?

<מזל גולדשטיין: כן, גם.

<מזל גולדשטיין: אשקלון, באר שבע.

טלי פלוסקוב: היא די פעילה בפריפריה, אני יודעת.

<מזל גולדשטיין: אפילו במצפה רמון עכשיו זכינו במכרז להפעלת מרכז שאף אחד לא רצה.

<מזל גולדשטיין: הלכנו במיוחד למרות שאף אחד לא ניגש למכרז חוץ מאיתנו, אידיאולוגית, כדי להיות במצפה רמון.

<מזל גולדשטיין: הנושא של קהילות תומכות לקשישים: יש הרבה מאד ארגונים שמפעילים קהילות תומכות.

<מזל גולדשטיין: גם אנחנו חלק מהם.

<מזל גולדשטיין: אני לא מדברת רק עלינו בעניין הזה, אבל זה שיש לחצן מצוקה, שיש פעילות חברתית מסודרת, שיש אב קהילה שאפשר להתקשר אליו והוא בא לבקר ומודיעים לאותו אב קהילה, אפילו דבר פשוט – המנורה, שמישהו יבריק את המנורה בבית ויעזור או ילך להביא תרופות וכן הלאה.

<מזל גולדשטיין: זה גם סוג של קשר עם אנשים שהתפקיד שלהם הוא לבוא ולסייע.

<מזל גולדשטיין: כל המועדונים שאנשים יוצאים אליהם, כל מועדוני המופת, שזה באמת מיזם עצום שמרחיב עוד ועוד את האפשרות לאנשים לצאת מהבית ולהגיע למקום שיש בו עוד אנשים.

<מזל גולדשטיין: מטב מפעילה עם המשרד לשוויון חברתי את הפרויקט שנקרא והדרת פני זקן, שזה בנות שירות לאומי שמגיעות ובקשר עם קשישים ובאת הקשר פה הוא חברתי.

מאיר כהן: כמה כאלה יש?

<מזל גולדשטיין: בנות שירות לאומי?

מאיר כהן: לא, לא, כמה פרויקטים.

<מזל גולדשטיין: זה פרויקט ארצי.

טלי פלוסקוב: ובכמה ערים הוא פועל?

<מזל גולדשטיין: זה בנות שירות לאומי.

טלי פלוסקוב: אתם יודעים אולי מהמשרד?

טלי פלוסקוב: אתם תתנו לנו נתונים.

<רחלי פולק: נרחיב על הפרויקט בהמשך.

מאיר כהן: לא להרחיב.

מאיר כהן: כמה כאלה יש?

<רחלי פולק: אזרחים ותיקים שנהנים מהשירות של והדרת?

מאיר כהן: לא, כמה בפרויקט הזה.

טלי פלוסקוב: בכמה מקומות הופעל הפרויקט, בכמה ערים?

<רחלי פולק: בכמה רשויות?

מאיר כהן: כן.

<רחלי פולק: בערך 80.

טלי פלוסקוב: 80 רשויות, אוקיי.

<דפנה כהן: וכמה בנות?

<רחלי פולק: 650 בנות שירות.

טלי פלוסקוב: מכובד, אין ספק.

<דפנה כהן: וכמה קשישים נהנים מהשירות?

<רחלי פולק: כ-5,000.

טלי פלוסקוב: שאלה נכונה, מן הסתם.

<מזל גולדשטיין: זה פרויקט שפועל גם יותר במגזר החרדי ויש בו 200 אברכים שעושים שירות לאומי במגזר החרדי בביקור של קשישים.

<מזל גולדשטיין: אתם בטח תדברו על זה.

<רחלי פולק: כן, אנחנו נדבר על זה.

מאיר כהן: מה קורה במגזר הערבי?

מאיר כהן: אתם פועלים שם?

<מזל גולדשטיין: גם במגזר הערבי יש.

<מזל גולדשטיין: יש 150 אנשי שירות שעושים את זה בשירות לאומי.

טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת זחאלקה.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב.

<מזל גולדשטיין: אני יכולה לספר לכם על תכנית מאד נחמדה שאנחנו עושים, שנקראת חיות וחברים.

<מזל גולדשטיין: הרבה מאד קשישים - - -

טלי פלוסקוב: רק בקצרה, כי אני רוצה לתת לעוד גופים לדבר.

<מזל גולדשטיין: אני כבר מסיימת.

<מזל גולדשטיין: קשישים שהם מגדלים חיות בבית ובזקנה יותר קשה להם לצאת עם הכלבים או עם החתולים, לטפל בהם וכן הלאה והפרויקט הזה הוא של מטב, שאנחנו מגייסים מתנדבים שמסייעים לקשישים להמשיך ולטפל בחיות הבית שלהם.

<מזל גולדשטיין: זה פרויקט שאני חושבת שהוא מקסים ומאד יפה, שפועל במספר ערים ומבוסס על התנדבות.

<מזל גולדשטיין: יש גם מסגרות של דיור ועוד תכניות, שאני מניחה שאנחנו עוד נשמע מהם כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

טלי פלוסקוב: באמת מרשים וזה לא סוד שאני ביקרתי בבאר שבע יחד עם הנהלת עמותת מטב, הלכתי עם ליאור.

טלי פלוסקוב: ביקרנו גם קשישה, היינו אצלה בבית וראינו את טטיאנה החרוצה שהייתה שם בזמן העבודה.

טלי פלוסקוב: ביקרנו גם במרכז יום לקשיש וראינו את הפעילות ואני אומרת באמת יישר כוח וכל הכבוד לכם על הפעילות שאתם עושים.

<מזל גולדשטיין: תודה לך.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו נמשיך אני רוצה לתת לכם קצת נתונים שקיבלנו.

טלי פלוסקוב: על פי נתוני הלשכה הישראלית לסטטיסטיקה – 42% מתושבי ישראל בני 75 ומעלה, סובלים מבדידות.

טלי פלוסקוב: רבותי, האחוז כאן מאד מאד גבוה.

טלי פלוסקוב: תחושת הבדידות בקרב מי שמצבם הבריאותי טוב מאד, היא עדיין 17.6%.

טלי פלוסקוב: מי זה הילדים האלה?

מאיר כהן: איזה כייף לשמוע את זה.

טלי פלוסקוב: כן, זה דבר נדיר ועוד בדיון על ועדת קשישים.

טלי פלוסקוב: זו היועצת המשפטית של ועדת הכספים.

טלי פלוסקוב: תקשיבו ותראו איזו מסירות לעבודה כאן.

טלי פלוסקוב: היועצת המשפטית מגיעה לעבודה כי היא יודעת שיש דיוני תקציב והיא חייבת להיות כאן והיא מגיעה לכאן עם הילדה שלה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להמשיך, ברשותכם.

טלי פלוסקוב: בקרב מי שמצבם מוגדר לא כל כך טוב, האחוז הזה בכלל קופץ ל-43 ומי שמצבם בכלל לא טוב, 57.8%.

טלי פלוסקוב: זה אומר שיש יחס ישיר בעצם בין מצב רמת החיים של הקשישים לבין הבדידות ולנושא שאנחנו מדברים עליו.

טלי פלוסקוב: יש לי עוד לא מעט נתונים ומדי פעם אני אעלה נתונים.

טלי פלוסקוב: מדי פעם גם נשמע את האנשים שרוצים להעלות כאן סוגיות ואחר כך אני אבקש ממשרדי הממשלה – ויש לנו פה גם את משרד הרווחה וגם את הביטוח הלאומי ואת המשרד לשוויון מגדרי – וכל אחד יתייחס ויספר על הפרויקטים שאתם מפעילים ואולי נמצא דרך עוד קצת ועוד קצת.

טלי פלוסקוב: ויש, אני יודעת, אני מכירה המון פרויקטים, ותאמינו לי, גם מה שיש עדיין לא מספיק.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים עוד להגביר ועוד לעשות ונחשוב פה ביחד איך אנחנו באמת נוסיף עוד לאנשים כדי שהם לא ירגישו בודדים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמע את ג'וינט ישראל.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשמוע את ד"ר מיכל לרון, מכון ברוקדייל.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שאתם עשיתם הרבה עבודות בנושא הקשישים.

טלי פלוסקוב: תנסי לתת לנו קצת תמונת מצב מה אתם מרגישים לפי הבדיקות שביצעתם.

<מיכל לרון: אוקיי.

<מיכל לרון: בוקר טוב, אני מברכת על הדיון הזה בנושא החשוב הזה ואני שמחה שהסוגיה הזאת עולה לסדר היום, כי זה לא היה כך תמיד, אבל זה די בשנים האחרונות שיש מודעות עולה לעניין הזה.

<מיכל לרון: הנתונים שאני מביאה, למעשה יש מספר נתונים בישראל שחלקם מבוססים על סקר אשר האירופאי וחלקם על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, על הסקר החברתי.

<מיכל לרון: שימו לב שהאוכלוסיות הן קצת שונות.

<מיכל לרון: סף הגיל באשר הוא 50 והשנתון הסטטיסטי 65 וגם הסקאלה היא קצת שונה, ולכן יש הבדל קצת בנתונים.

<מיכל לרון: אם אתם רואים הבדלים זה נובע משתי הסיבות האלו.

<מיכל לרון: הנתונים שלי מבוססים על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולפי הנתונים האלה אפשר לראות קודם כל שיש אצלנו, כמו שציינת, שיעור אנשים שחווים בדידות וזה עולה עם הגיל.

<מיכל לרון: יש הבדל כששואלים באיזו תדירות אתה חווה בדידות – לפעמים או לעתים קרובות – אז בסך הכל בני 65 ומעלה זה 36%, לפי אשר נדמה לי 42%, כאשר בקטגורית הגיל – 65 עד 74 זה 32% ו-75 מגיע ל-42%.

<מיכל לרון: כאשר בודקים את זה מבחינה מגדרית, אז נשים חוות בדידות הרבה יותר מגברים או לחלופין הסבר אלטרנטיבי או הסבר משלים – מסכימות לדווח על כך או מודות בכך, כי הרי ידוע שהתחושות של בדידות כרוכות בסטיגמות חברתית - - -

טלי פלוסקוב: זה נכון, שגברים לא - - -

<מיכל לרון: גברים לפעמים נמנעים מלדווח על כך.

<מיכל לרון: בכל מקרה, מבחינת נתוני הדיווח, נשים מדווחות פחות או יותר כפול.

<מיכל לרון: 21% מדווחים על בדידות לעתים קרובות, לא לפעמים או לעתים רחוקות אלא לעתים קרובות, בעוד ש-10% מהגברים מדווחים.

<מיכל לרון: נתון נוסף מעניין זה מבחינת היהודים-ערבים.

<מיכל לרון: בקרב הסקטור הערבי יש שיעור בדידות הרבה יותר גבוה.

<מיכל לרון: בקרב היהודים – 34% ובקרב המגזר הערבי 60%.

<מיכל לרון: מה שמעניין בהקשר הזה - - -

מאיר כהן: דווקא שם, שיש איזו שהיא תחושה ש - - -

טלי פלוסקוב: זה מאד מעניין.

<מיכל לרון: כן, אני יכולה להסביר על זה.

טלי פלוסקוב: הנתונים האלה קצת מפתיעים.

<מיכל לרון: כן.

<מיכל לרון: כאשר בודקים בשנתון הסטטיסטי של הזקנים, אפשר לראות שמבחינת תדירות האינטראקציות החברתיות של הקשישים הערבים עם בני המשפחה, זאת אומרת קיום שיחת טלפון או מפגש פנים אל פנים, הם נפגשים בתדירות הרבה יותר גבוהה עם בני המשפחה שלהם לעומת המגזר היהודי, אבל כאשר שואלים אותם האם בעת צרה יש להם למי לפנות, האם יש להם כתובת או מישהו שהם יכולים לבטוח בו, שיעור הרבה יותר נמוך במגזר הערבי לעומת המגזר היהודי, וזה חושף פה משהו לגבי תופעת הבדידות, שלפעמים אדם, גם כשהוא מוקף באנשים, זאת אומרת החוויה הסובייקטיבית, להבדיל מהבדידות החברתית.

<מיכל לרון: אדם יכול להיות בתוך מסגרת חברתית, בתוך המשפחה ועדיין להרגיש בודד.

טלי פלוסקוב: זה נכון.

<מיכל לרון: כדי להפחית תחושה של בדידות צריך לתת לאנשים משמעות בחיים, צריך לתת להם תחושה של שייכות לחברה ותחושה של ביטחון.

<מיכל לרון: הסבר לשיעור הגבוה של הבדידות בחברה הערבית יכול להיות, זה רק בטח הסבר אחד מיני כמה אפשריים, שמדובר בחברה מסורתית בתהליך של שינוי.

<מיכל לרון: כלומר, אם אנחנו מדברים על חוויה שהיא סובייקטיבית, הציפיות לקשר המשפחתי או החברתי הן יותר גבוהות ממה שמתממש בפועל ומכאן האכזבה ומכאן חוסר שביעות הרצון מהקשרים החברתיים.

<מיכל לרון: מה גם שיש מעבר של צעירים מהכפר אל העיר ועוד תהליכים חברתיים שעוברים על החברה הערבית.

<מיכל לרון: זה אופייני באופן כללי - - - לקבוצות מיעוט בכלל בעולם, ששיעור הבדידות גבוה יותר בקרבם, ודבר נוסף, זה נכון לגבי החברות שהן קולקטיביסטיות יותר.

<מיכל לרון: כשבודקים השוואה למשל בשיעורי הבדידות המדווחים באירופה, אפשר לראות במדינות הדרום – יוון, ספרד – שיעור הבדידות גבוה יותר לעומת מדינות הצפון, שבהן זו חברה אינדיבידואליסטית, שאין בה צפייה לרשת חברתית או לאינטראקציה חברתית אינטנסיבית.

<מיכל לרון: אני יכולה לסכם אולי ולומר שיש מספר קבוצות אוכלוסייה שמועדות לבדידות ואולי שווה להתמקד בהן.

<מיכל לרון: הנושא של אלמנים, אלמנות, גרושים, גרושות, אנשים שמבחינת המצב החברתי הם לבד, אנשים שמרותקים לביתם – ואת הזכרת נתונים לפי מצב הבריאות.

<מיכל לרון: אדם שמסיבה פיזית או פסיכולוגית מרותק לביתו, מועד לבדידות או נמצא בסכנה.

<מיכל לרון: זקנות ערביות, כמו שאמרנו נשים, אנשים שפורשים לגמלאות – שזה מהווה איזו שהיא נקודה שעלולה להיות נקודת משבר בחיים ולהוביל לתחושות של בדידות ולדיכאון; וזקנים שהם חולים סופניים, שוב הנושא של הבריאות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: הייתה פה שאלה.

<יהודה דוידוב: שמי יהודה דוידוב, מנהל הכללי של גלובול פורום ותנועת חזית הכבוד.

<יהודה דוידוב: ד"ר מיכל, רציתי לשאול – בעלייה האחרונה עלו למדינה כ-150,000 – אני מדבר היום על אזרחים ותיקים ממדינות חבר העמים.

<יהודה דוידוב: האם יש לך נתונים על זה?

<מיכל לרון: ממה שמופיע בשנתון – אין הבדל בין אחוז שיעור הבדידות בקרב היהודים שהם לא עולי ברית המועצות לשעבר לבין עולי ברית המועצות לשעבר, 34% בשתי הקבוצות.

<יהודה דוידוב: תודה.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו ממשיכים, אני רוצה בכל אופן להקריא לנו, יש לנו מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואני חייבת להגיד פה שיש הרבה עבודות שנעשו כאן בעבודה על הקשישים וזה באמת זמן להודות להם.

טלי פלוסקוב: יש פה נתונים כאלה: אוכלוסיית הקשישים בישראל מנתה בסוף שנת 2014 כ-900,100 איש, כ-10.8% מתושבי המדינה.

טלי פלוסקוב: רוב הקשישים היהודים הם ילידי חו"ל.

טלי פלוסקוב: מן הסתם אנחנו מבינים למה, כי כולם הגיעו למדינת ישראל צעירים, להקים את המדינה והיום כ-80%.

טלי פלוסקוב: חלקם היחסי של עולים מברית המועצות לשעבר, לשאלתך דוד, בקרב כלל הקשישים, הוא 19%.

טלי פלוסקוב: קשישים ילידי אתיופיה הם כ-1% מכלל הקשישים.

טלי פלוסקוב: 12.6% מכלל העולים בשנת 2015 היו קשישים.

טלי פלוסקוב: 50% מהם עלו ממזרח אירופה, בעיקר רוסיה ואוקראינה, וכ-40% עלו ממערב אירופה, בעיקר צרפת.

טלי פלוסקוב: לפי נתוני משרד העלייה והקליטה, הערים שבהן - - -

מאיר כהן: בעלייה שבה אני עליתי הייתה סלקציה.

מאיר כהן: לא העלו את הקשישים.

טלי פלוסקוב: נו, בטח.

טלי פלוסקוב: לפי נתוני משרד העלייה והקליטה, הערים שבהן התיישבו רוב העולים הקשישים שעלו בשנים 1989 עד 2015 הן אשדוד, חיפה, נתניה, ירושלים, באר שבע, בת ים, תל אביב-יפו ואשקלון.

טלי פלוסקוב: אחר כך אני מאד אשמח, אם יש ריכוז כזה, לראות איך משרדי הממשלה מתייחסים גם לריכוז כזה.

טלי פלוסקוב: זה הנתונים.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני רוצה לתת לארגון חזית הכבוד.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שסגן נשיא הארגון, אברהם שרנפולסקי רוצה להציג לנו את הנושא ממבט ראייה שלכם, כי אתם כל הזמן פועלים עם האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה אדוני.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

<אברהם שרנופולסקי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהתייחס לשני הנושאים החשובים ביותר.

<אברהם שרנופולסקי: הנושא הראשון הוא חוסר דיור ציבורי לבודדים, לא רק לבודדים, אבל גם לבודדים.

<אברהם שרנופולסקי: בתוך הזכאים לקבלת דיור ציבורי ברשימה של משרד העלייה והקליטה יש לא מעט קשישים בודדים והם מחכים לקורת גג 15-20 שנה ויותר.

<אברהם שרנופולסקי: תחשבו.

<אברהם שרנופולסקי: 20 שנה מחכים לקורת גג, למרות שבמשרד השיכון ממתינים רק 3, 5 שנים לקבלת דיור ציבורי.

<אברהם שרנופולסקי: אנחנו גם יודעים שבתוך 20 שנה לא יבנו.

<אברהם שרנופולסקי: צריך גם להגיד שיש אי שוויון בסיוע לשכר דירה.

<אברהם שרנופולסקי: מה זאת אומרת?

<אברהם שרנופולסקי: נגיד ככה: אנשים קשישים עולים בהוסטלים, הם משלמים כ-8-9% מההכנסות שלהם ומדינת ישראל משלמת לבעלי הדירות במקבצי דיור 5,000-6,000 שקלים לחודש לדירה קטנטנה והזכאים ברשימה של משרד העלייה והקליטה מקבלים סיוע.

<אברהם שרנופולסקי: קשיש בודד מקבל רק 800 שקלים.

<אברהם שרנופולסקי: מה זה?

<אברהם שרנופולסקי: האם זה מספיק בשביל לשלם שכר דירה?

<אברהם שרנופולסקי: הוא צריך לשלם לשכר הדירה מקצבת הזקנה שלו וזאת הבעיה כאשר צריך לעשות משהו, משום שאין סיכוי לרוב האנשים האלה בכלל לקבל קורת גג בחיים שלהם.

<אברהם שרנופולסקי: הנושא השני, ממש בימים אלה אנחנו קיבלנו נתונים על הגדלת קצבת הזקנה.

טלי פלוסקוב: זה כרגע בדיוני תקציב, זה עדיין לא.

<אברהם שרנופולסקי: כן, בדיוני התקציב.

<אברהם שרנופולסקי: אבל מה שראינו זה ממש נורא ואיום.

<אברהם שרנופולסקי: למשל קשיש בודד, בגיל 80, יקבל הגדלת קצבת זקנה רק ב-60 שקלים.

<אברהם שרנופולסקי: זוג במשפחה יקבלו בגיל 80 98 שקלים לחודש.

<אברהם שרנופולסקי: זה ממש בושה וחרפה.

<אברהם שרנופולסקי: אי אפשר לעבוד ככה.

<אברהם שרנופולסקי: אי אפשר לחיות ככה.

<אברהם שרנופולסקי: אנחנו יודעים מכל הנתונים שאנחנו כבר העברנו לכנסת, נתונים שעשה מכון ברודקייל.

<אברהם שרנופולסקי: האנשים האלה, האנשים הבודדים חיים עמוק עמוק מתחת לקו העוני, אבל אנחנו לא רואים אפילו יכולת לעשות משהו בשביל האנשים האלה.

<אברהם שרנופולסקי: אלה הבעיות הקשות ביותר ואנחנו מבקשים מחברי הכנסת, מיושבת ראש ועדת המשנה, להתייחס לדברים האלה, ממש עכשיו בימים אלה בדיונים של התקציב, על מנת לעשות שינויים בתקציב.

<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לאברהם שרנופולסקי.

טלי פלוסקוב: אחרי ששמענו קצת ואחר כך אני עוד אתן לכם לדבר, אני רוצה דווקא להתחיל מנציגת משרד הרווחה.

טלי פלוסקוב: מי נמצא איתנו ממשרד הרווחה?

טלי פלוסקוב: גברת דליה רוזניק, מפקחת ארצית חוק סיעוד, בבקשה.

<דליה רוזניק: אני רוצה להתייחס בדברים שלי לשני אלמנטים מרכזיים.

<דליה רוזניק: אחד זה התכניות הקיימות של משרד הרווחה בפיתוח והתמודדות עם נושא הבדידות והאלמנט השני זה תכניות חדשות שהמשרד היום עסוק בהן, כדי לתת מענה לבעיית הבדידות.

<דליה רוזניק: במסגרת התכניות הקיימות יש מספר פריטים.

<דליה רוזניק: השירות הראשון הוא שירות של מועדונים חברתיים, שיש היום בארץ 700 מועדונים חברתיים שנותנים שירות ל-140,000 אנשים, בעיקר לאוכלוסייה עצמאית ולאוכלוסייה עם ירידה תפקודית קלה.

<דליה רוזניק: הנושא השני הוא הנושא של מועדוני מופת.

<דליה רוזניק: מועדוני מופת מועדונים להתמודדות עם ביטחון תזונתי ובעיית בדידות של קשישים החלו להתפתח לפני שנתיים, בעקבות מיזם לביטחון תזונתי של משרד ראש הממשלה.

<דליה רוזניק: ברחבי הארץ יש היום 250 מועדוני מופת, שנהנים מהשירות בהם כ-7,500 אנשים.

<דליה רוזניק: עלות למשתתף בחודש במועדון מופת היא 45 שקלים.

<דליה רוזניק: מועדוני מופת פיתחו שירותים ייחודיים לאוכלוסיות עולים, לאתיופים.

<דליה רוזניק: לדוגמא בנתניה יש מועדון מופת שמתמודד ועוסק אך ורק במתן שירותים לאוכלוסיות של אתיופים, והתפתחו גם במקומות אחרים שירותים לאוכלוסיות יעד ייחודיות.

<דליה רוזניק: תחום נוסף הוא תחום הקהילות התומכות, שעוסק גם במתן מענה לבעיות של בדידות, מתן מענים חברתיים.

<דליה רוזניק: יש היום באר 250 קהילות תומכות ו-52,000 זקנים שנהנים מהשירותים.

<דליה רוזניק: במסגרת הקהילות התומכות יש היום פיתוח להתמודדות עם בעיית הבדידות.

<דליה רוזניק: יש היום פרויקט שהוא פרויקט למרותקי בית, שהמטרה שלו היא לנסות ולהנגיש שירותים חברתיים לאנשים שמרותקים לבית, לאו דווקא מסיבות פיזיות, לפעמים מסיבות רגשיות או מסיבות של דיור או מסיבות חברתיות שונות.

<דליה רוזניק: זה פרויקט שאמור להנגיש שירותים חברתיים לאוכלוסייה הזאת.

<דליה רוזניק: פרויקט נוסף הוא פרויקט של שילוב שירותי קהילה תומכת בגמלת סיעוד, כשבגמלת סיעוד חלק גדול מהאנשים מרותקים לביתם בגלל מצבם הפיזי וההנגשה של שירותי הקהילה התומכת תנגיש להם גם שירותים חברתיים.

<דליה רוזניק: זו תכנית נוספת שיש היום במסגרת השירות.

<דליה רוזניק: יש היום תכנית גדולה שהשר כרגע מתכנן אותה ביחד עם השירות וזו תכנית שתיתן מענה לאנשים ערירים בני 86 פלוס.

<דליה רוזניק: היא כרגע באיזה שהוא הליך של אישור בכנסת, אבל היא תכנית שהמשרד עובד כרגע על המתווה שלה, שעובדים אמורים לפקוד בתים של קשישים ערירים בני 86 פלוס, לאו דווקא כאלה שאין להם בני משפחה או שהם לא בקשר עם בני משפחה או שבני המשפחה לא גרים בקרבת מקום אליהם.

<דליה רוזניק: אמורים לבדוק את המצב שלהם בכלל וגם לנסות ולתת איזה שהם מענים לבעיה.

טלי פלוסקוב: רגע, קצת יותר פרטים.

טלי פלוסקוב: אנשים פשוט יבקרו אותם?

<דליה רוזניק: יבקרו אותם, כן.

<דליה רוזניק: עובדים בשכר.

טלי פלוסקוב: הם יהיו עובדים של משרד הרווחה, או מתנדבים?

<דליה רוזניק: הם יהיו עובדים של עמותות חיצוניות.

<דליה רוזניק: זה כרגע באיזה שהוא הליך.

<דליה רוזניק: זה ייבנה על עמותות.

<יהודה דוידוב: או חברות ועמותות שיכולות לתת שירות כזה, כן?

טלי פלוסקוב: חברות ועמותות, כן.

<דליה רוזניק: זה ייבנה על התשתית של הקהילה התומכת.

<דליה רוזניק: כרגע זה באיזה שהוא הליך של גיבוש ראשוני.

<דליה רוזניק: אני פשוט מביאה את הרעיון ואת המתווה, אבל יצטרכו כמובן - - -

טלי פלוסקוב: כשאמרת שזה בכנסת, זה בדיוני תקציב?

טלי פלוסקוב: זה נמצא כבר בדיוני תקציב?

<דליה רוזניק: זה יגיע.

<דליה רוזניק: לפי מה שהבנתי זה יגיע להצעת מחליטים בשבוע הבא בכנסת.

טלי פלוסקוב: הבנתי, אוקיי.

טלי פלוסקוב: יש כבר שם לתכנית הזאת?

<דליה רוזניק: נדמה לי שקוראים לה קהילה תומכת או משהו כזה, לא זוכרת את השם המדויק, אבל זה כרגע גם באיזה שהוא הליך של גיבוש.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<דליה רוזניק: תכנית נוספת היא תכנית של מרכזי היום.

<דליה רוזניק: יש היום 163 מרכזי יום בארץ, מיועדים בעיקר לזכאי חוק סיעוד, אבל לא רק, גם למופנים על ידי משרד הרווחה, כשנהנים מהם בערך 17,500 אנשים.

<דליה רוזניק: כמובן שהשירותים במרכזי היום הם גם שירותים בתחום החברתי.

<דליה רוזניק: שירות נוסף שמתפתח עכשיו התפתח במסגרת אשל ומועבר כרגע למשרד, זה שירות של בתים חמים.

<דליה רוזניק: התפתח בעיקר במגזר הרוסי בתחילת הדרך.

<דליה רוזניק: זה מודל שיובא מברית המועצות לארץ.

טלי פלוסקוב: אגב, ביקרתי במקומות האלה וזו פעילות מאד מבורכת.

טלי פלוסקוב: מאד.

טלי פלוסקוב: כמה מרכזים כאלה יש לנו?

<דליה רוזניק: יש היום לפי מה שאני יודעת פתחו 330 בתים חמים ומשתתפים בהם למעלה מ-5,000 זקנים.

<דליה רוזניק: חלק מהם, רובם הגדול מתפתחים על סמך אוכלוסיות יעד ייחודיות שיש להן צרכים מובחנים, גם תרבותיים וגם חברתיים.

טלי פלוסקוב: אגב, רוב האנשים שמשתתפים בפרויקט הזה הם ניצולי שואה, רק לידיעתכם.

<דליה רוזניק: גם, גם.

טלי פלוסקוב: רוב האנשים.

<יהודה דוידוב: אפשר שאלה בבקשה?

טלי פלוסקוב: זה קשור לפרויקט?

<יהודה דוידוב: כן, זה קשור בדיוק.

<דליה רוזניק: זה פרויקט שהועבר למשרד.

<דליה רוזניק: הוא היה בהפעלה של אשל והוא הועבר.

<יהודה דוידוב: אבל אם הבנתי עכשיו, אשל ופרופסור יוסי היימן קיבל החלטה להפסיק פתיחת בתים חמים חדשים.

טלי פלוסקוב: אתם מכירים את זה?

<דליה רוזניק: זה מה שאמרתי.

<דליה רוזניק: הפרויקט הועבר כרגע, אתמול היה מפגש השקה.

<דליה רוזניק: הפרויקט הועבר מאשל - - -

<יהודה דוידוב: זה מאתמול?

<דליה רוזניק: כן.

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, יהודה, אני רוצה לשמוע.

<דליה רוזניק: למשרד הרווחה ומשרד הרווחה יתחיל ויפתח את התחום הזה במסגרת שלו.

<דליה רוזניק: זאת אומרת אשל סיים את תפקידו בפיתוח.

<דליה רוזניק: אשל הוא גוף מפתח.

<דליה רוזניק: ברגע שהוא מפתח שירות מסוים הוא מעביר את זה אחר כך להפעלה של המשרדים השונים, במקרה הזה הוא העביר את זה להפעלת המשרד שלנו.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת שאני רציתי לשאול בנושא הזה: לא תהיה מנטיעה של פתיחת בתים חדשים?

<דליה רוזניק: להיפך.

טלי פלוסקוב: להיפך, יפתחו יותר.

<דליה רוזניק: יפתחו בתים נוספים, יש דרישה מאד גבוהה לדוגמא במגזר הבדואי, ששם אין כמעט שירותים לאוכלוסיות היעד וליישובים מרוחקים ומנותקים.

<קריאה: לנו יש בחורה אחד.

טלי פלוסקוב: אוקיי, תודה.

<דליה רוזניק: ובהחלט יפתחו שירותים בתחום הזה.

<דליה רוזניק: תחום נוסף הוא פעילות חברתית ייעודית לניצולי שואה, כשיש פעילויות חברתיות לניצולי השואה במסגרת שירות כמו קפה אירופה לדוגמא ושירותים נוספים.

<דליה רוזניק: לפני כשנה בערך, או יותר אפילו, המשרד קיבל סכום כסף של 40 מיליון שקלים ובמסגרת הזאת יפותחו קהילות תומכות ומועדוני מופת ייעודיים לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: זה יהיה כבר השנה?

<דליה רוזניק: כן, זה בהליך מואץ.

<דליה רוזניק: תהיינה 40 קהילות תומכות ו-57 מועדוני מופת שיהיו ייחודיים אך ורק לניצולי שואה.

<דליה רוזניק: הם יכולים להשתלב גם במסגרות הקיימות, אבל אלה יהיו אך ורק לניצולי שואה.

<דליה רוזניק: נושא שנמצא בפיתוח כרגע, מזל הזכירה קודם ועדה שהייתה בראשותו של מוטי וינטר, שבחנה את כל נושא הבדידות.

<דליה רוזניק: היו שותפים בה גורמים רבים גם מהאקדמיה, גם מהמשרדים, גם מעמותות שונות, ובעקבות הוועדה יצא קול קורא לארגונים שונים לפיתוח תכניות בנושא הבדידות.

<דליה רוזניק: הוגשו 114 תכניות בעקבות הקול הקורא, מתוכם נבחרו 14 תכניות שכרגע נמצאות בתחילת הפעלה במקומות שונים בארץ, ממש מאילת – גם באילת יש תכנית כזאת - ועד הצפון הרחוק - סכנין, משגב, עמק יזרעאל.

<דליה רוזניק: אז התכנית הזאת היא בהחלט תכנית שאמורה לנסות ולהנגיש שירותים לאוכלוסיות של בודדים, באמצעים שונים ובדרכים שונות כמו שיפור מיומנויות חברתיות, הנגשה של פעילויות חברתיות, הקנייה של מיומנויות חברתיות לאנשים ובדרך הזאת המשרד רוצה לנסות ולהפיק עקרונות פעולה, כדי שהוא יוכל על סמך התכניות האלה לנסות ולבנות איזו שהיא תכנית כוללנית, שתהיה מיועדת לאוכלוסיות של בודדים.

<דליה רוזניק: עינינו בהחלט נשואות לפרויקט הזה.

<דליה רוזניק: הוא נעשה, אני חייבת לציין, בשיתוף של אשל ושל קרן מפעלים מיוחדים בביטוח הלאומי, במימון שלהם.

<דליה רוזניק: המשרד שותף בליווי מקצועי ובליווי ארגוני של התכנית הזאת.

<דליה רוזניק: זהו פחות או יותר התכניות של המשרד, גם הקיימות וגם התכניות שהמשרד חושב עליהן לפיתוח, וכמובן זה נושא שנמצא בסדר עדיפות מאד גבוה בסדר יומה של מנהלת השירות, גלית מבורך, ובהחלט נושא שיפותח.

טלי פלוסקוב: קודם כל תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שגם כראש רשות לשעבר אני ראיתי חלק מהפרויקטים שהצגת כאן ותמיד הרגשתי צורך בעוד.

טלי פלוסקוב: עכשיו הצגת כמה דברים ואולי אני לא אובייקטיבית, אבל הנושא של ניצולי שואה זה נושא שמאד קרוב לליבי.

טלי פלוסקוב: בטח שמעתם גם על הצעות החוק שהעברנו לפני שבוע, שמוסיפות להם 1,300 שקלים נוספים בחופש.

טלי פלוסקוב: זה לניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו מעלים את הקצבה החודשית לפליטי שואה, קבוצה גדולה של 80,000 איש שנמצאים שם ובאמת אני מכירה הרבה אנשים מהקבוצות האלה, ולכן מאד מאד חשוב לנו לא לעזור אותם.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת לתת להם את החיבוק, לתת להם את הביחד, לתת להם את ההרגשה שיש פה מישהו שדואג להם.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, אני הייתי מאד מודאגת מהפרויקטים של בתים חמים, כי ראיתי עד כמה יפה זה עובד וכששמעתי שאשל יורד מהפרויקט, פחדתי שעכשיו זה לא יילך לנו לאיבוד, שלא יסגרו את הבתים הקיימים וכן הלאה, ולכן אני מאד שמחה על רצון המשרד להרחיב את הפרויקט הזה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד עוד דבר אחד.

טלי פלוסקוב: אני אתן גם לחזית הכבוד לשאול, כי מין הסתם הם כל הזמן מול האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: איפה אתם רואים את החיבור של הדור הצעיר לאנשים קשישים?

טלי פלוסקוב: תראו, אני חושבת שאם אנחנו לא נחנך היום את הדור הצעיר לכבד את האנשים המבוגרים האלה בכל מיני פרויקטים, בכל מיני פרלמנטים גם כעזרה, גם כתמיכה, גם סתם להקשיב לשיחה, לא סתם שיחה, אלא אולי האנשים האלה יכולים לספר לנו היסטוריה שכשהם ילכו אף אחד לא יספר לנו את הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: אני מאד רוצה לראות איפה אנחנו שומרים על הקשר בין הדור הצעיר לבין האוכלוסייה המבוגרת, שבאמת אני אומרת לכם, איתם כל ההיסטוריה שלנו.

טלי פלוסקוב: הם ילכו – לא יהיה לנו מקור מאיפה אנחנו יכולים לדעת את כל הדברים האלה.

<דליה רוזניק: אני מאד שמחה על השאלה שלך ואני רוצה לענות.

<דליה רוזניק: ישנה תכנית נוספת למשרד שהיא תכנית מאד גדולה היום, שהמשרד עומד לצאת איתה.

<דליה רוזניק: זו תכנית שנקראת תהילה לדורות והיא בדיוק בנויה על הרעיון הזה.

<דליה רוזניק: היא בנויה על הבסיס של הקהילה התומכת, אבל היא בהחלט באה ומשדרגת את התפיסה של שירותי הקהילה התומכת, שהיום השירותים של הקהילה התומכת אמורים להנגיש את השירותים לאוכלוסיות היעד מבלי לשתף - - - על הבסיס הקהילתי ומבלי לשתף אוכלוסיות אחרות בהקהילה.

<דליה רוזניק: התכנית הזאת היא בעצם משלבת שני אלמנטים מרכזיים.

<דליה רוזניק: היא משלבת את האלמנט הקהילתי, כשבאלמנט הקהילתי עובד קהילתי הוא יהיה זה שירכז את התכנית הזאת ברמה המקומית והוא יעשה שיתוף בין אוכלוסיות יעד שונות בתוך הרשות, כשהוא ישתף אוכלוסיות של אנשים צעירים בתרומה לאנשים מבוגרים ואוכלוסיות של מבוגרים בתרומה למען עצמם, כשהאלמנט השני בתכנית הזאת נותן דגש לנושא הפרטני של הטיפול על ידי עובד סוציאלי.

<דליה רוזניק: היום אין עובד סוציאלי במסגרת הקהילה התומכת.

<דליה רוזניק: השירות של העובד הסוציאלי אמור לתת מענים לצרכים האינדיבידואלים ולצרכים של בני המשפחה.

<דליה רוזניק: לא הזכרנו אותם פה, אבל הם מאד מאד חשובים במערך הכולל.

<דליה רוזניק: זה גם נושא שהשירות מפתח אותו היום, השירות למן שירותים לבני משפחה מטפלים.

<דליה רוזניק: זו אוכלוסיית יעד ייחודית בפני עצמה.

<דליה רוזניק: הקהילה התומכת תיתן מענים גם לזקנים בהיבט הפרטני, בהיבט הרגשי אישי, וגם לבני המשפחה.

<דליה רוזניק: זאת אומרת יהיה שילוב של האלמנט הקהילתי עם האלמנט הפרטני, שביחד ינסו להסתכל על הצרכים של הזקן בצורה הוליסטית יותר ולהפוך את הקהילה לקהילה אמיתית במקום שבו הזקן מתגורר, עם תרומה של אוכלוסיות יעד האחת לגבי השנייה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: מישהו כאן רצה לשאול משהו?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אברהם שרנופולסקי.

<אברהם שרנופולסקי: כן, אני רוצה לשאול.

<אברהם שרנופולסקי: תגידי בבקשה, כיצד קשישים - - - רוסיים וניצולי שואה רוסיים - - -

טלי פלוסקוב: יוצאי ברית המועצות לשעבר.

<אברהם שרנופולסקי: כן, יכולים לקבל מידע על כל התכניות האלה?

<דליה רוזניק: שאלה טובה.

טלי פלוסקוב: שאלה טובה.

טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מדברים.

טלי פלוסקוב: למה הוא שואל?

טלי פלוסקוב: כי הוא אחד מהפעילים ביותר בתוך הקהילה והוא שמע על דברים מאד יפים, אבל בשבילו הם חדשים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שבאמת הרבה אנשים לא יודעים למצות את זכויותיהם לצורך העניין או האפשרויות שלהם בפרויקטים היפים האלה.

<אברהם שרנופולסקי: אף פעם לא שמעתי - - -

טלי פלוסקוב: לפי דעתי זה צריך להיות רשויות, כי אחרת אני לא יודעת.

<מיכל דלין-פרימרמן: אם אפשר שאלת המשך בנושא.

<מיכל דלין-פרימרמן: עד כמה השירותים האלה מונגשים?

טלי פלוסקוב: סליחה גברת, רק תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<מיכל דלין-פרימרמן: שמי מיכל דלין-פרימרמן מארגון לתת והשאלה עד כמה השירותים האלה גם מונגשים לאנשים שהם לא דוברי השפה העברית, למשל דוברי רוסית.

<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו יודעים, יש לנו תכנית סיוע הוליסטית לניצולי שואה נזקקים ואנחנו יודעים שבאמת בשביל לתת את השירות הטוב ביותר לאותם אנשים אנחנו מגייסים בנרות מתנדבים דוברי רוסית, כדי שיוכלו לתת להם את המענה הנדרש.

<מיכל דלין-פרימרמן: אם יש לך קשיש שהוא בודד והוא לא דובר את השפה, אז צריך למצוא לו מישהו שידבר את שפתו.

טלי פלוסקוב: תודה על השאלה ועל ההבהרה, זה נכון.

<דליה רוזניק: אני חושבת שכל נושא מתן המידע צריך להיות באמצעות הרשויות המקומיות והמחלקות לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות.

<יהודה דוידוב: כן, יש בעיות קשות.

<דליה רוזניק: נושא הנגשת המידע הוא נושא בעייתי.

<איריס פרידמן: זה קורה גם לדוברי העברית.

<איריס פרידמן: בואו נתחיל עם דוברי העברית, שגם דוברי העברית - - -

טלי פלוסקוב: שגם הם לא יודעים מה זכויותיהם, זה נכון.

<איריס פרידמן: קל וחומר האוכלוסיות לא דוברות עברית.

<מיכל דלין-פרימרמן: אבל השאלה שלי הייתה אחרת, עד כמה יש מועדונים ושירותים לקשישים בודדים, שנותנים להם את השירות בשפתם ולא בשפה העברית.

טלי פלוסקוב: אגב, אנחנו לא פעם מדברים על זה כאן, בוועדה הזאת במיוחד.

טלי פלוסקוב: אנחנו כל הזמן מדברים איך.

טלי פלוסקוב: יש כל כך הרבה דברים יפים ואני שומעת בדיונים מכל המשרדים על פרויקטים יפים ועל דברים שמתכננים.

טלי פלוסקוב: הכל טוב ויפה, אבל אם אנחנו לא ננגיש את המידע הזה לאזרחים, לא עשינו כלום.

טלי פלוסקוב: נחזיר את הכסף למדינה, לקופת האוצר ובזה זה יסתיים.

טלי פלוסקוב: לכן באמת אנחנו צריכים להגיע לכמה שיותר אנשים ובאמת בשפה שהם מבינים אותה.

טלי פלוסקוב: כי אם אתם תדברו – ואני בכלל יודעת שיש בעיה לגבי יוצאי אתיופיה, בכלל כבסיס.

טלי פלוסקוב: הם נורא קשים.

טלי פלוסקוב: נורא קשה להיכנס אל תוך הקהילה.

טלי פלוסקוב: רק אם מדברים איתם גם בשפה שלהם, גם כשהם רואים את הבן אדם מהמשפחה, מהבית, זה מדבר אליהם.

טלי פלוסקוב: לדוגמא אני גם רואה משהו שקשור להורים מברית המועצות.

טלי פלוסקוב: איך אתם רוצים שהוא יתקשר עם בן אדם שלא מדבר את השפה?

טלי פלוסקוב: זה שאברהם שרנופולסקי הוא דוגמא יוצאת מן הכלל כאן, בן 85 ומדבר עברית מאד רהוטה, לידו יושב דוקטור לגיאולוגיה וכל מה שאתם רוצים, אבל העברית שלו פחות טובה.

טלי פלוסקוב: ויש אנשים שבכלל לא מדברים.

טלי פלוסקוב: אז אם אנחנו משאירים אותם בצד ולא מגיעים אליהם, ועוד פעם, בדרך שהיא קרובה לליבם, לא מה שכתוב לנו בנייר, אז אנחנו מפסידים אותם ודווקא הם נשארים בודדים.

טלי פלוסקוב: בדיוק הנושא הזה מתחיל מכאן.

טלי פלוסקוב: הם צריכים לראות מולם אנשים שמבינים אותם, אנשים שיכולים להסביר להם בחזרה את הדברים שמעניינים אותם ואנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו עושים את זה.

טלי פלוסקוב: אני אתן עכשיו לנציג של חזית הכבוד, יהודה דוידוב, להגיד כמה מילים ואחר כך אני אתן לביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<יהודה דוידוב: אוקיי, בוקר טוב.

<יהודה דוידוב: ראשית רציתי להודות ליושבת ראש הוועדה – תודה, ולברך גם על היוזמה של חברת מטב, כי גם אני פניתי והיא אמרה יש לנו כבר דיון.

<יהודה דוידוב: אני רוצה להודות גם לכל השותפים שלנו לפחות, לתמי מרוז שעבדנו יפה במהלך השנים במשרד הרווחה.

<יהודה דוידוב: לאשל, על הפעלת בתים חמים ומשותפים.

<יהודה דוידוב: לביטוח הלאומי, לחברת מטב, שעשינו פרויקט מאוחד בכלל.

<יהודה דוידוב: אני מדבר באזור אור עקיבא – תיעוד זיכרונות וסיפורי חיים, אחד מהיפים והמרגשים.

<מזל גולדשטיין: עם דנה.

<יהודה דוידוב: כן, עם דנה.

<יהודה דוידוב: נמשיך לעשות את זה.

<יהודה דוידוב: אני רוצה להודות לאשל, גם על המחקר של מכון ברוקדייל, מחקר יפה.

<יהודה דוידוב: יש לי כמה נושאים מאד חשובים שאני רציתי לציין פה.

<יהודה דוידוב: הנושא הראשון: מאד דאגתי מהבשורה שאשל יצאה מהפעלת תמיכת בתים חמים חדשים ועכשיו קצת נרגענו, אבל הוצאנו גם מכתב.

<יהודה דוידוב: נושא של בתים חמים ומועדונים זה נושאים סופר רלבנטיים מבחינת יציאת אנשים מהבדידות.

<יהודה דוידוב: אני רוצה לתת סקירה קטנה, למרות שכבר דיברנו.

<יהודה דוידוב: אני מדבר על אוכלוסיות מיוחדות, קהילה אתיופית וקהילה קווקזית וקהילה בוכרית ואני גם רוצה להתייחס עכשיו לקשישים, פנסיונרים ממדינות חבר העמים.

<יהודה דוידוב: בעלייה האחרונה עלו כ-150,000 איש, גמלאים היום.

<יהודה דוידוב: סך הכל דוברי השפה הרוסית – 182,000 גמלאים בישראל.

<יהודה דוידוב: אז עכשיו הפעלת בתים חמים, צריך לציין שמחצית מהם זה ניצולי שואה היום, זה פליטי שואה, ניצולי גטאות, וטרנים, נרדפי נאצים ו-70% מתוכם חיים בעוני.

<יהודה דוידוב: אז עכשיו אנחנו יודעים שיש קשר ישיר בין בדידות ועוני, אחת מהסיבות, לא רק.

<יהודה דוידוב: דוקטור מיכל לרון מאשל ציינה ואני לא רוצה להתייחס עכשיו לכל הנושאים האלה, אבל המצב הכלכלי וגם המצב החברתי זה אחד מהתנאים החשובים ביותר מבחינת יציאת אנשים מהבדידות.

<יהודה דוידוב: אז אני רוצה להתייחס עכשיו יותר לנושא החברתי.

<יהודה דוידוב: דרך אגב, רציתי גם לציין ולהגיד תודות ולהעביר למשרד לשוויון חברתי שאנחנו עובדים הרבה ויפה דווקא לאחרונה עם אבי ועם בני, אז למסור תודות.

טלי פלוסקוב: אתה רואה איזה אנשים פעילים יש לנו כאן.

טלי פלוסקוב: הם מכירים יותר פועלים במשרדים מאשר אני.

<יהודה דוידוב: אני רוצה לבקש עכשיו ולפנות עכשיו קודם כל לשיתופי פעולה עם כל הגורמים בשלושה נושאים.

<יהודה דוידוב: נושא אחד – הפעלת מועדונים ובתים חמים.

<יהודה דוידוב: ישבתי עם מנהל שירות ההתנדבות, עם יונתן שוורצמן.

<יהודה דוידוב: יש לנו קושי מסוים עם משרד הרווחה.

<יהודה דוידוב: עם מוטי וינטר אנחנו קידמנו תכנית יפה – הקמת פיילוט של שיתופי פעולה בין ארגוני עולים לשירותי רווחה.

<יהודה דוידוב: אז היו מפגשים, סדנאות שעובדי רווחה יחד עם נציגי הארגונים שיתפו ביחד ואז הכירו אחד את השני ויצרו שיתופי פעולה משותפים.

<יהודה דוידוב: אז מזה כולם זכו.

<יהודה דוידוב: לצערי זה היו מספר פיילוטים ואחר כך הפסיקו.

<יהודה דוידוב: לרוב האוכלוסיות דוברי הרוסית עכשיו יש מנטאליות תרבותית לפנות כמה שפחת לשירותי הרווחה, והתכניות המיוחדות האלו של בתים חמים ומועדונים מאד חשובות ויש קושי להגיש ולהגיע לפתיחת בית חם לניצולי שואה דוברי השפה הרוסית או בכלל לקשישים.

<יהודה דוידוב: למה?

<יהודה דוידוב: כי הגשת תכניות דרך לשכת הרווחה - הקשר בין ארגוני העולים ללשכת הרווחה חסר.

<יהודה דוידוב: טלי, זה מאד חשוב – אין קשר.

<יהודה דוידוב: דיברתי דרך אגב עם גלית מבורך לאחרונה.

<יהודה דוידוב: אנחנו קבענו פגישה.

<יהודה דוידוב: זה יהיה, אבל את התכניות למועדונים צריכים להגיש עכשיו, עד 1 בדצמבר.

<יהודה דוידוב: אין שום אפשרות עכשיו לארגוני העולים להתחבר ללשכות הרווחה ולהגיש אותן התכניות בשפה הרוסית.

<יהודה דוידוב: אף אחד לא יכול לעשות את זה.

<יהודה דוידוב: אז אני בשנים הקודמות הייתי ממלא ממספר רשויות – שבע, שמונה, עשר רשויות, שולח דרך נציגים, אבל אני רוצה להגיע שכל ארגון, לפחות איפה שיש ריכוז גדול של האוכלוסייה שלנו עכשיו ביישובים גדולים, כשמדובר על מאות קשישים, לעבור את המחסום הזה.

<יהודה דוידוב: איך עכשיו עד 1 בדצמבר אני רוצה 50 בתים חמים לניצולי שואה, אפשר להגיע ללשכת הרווחה?

<יהודה דוידוב: כי המנהלת בלשכת הרווחה צריכה למלא את הטפסים, לאשר ולהעביר למחוז.

<יהודה דוידוב: אז מהמחוז זה מגיע לשירות לניצולי שואה.

<יהודה דוידוב: יש לנו עם זה בעיה וקושי אחד.

<יהודה דוידוב: אני רוצה גם לפנות ביזמה.

<יהודה דוידוב: יש לנו 150 סניפים הפועלים ברחבי הארץ בהתנדבות.

<יהודה דוידוב: מה זה הסניפים האלה?

טלי פלוסקוב: זה של חזית הכבוד?

<יהודה דוידוב: כן.

<יהודה דוידוב: שאנחנו מייצגים, ארגון חזית הכבוד.

<יהודה דוידוב: זה התאחדות אוקראינה, התאחדות בלארוס, התאחדות פליטי שואה, התאחדות מולדובה, התאחדות וטרנים וכל ההתאחדויות עכשיו ולכל אחת מהן יש 20-30-40 סניפים ברחבי הארץ.

<יהודה דוידוב: הסניפים האלה מופעלים, עושים את עבודת הקודש בהתנדבות, כולל גם ביקורי מרותקי בית.

<יהודה דוידוב: אז עכשיו יש קושי קודם כל עם שירותי הרווחה.

<יהודה דוידוב: דווקא היחידה להתנדבות, אחרי הפגישה אני מקווה שאנחנו נתקדם.

<יהודה דוידוב: יש פה משאב אנושי שאנחנו לא מנצלים אותו.

<יהודה דוידוב: בכל עיר ועיר יש עשרות אם לא יותר מתנדבים שמוכנים לבוא.

טלי פלוסקוב: אמרתם שיש מחסור במתנדבים דוברי רוסית?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<יהודה דוידוב: אז עכשיו אני פונה עם תכנית, עם יזמה.

<יהודה דוידוב: זו יזמה של חזית הכבוד והגלובל פורום.

<יהודה דוידוב: אנחנו באים ואומרים אנחנו מוכנים – 150 סניפים לטובת סיוע ועזרה לאותם הקשישים הבודדים.

<יהודה דוידוב: ברור שצריך לעבור הכשרה כמו שצריך ואת כל התהליך שאני לא רוצה לציין פה, אבל הם צריכים מקום איפה לשבת לפחות פעמיים בשבוע וגם בשביל לעשות את הטלפון הזה, קו חם או אוזן קשבת.

<יהודה דוידוב: אני מוכן עכשיו להפעיל את הפרויקט הזה בכמה רשויות – 20-30 רשויות – להפעיל את הפרויקט הזה בהתנדבות.

<יהודה דוידוב: מה צריך?

<יהודה דוידוב: מקום, טלפון וכיבוד או הוצאות נסיעות לאותו מתנדב, שום דבר אחר.

<יהודה דוידוב: שום דבר אחר.

<יהודה דוידוב: בבקשה.

<יהודה דוידוב: זה אחד מהנושאים החשובים ביותר.

<יהודה דוידוב: חברת הכנסת טלי פלוסקוב דיברה גם על נושא של לדבר בשפה הקרובה לאותם אנשים –אמהרית או קווקזית או רוסית ממדינות חבר העמים.

<יהודה דוידוב: אז עכשיו אני בא ואומר פה משהו שמאד מאד מדאיג אותי.

<יהודה דוידוב: גם בבוקר, גם אתמול קיבלתי כמה טלפונים.

<יהודה דוידוב: יש כ-100,000 - פלוס מינוס קצת פחות – ניצולי שואה דוברי השפה הרוסית ממדינות חבר העמים.

<יהודה דוידוב: לא יכול להיות מצב שהם לא מקבלים תמיכה נפשית.

<יהודה דוידוב: תמיכה נפשית שנותנים גופים מסוימים בשפה העברית זה לא מתאים להם.

<יהודה דוידוב: אין אנשי מקצוע שיכולים לעשות את זה בשפה הרוסית.

<יהודה דוידוב: אם אין תמיכה נפשית לאותם מאות ניצולי שואה עכשיו בשפה שלהם, סליחה, זה לא תמיכה.

<יהודה דוידוב: זה בולשיט.

טלי פלוסקוב: זה בזבוז כסף.

<יהודה דוידוב: זה בולשיט.

<יהודה דוידוב: אני פונה פה גם עכשיו עם יזמה.

<יהודה דוידוב: כן, אין לנו עכשיו המון המון עם תואר שני, פסיכולוגים ורופאים עם הכשרה קלינית והכל, אבל יש לנו משאב אנושי אדיר עכשיו.

<יהודה דוידוב: רופאים מצוינים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים שמוכנים לקחת גם את הנושא הזה ולהיות שותפים לכל גורם שיושב פה.

<יהודה דוידוב: התמיכה הנפשית או התמיכה הרגשית צריכה להיות בשפה שמדברת עליהם.

טלי פלוסקוב: חד משמעית.

<יהודה דוידוב: ואני פונה פה גם עכשיו בנושא.

<יהודה דוידוב: עכשיו עוד נושא.

<יהודה דוידוב: אחרי השיחות שלי גם עם אשל, גם עם גלית מבורך, אני יודעת שאשל ממנה גם בתים חמים ומועדונים בסכומים אדירים.

<יהודה דוידוב: אני רוצה לפנות פה אולי גם לשר האוצר, שהיציאה של אשל מתכנית בתים חמים, שלא תפגע תקציבית - - -

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שזה לא.

<דליה רוזניק: זה בהחלט מתוקצב במסגרת השירותים של משרד הרווחה.

<יהודה דוידוב: לא, זה מתוקצב במסגרת השירותים היומיומיים, אבל היציאה של אשל, כאילו ההפרש שלא יפגע.

<יהודה דוידוב: אני רק רוצה ואם עכשיו יש צורך בזה, אני מאד מבקש לבדוק, כי עדיין יש דיונים תקציביים.

טלי פלוסקוב: אני אבקש לבדוק ואם יש צורך בתוספת תקציבית, אני - - -

<יהודה דוידוב: דווקא גם בפנייה שלי אליך, פנינו.

טלי פלוסקוב: אני יודעת, כן.

<יהודה דוידוב: שוב, אנחנו ארגון חזית הכבוד מייצגים היום כ-180,000 קשישים, מתוכם מחצית ניצולי שואה ואנחנו מוכנים, עם כל הגורמים שיושבים פה ועושים עבודת קודש, לשיתופי פעולה בכל נושא ונושא.

<יהודה דוידוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה יהודה.

טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת דב חנין, שגם כן מאד פעיל בנושא של קשישים, הצעות חוק, הצעות לסדר וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה ברשותכם באמת לשים קצת דגש על מה שעכשיו שמענו ולפנות למשרדי הממשלה שנמצאים כאן.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש פה נכס.

טלי פלוסקוב: נכס שמשרדי הממשלה לא משתמשים בו.

טלי פלוסקוב: אני מאד שמחתי שיהודה סיפר ממש שמית על כל נציג של משרד שהוא בקשר יפה איתו, אבל אני חושבת כל משרד שנמצא כאן יכול להרוויח פי כמה אם הוא יידע לקחת את התשתית שבעצם מציעים כאן בחזית הכבוד, לשלב אותם בעבודה שלכם ואז אתם תגיעו לאותם אנשים שעדיין לא הצלחתם להגיע.

טלי פלוסקוב: ואני מבטיחה לכם – אני פשוט מכירה את העבודה של הארגון הזה, אני יודעת מה הם עושים.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שאותם אנשים שאתם רואים פה, כולם בני 80 פלוס, מסתובבים בכל הארץ, נפגשים עם אנשים, מספרים להם על זכויותיהם, מספרים להם על כל מה שקורה.

טלי פלוסקוב: אז איך לא לנצל את זה?

טלי פלוסקוב: איך לא לקחת את זה כמשהו מיוחד ואני לגמרי מסכימה עם ארגון לתת בכך שלא הכרתם אותם פשוט.

טלי פלוסקוב: אז הנה, יש לכם אפשרות להכיר אותם ולהתחיל לעבוד איתם.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהמטרות שלכם – ואני מאד מברכת את הארגון על הפעילות שאתם עושים ואנחנו מכירים את זה ורואים את זה בכל מקום.

טלי פלוסקוב: אז הנה, תיקחו את זה.

טלי פלוסקוב: זה גם יעזור לכם והם גם יפנו אתכם לאותם אנשים שבאמת זקוקים לכם.

טלי פלוסקוב: בואו לא נשכח שלא כל קשיש קם ואומר שמצבו קשה.

טלי פלוסקוב: הם מתביישים, חברים.

טלי פלוסקוב: המנטאליות שלהם היא שונה מאותם ישראלים שאנחנו רגילים.

טלי פלוסקוב: אנחנו – אני כבר ישראלית – אני יכולה להגיד על הכל, אבל אני מכירה אותם.

טלי פלוסקוב: כי ההורים שלי – אבא שלי כבר לא בחיים – אבל אמא שלי משם והיא לא תגיד.

טלי פלוסקוב: היא תתבייש.

טלי פלוסקוב: היא לא תבוא לבקש עזרה.

טלי פלוסקוב: היא לא תספר לאף אחד.

טלי פלוסקוב: אולי היא תספר לבן אדם שכבר שלוש פעמים ישב אצלה בבית ודיבר איתה בשפה שהיא מבינה, אז אולי היא תתחיל להרגיש איתו קצת יותר קרוב לעצמה.

טלי פלוסקוב: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

טלי פלוסקוב: זאת המטרה שלנו כמדינה, אם אנחנו באמת רוצים להגיע לאותם אנשים, שאנחנו קוראים להם פה על מושגים בודדים.

<אברהם שרנופולסקי: יש עוד דבר אחד.

טלי פלוסקוב: רגע, ארגון לתת מבקשים לדבר ויש לנו גם את הביטוח הלאומי בתור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, ארגון לתת, אחר כך הביטוח הלאומי ואחר כך אני אתן גם לכם עוד פעם.

<מיכל דלין-פרימרמן: אני רוצה לומר בהמשך לדברים שאמרת שזה באמת היתרון של רשת מתנדבים שמצוותת ממש באופן אישי לקשישים.

<מיכל דלין-פרימרמן: במקרה שלנו יש לנו תכנית סיוע לניצולי שואה נזקקים, שממש לכל ניצול קשיש כמובן יש בין מתנדב אחד לשניים ואז הם יכולים למפות את הצרכים בצורה הכי מדויקת, כי הם נמצאים איתו בקשר השבועי, לפעמים אפילו יום יומי ויודעים בדיוק.

<מיכל דלין-פרימרמן: לצערנו הם לא רק סובלים מבדידות.

<מיכל דלין-פרימרמן: לצערנו ניצולי שואה אפילו סובלים מאי ביטחון תזונתי ו - - -

דב חנין: אגב, לא רק ניצולי שואה.

<מיכל דלין-פרימרמן: נכון, אבל אני אומרת את זה על אחת כמה וכמה על אנשים שסבלו רעב בשואה, שנאלצים לקבל סיוע במזון.

טלי פלוסקוב: היא הביאה את זה כדוגמה.

דב חנין: כן, כן, בהחלט.

<מיכל דלין-פרימרמן: זה זועק לשמיים.

<מיכל דלין-פרימרמן: ובאמת אנחנו נותנים להם סיוע הוליסטי גם במזון, גם קרן חירום שנותנת להם סיוע אקוטי, אם זה במוצרי ספיגה או בטיפולים רפואיים, הנגשת הבית וגם בנושא של הבדידות.

<מיכל דלין-פרימרמן: באמת מתנדבים ייעודיים לזה, בגלל הקשר השוטף, יודעים בדיוק למפות, לראות מתי הם יכולים לתת את הסיוע ומתי גם צריך להכניס אנשי מקצוע לתמונה.

טלי פלוסקוב: איך נוצר הקשר ביניכם לאותו קשיש, אני רוצה להבין.

טלי פלוסקוב: הם מגיעים אליכם או אתם מגיעים אליהם?

<מיכל דלין-פרימרמן: זה בדרך כלל מההפניות של רשויות הרווחה.

טלי פלוסקוב: זה עוד פעם מה שאני אמרתי כאן: זה לא עובד.

<יהודה דוידוב: אז כמה אחוז מגיע אליכם?

טלי פלוסקוב: הם לא יבואו לבקש, אתם מבינים מה קורה פה?

<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו בעצם פזורים ברחבי הארץ, בקשר עם רשויות הרווחה ואנחנו מקבלים מהם את הצרכים ונותנים את המענים במקומות שהמדינה מתקשה לתת את אותו מענה הוליסטי כזה.

<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו חיים מכספי תרומות, כמו שאתם יודעים, לא מקבלים סיוע.

<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו משתדלים באמת למצוא לכל ניצול באופן ייעודי את הסיוע שמגיע לו ושהוא זקוק לו, ברמת השפה וברמת הצורך באופן כללי.

<מיכל דלין-פרימרמן: אנחנו נשמח כמובן לשיתוף פעולה עם חזית הכבוד ועם כל אחד שירצה לשתף איתנו פעולה.

<מיכל דלין-פרימרמן: המטרה שלנו היא לתת את השירות הטוב ביותר ובאמת גם נשמח לאיזה שהם שיתופי פעולה עם המדינה, כדי לתת את השירות במיוחד לאוכלוסיית השפה הרוסית, כי אנחנו רואים באמת שמבין ניצולי השואה הנזקקים שסובלים מבדידות, יש אחוז גדול של ניצולי שואה מברית המועצות לשעבר ואנחנו משתדלים ככל יכולתנו לתת את המענה ונשמח לשיתופי פעולה מגוונים בשביל לתת אותו.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: אני עכשיו אתן לביטוח הלאומי כי אני מבינה שיש לכם - - -

דב חנין: אולי לפני שגברתי נותנת לביטוח הלאומי, שאלה שאולי גם הביטוח הלאומי יוכלו לענות לנו.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

דב חנין: קודם כל באמת הערכה על הדיון החשוב הזה ולכם, כל העמותות שמפעילות, אני מאד מאד מעריך את הפעילות שלכם ואת העשייה שלכם.

דב חנין: אני אומר את זה כי אני מיד רוצה להגיד משפט שאני מקווה שלא תקבלו אותו כמופנה אליכם אלא מופנה לצד השני – המדינה.

דב חנין: כל הכבוד לעמותות.

דב חנין: אתם עושים עבודה נפלאה.

דב חנין: השאלה שלי היא איפה מדינת ישראל?

דב חנין: יש פה מדינה שבסופו של דבר צריכה לקחת על עצמה את האחריות ואני רוצה למקד את הנקודה דווקא בפרויקט שאני קצת שמעתי עליו ואני מאד מאד מברך עליו, אבל אני חושב שצריך לעשות אותו בצורה מסודרת ועל ידי המדינה.

דב חנין: יש לא מעט קשישים שחיים בבית וכמובן זה עדיף.

דב חנין: אם הקשיש חי בבית זה עדיף.

דב חנין: קודם כל זה המקום שלו, הרקמה החברתית הסובבת, הוא לא צריך להתנתק, לא צריך להכיר מקומות אחרים.

דב חנין: אם הוא יכול לחיות בבית, מה טוב.

<יהודה דוידוב: אם הוא לא לבד.

דב חנין: אבל יש לפעמים קשיים.

דב חנין: אפילו עוד לפני הבדידות יש קשיים פיזיים.

דב חנין: קורית תקלה בבית, מה יעשה הקשיש?

דב חנין: עם מי הוא ידבר?

דב חנין: אני שואל את עצמי האם לא כדאי – זו עלות, אבל זו עלות יחסית לא גדולה – להקים איזה שהוא מוקד, אגב רב לשוני, שבו כל אזרח מעל גיל מסוים יוכל לדעת שכשיש לו איזו שהיא תקלה בבית, הוא מקבל מענה, הוא מקבל ייעוץ, הוא מקבל הפניה והדבר הזה צריך להיות מופעל על ידי המדינה.

דב חנין: אני יודע שנעשים פרויקטים כאלה בהתנדבות על ידי ארגונים.

דב חנין: כל הכבוד לכם, שוב, אני מציע שהמדינה תיכנס למדינה.

טלי פלוסקוב: אני רק אבקש לפני המשרד לשוויון חברתי, לצערי וחבל שחבר הכנסת דב חנין לא היה בתחילת הדיון כי אנחנו כבר שמענו פה דיווחים של כמה משרדי ממשלה.

טלי פלוסקוב: חלק מהתשובות כבר היית מקבל ועכשיו אני אתן לביטוח הלאומי ולמשרד לשוויון חברתי – אלה שני המוסדות שעוד לא דיברו.

<איריס פרידמן: ומשרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: ומשרד הבריאות, בוודאי.

טלי פלוסקוב: משרד הרווחה באמת נתן פה סקירה ואני חייבת להגיד לך, גם אני שמעתי דברים שלא שמעתי אותם קודם ואני מאד מברכת על זה.

טלי פלוסקוב: אולי אחר כך תקרא בפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא נחזור על זה שוב.

דב חנין: כן, כן, וודאי.

טלי פלוסקוב: אבל יש פה לא מעט פרויקטים.

טלי פלוסקוב: גם מצד מרכז המחקר והמידע של הכנסת יש סקירה של הפרויקטים.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד דבר אחד ואחר כך אני אתן לכם.

טלי פלוסקוב: כל הפרויקטים של משרדי הממשלה מופעלים דרך הרשויות.

טלי פלוסקוב: לפחוות רווחה, אני בטוחה, כי אני הייתי שם, אני יודעת.

טלי פלוסקוב: ואני חוזרת לאותו משפט שאמרתי לכם קודם – זה אומר שאנחנו לא מגיעים לפחות ל-50% מהאנשים שזקוקים לאותו טיפול, רק בגלל שהאנשים האלה לא יגיעו למשרדי הרווחה.

טלי פלוסקוב: הם לא יגיעו לא כי-.

טלי פלוסקוב: כי זו מנטאליות.

טלי פלוסקוב: כי הם חוששים מזה, כי הם שמעו סיפורים כאלה ואחרים.

טלי פלוסקוב: הם לא יגיעו.

טלי פלוסקוב: לכן – ופה אני עכשיו אתן לכם – צריך למצוא דרך להגיע אליהם.

טלי פלוסקוב: ואיך אנחנו עושים את זה?

טלי פלוסקוב: נשמע עכשיו עוד שלושה משרדים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, המשרד לשוויון חברתי.

<רחלי פולק: שמי רחלי פולק, ממלאת מקום רכזת בכירה רשויות מקומיות.

<רחלי פולק: דבר ראשון אני באמת רוצה להצטרף לחברים מסביב לשולחן ולהודות על הדיון החשוב והמבורך הזה.

<רחלי פולק: אני אתייחס למה שעכשיו העלה חבר הכנסת חנין ואחר כך נסקור עוד פעילויות שיש לנו למען האזרחים הוותיקים הבודדים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

<רחלי פולק: יש לנו מוקד פניות ציבור *8840 עבור אזרחים ותיקים, למען מימוש ובירור זכויות.

טלי פלוסקוב: בשפות שונות.

<רחלי פולק: נכון.

<רחלי פולק: המוקד מופעל על ידינו והוא עובד בהרבה שפות – זה רוסית, זה אמהרית, זה ערבית, עברית כמובן, אנגלית.

<רחלי פולק: המוקד פעיל עד שמונה בערב, עונה להרבה מאד פניות.

<רחלי פולק: בנוסף המוקד לא רק נמצא בתוכו, אלא - - -

דב חנין: גם בעניין של לוגיסטיקה, תקלות בבית?

טלי פלוסקוב: רגע, עכשיו יגידו לך על הפרויקט של תקלות בבית.

טלי פלוסקוב: תספרו על הקהילה התומכת וכן הלאה.

<רחלי פולק: המוקד יודע להפנות את האנשים שפונים, את האזרחים הוותיקים, לאיזה גוף או איזה משרד או מי ברשות, כל רשות גם.

<רחלי פולק: הוא מאד מאד מרושת על איפה יש מענה לפניות של הקשיש.

<איריס פרידמן: הוא אומר לקשיש, הוא מקשר אותו או שהוא מתקשר?

<איריס פרידמן: המוקד מתקשר?

<יהודה דוידוב: זה כמו 106.

<קריאה: הוא אומר לקשיש.

<רחלי פולק: הוא אומר לקשיש, אבל אני חייבת לציין ש - - -

טלי פלוסקוב: זה רק אומר שעוד 15 דקות אנחנו צריכים להתחיל ישיבת מליאה.

טלי פלוסקוב: אז שימו לב שיש לנו עוד רבע שעה.

טלי פלוסקוב: בואו ננסה להצטמצם קצת, בסדר?

טלי פלוסקוב: אני אבקש לא לחזור על דברים שדיברנו עליהם, למה?

טלי פלוסקוב: נכון, חבר הכנסת דב חנין רק עכשיו נכנס, אבל הוא אחר כך יקרא את זה.

טלי פלוסקוב: מה שדובר כאן, אל תחזרו ותתנו דיווחים שעוד לא שמענו.

<רחלי פולק: אוקיי.

<רחלי פולק: המוקד לא רק מפנה את האזרח הוותיק אלא הוא גם הרבה פעמים פונה בשמו למקומות, לגופים ציבוריים ובמידה והאזרח הוותיק לא מצליח, אנחנו יודעים שהרבה פעמים אם זה בא ממישהו שהוא ממשרד ממשלתי, אז ההיענות היא גדולה יותר ולכן אנחנו עושים את זה, המוקד עושה את זה גם בשמם.

<רחלי פולק: המוקד גם יוצא החוצה, הוא מגיע.

<רחלי פולק: עכשיו למשל בחודש האזרח הוותיק, אנחנו עושים 50 הרצאות ברחבי הארץ בכלל השפות, דרך אגב.

<יהודה דוידוב: אנחנו יותר.

<רחלי פולק: זה רק החודש הזה.

<רחלי פולק: כמובן שיש עוד - - -

<יהודה דוידוב: כן, מ-30 עד 30.

<רחלי פולק: כמובן שיש עוד הרצאות ומקומות שהוא מגיע אליהם ובאמת עושה את ההרצאות האלה לבירור זכויות.

טלי פלוסקוב: האם אותו מרכז מקבל מידע ממשרדי ממשלה אחרים, כדי שתהיו באמת מלאי ידע, מידע?

<רחלי פולק: כן.

<רחלי פולק: אני יכולה להגיד שאנשים שעובדים במוקד הם בקשר עם כל המשרדים הרלבנטיים.

טלי פלוסקוב: אני מתכוונת במקום שתשלחי את הבן אדם להתקשר לרשות לזכויות ניצולי שואה, האם הנציגים שלכם במוקד יכולים כן לתת תשובות לגבי זכויות של ניצולי שואה?

<רחלי פולק: למרבית הפניות אנשי המוקד יודעים להגיד מה הרנטה שמגיעה ומה ההנחה בארנונה ואיך אפשר לנצל ולתת איזה שהוא מימוש לדבר אחר והם אוטומטית נותנים התשובה לפונה עצמו.

טלי פלוסקוב: יש לי שאלה אליך.

טלי פלוסקוב: האם כבר ידוע לכם על החוק החדש של ניצולי שואה ואתם יכולים לתת להם תשובות לגבי זה?

<רחלי פולק: על איזה חוק את מדברת?

טלי פלוסקוב: אגב, זה חוק שלי ושל דב חנין.

טלי פלוסקוב: זה חוק לגבי ניצולי שואה שעברו גטאות ומחנות, שמוסיף להם היום סדר גודל של 1,300 שקלים בחודש.

טלי פלוסקוב: זה סכום מאד משמעותי.

טלי פלוסקוב: אני מציעה לכם - - -

<רחלי פולק: אני מאמינה שבמוקד יודעים.

טלי פלוסקוב: החוק נכנס לתוקף מ-1 בספטמבר 2016, רטרואקטיבית.

<רחלי פולק: אני מאמינה ביותר שהמוקד, ואנחנו ספציפית לא יושבים שם- אבל אנשי המוקד יודעים ומעודכנים לגבי - - -

טלי פלוסקוב: צריך כל הזמן לזרוק להם מידע.

טלי פלוסקוב: כל הזמן להעביר להם מידע בהתאם גם למה שקורה כאן, בבית המחוקקים.

<רחלי פולק: הם יודעים, הם מעודכנים.

<רחלי פולק: הם בעצמם עושים את הפנייה ומבררים ומגיעים אליהם גם.

<רחלי פולק: הם לגמרי בעניינים ומרושתים על הדבר הזה.

טלי פלוסקוב: אני מבטיחה לך לעשות שיחת בדיקה.

<רחלי פולק: אין שום בעיה.

<רחלי פולק: אנחנו גם נעשה את השיחה הזאת.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

<רחלי פולק: המוקד עובד ואתם שאלתם איך פונים ואיך מגיעים, וזו באמת שאלה שאנחנו גם ממודדים איתה הרבה.

<רחלי פולק: יש לנו פרויקט יחד אם התאחדות הסטודנטים, שנקרא סטודנטים למשל אזרחים ותיקים, מפעילים מלגות של כ-400 סטודנטים שחלק מהמלגות הולכות לסטודנטים שמגיעים למרכזי יום ומרכזים קהילתיים ועושים שם פעילות של תיאטרון, מוסיקה והעשרה באמת למען האזרחים הוותיקים ומתוך זה כ-150 סטודנטים מופנים לבירור זכויות אצל ניצולי שואה ואוכלוסיות שונות – אתיופים, אוכלוסיית המיעוטים.

טלי פלוסקוב: יוצאי אתיופיה.

<רחלי פולק: יוצאי אתיופיה, אוכלוסיית המיעוטים, חרדים ואנחנו גם מתחילים עכשיו עם מדינות חבר העמים, להגיע באופן יזום אל בתי ניצולי השואה ואזרחים ותיקים.

<רחלי פולק: להגיע אליהם ולשאול אותם איך אפשר לעזור ומה אתם לא יודעים, איך אנחנו יכולים לעזור לכם למלא את הטופס וכמובן לעשות מעקב אחרי זה.

<רחלי פולק: הדבר הזה הוא בשיתוף פעולה ישיר עם המוקד שלנו ועם הסטודנטים ואנחנו נותנים.

<רחלי פולק: בשנה האחרונה ניתן מענה לכ-5,000 אזרחים ותיקים בכל הפרויקט הזה.

טלי פלוסקוב: מצוין.

טלי פלוסקוב: כן ירבו, מה שנקרא.

טלי פלוסקוב: תגיעו לכמה שיותר.

<רחלי פולק: אנחנו עובדים על זה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסכם כי אני מאד רוצה לשמוע את משרד הבריאות ואת הביטוח הלאומי, כי גם להם יש תפקיד מאד חשוב.

<רחלי פולק: אז אני אגיד רק על פרויקטים.

<רחלי פולק: הדיון הזה מדבר על בדידות, אז אני אספר על פרויקט והדרת שאנחנו מפעילים עם מטב, בשיתוף פעולה באמת טוב.

טלי פלוסקוב: שבזמנו דיברנו והוא היה בסכנת סגירה.

<רחלי פולק: נכון, והשנה אני שמחה לציין שאנחנו חוגגים לו עשור.

<רחלי פולק: אז טוב שבאמת הוא לא נסגר.

<רחלי פולק: יש לנו גם פרויקט עם המגזר הכללי, גם עם אוכלוסיית המיעוטים וגם עם החרדים.

<רחלי פולק: אנחנו עובדים על זה, מגיעים אליהם הביתה.

<רחלי פולק: לכל אזרח ותיק מגיעים הביתה אחת לשבוע למשך כשעתיים ומדברים ומפיגים את הבדידות ועוזרים לו בכל הדברים שמסביב והרבה פעמים זו באמת עזרה למימוש זכויות, עזרה בבית ובאמת לכל מה שצריך.

<רחלי פולק: מקבלים את השירות הזה כ-5,300 אזרחים ותיקים בכל רחבי הארץ, ב-49 רשויות.

טלי פלוסקוב: איך אפשר להרחיב?

טלי פלוסקוב: איך אפשר להרחיב?

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על 900,000 קשישים.

טלי פלוסקוב: איך אנחנו מדברים רק על 5,300?

<רחלי פולק: נכון, אנחנו צריכים.

<רחלי פולק: זה עניין באמת תקציבי שאני יכולה להגיד שבשנה שעברה גדלנו.

<רחלי פולק: השנה יש לנו 600 מתנדבים, בשנה שעברה היו לנו קצת פחות, אז אנחנו כן עולים וגדלים.

<רחלי פולק: אנחנו מנסים להרחיב את הפרויקט.

<רחלי פולק: הכל באמת עניין תקציבי.

<רחלי פולק: פרויקט אחרון שיש לנו, בקצרה, אתם בטח שומעים על זה הרבה ברדיו, זה פרויקט כאן גרים שאנחנו עושים יחד עם משרד הבינוי והשיכון והתאחדות הסטודנטים.

<רחלי פולק: השנה יוצאים לפרויקט הזה כ-200 זוגות של אזרח ותיק וסטודנט שגר אצל האזרח הוותיק, מבצע איתו 5 שעות פעילות חברתית.

<רחלי פולק: בשנתיים האחרונות שהפרויקט קם - - -

טלי פלוסקוב: 5 שעות בשבוע?

<רחלי פולק: 5 שעות שבועיות, כן, זה המינימום.

<רחלי פולק: כמובן שהדבר הזה מקיף הרבה יותר ונוצרים קשרים מאד מאד יפים וחברתיים ושיתופי פעולה מאד גדולים בין האזרח הוותיק לבין הסטודנט, כשבשנתיים האחרונות שהמיזם פעל היו כ-400 זוגות ואנחנו כמובן פועלים להרחיב.

<רחלי פולק: קצרה היריעה בגלל קוצר הזמן.

<רחלי פולק: יש לנו עוד הרבה מאד פרויקטים, גם שממש פועלים וגם במחשבות ופיתוח.

<רחלי פולק: אני אשמח, ושמענו פה הרבה עמותות – אני מאד אשמח לשתף פעולה, אז אחר כך אנחנו - - -

טלי פלוסקוב: אז אנחנו נארגן לכם פגישות עם העמותות כדי שבאמת יהיה לכם יותר זמן לדווח על הפרויקטים.

<יהודה דוידוב: אנחנו רוצים מיזם משותף.

טלי פלוסקוב: ביטוח לאומי, בבקשה.

<דפנה כהן: תודה רבה.

<דפנה כהן: שלום, שמי דפנה כהן, סגנית מנהלת אגף הייעוץ לקשיש במוסד לביטוח לאומי ואני אתחבר לכל הסוגיות שעלו כאן, בפרט באמת לחבר הכנסת חנין שדיבר על העניין שהמדינה צריכה לקחת אחריות ואנחנו כמוסד לביטוח לאומי בהחלט מסכימים.

<דפנה כהן: זה מה שמלווה אותנו לאורך כל השנים.

<דפנה כהן: השירות הזה למעשה קיים משנות ה -70 המוקדמות, כאשר כבר אז המוסד לביטוח לאומי השכיל להבין שמצב הזקן מצריך התייחסות מעבר למתן גמלאות או בעצם לקבל את הנושא הזה של הגבייה, כיוון שאנחנו רוצים להתייחס למכלול הצרכים של הזקן.

<דפנה כהן: ומהמקום הזה פיתחנו לאורך כל השנים הרבה מאד שירותים למען הקשיש.

<דפנה כהן: מפאת קוצר הזמן אני אעבור על הדברים בסקירה מהירה.

<דפנה כהן: אני כן יכולה להגיד שרוב ככל הפעילויות שלנו הן פעילויות יזומות, שוב, מטעם המדינה, כיוון שיש לנו, בשירות שלנו, בכל רחבי הארץ, בכל סניפי המוסד לביטוח הלאומי, בכל סעיפי המשנה, בעצם מהמקום האוניברסאלי.

<דפנה כהן: כלומר אנחנו בהחלט לא מתייחסים לסקטור מסוים, אנחנו מתייחסים לזקן באשר הוא בהתאם למצב המעבר או המשבר או האובדן שהוא חווה כרגע.

<דפנה כהן: ולמה הכוונה?

<דפנה כהן: אם אנחנו יודעים שאישה התאלמנה, היא תקבל מאיתנו שיחת טלפון שתזמין אותה ליום מידע ולקבוצת תמיכה.

<דפנה כהן: אם אנחנו יודעים שזקן התחיל לקבל סיעוד, הוא יקבל מאיתנו הזמנה ובקשה ל - - -

טלי פלוסקוב: לכם יש יתרון על כל אלה, יש לכם בידיים מידע.

<דפנה כהן: בוודאי, וזה היתרון.

<דפנה כהן: מרכז המידע, בוודאי בהתאם למצבו העכשווי ואנחנו יודעים להגיד שלאורך כל חייו של הזקן יש מצבי מעבר, אובדן, משבר שהוא חווה לאורך הדרך, החל מזמן הפרישה ועד אחרי 120 אפילו ואנחנו שם, בצמתים הללו.

<דפנה כהן: זה מתחיל מימי מידע לפורשים גמלאים, כאשר כל גמלאי, מספר חודשים לפני שהוא יוצא לגמלאות, הוא יקבל מאיתנו הזמנה - יש לנו מערכת ממוחשבת מאד משוכללת - הוא יקבל מאיתנו הזמנה להגיע ליום מידע וכבר ביום המידע הוא מבין - - -

טלי פלוסקוב: לאן?

טלי פלוסקוב: איפה יום המידע הזה?

<דפנה כהן: הוא מתקיים בכל הסניפים, בכל סניפי המשנה.

טלי פלוסקוב: ממש בסניפים של הביטוח הלאומי?

<דפנה כהן: כן.

<דפנה כהן: כיום אין גמלאי לפני יציאתו לגמלאות שלא יקבל את אותה הזמנה.

<דפנה כהן: לא יגיע אלינו, לייעוץ לקשיש, אם הוא רוצה כמובן, ליום המידע, ויש לנו סניפים גדולים שמקיימים אפילו יומיים בחודש.

<דפנה כהן: כלומר, כיוון שיום אחד אפילו לא מספיק ואז בעצם המסר, מעבר ללדבר איתו על הזכויות שלו, על כל סל השירותים, הוא בעצם מבין שיש פה כתובת שיכולה ללוות אותה.

<דפנה כהן: הרבה מאד אגב הם בעצמם עדיין מטפלים בהורים זקנים, כי את גיל הזקנה היום אנחנו מחלקים למספר גילאים.

<דפנה כהן: אנחנו רואים אפילו כבר שלושה דורות בזקנה.

<דפנה כהן: ואז הוא מבין בעצם ששירות הייעוץ לקשיש עשוי או אמור ויהיה נכון ללוות אותו לאורך כל שנות זקנתו, עד 120.

<דפנה כהן: עכשיו, כשאני אומרת שירות יזום למה אני מתכוונת?

<דפנה כהן: אז דיברתי על ימי המידע לגמלאים.

<דפנה כהן: אנחנו גם מקיימים ודובר כאן קודם על הנושא של הבדידות בקרב נשים אלמנות, אז שוב, לא תהיה אלמנה, חודש-חודשיים לאחר ההתאלמנות שלה שלא תקבל מאיתנו הזמנה להגיע ליום מידע, כאשר ביום המידע - - -

טלי פלוסקוב: יום מידע כזה הוא פתוח?

טלי פלוסקוב: כל אחד יכול להגיע?

<דפנה כהן: הוא פתוח.

<דפנה כהן: זה היתרון הגדול שלנו כמוסד שזה בעצם אחד הערכים שלו המאד מרכזיים, ואני שוב מתחברת לחבר הכנסת חנין, שדיבר על כלל הזקנים במדינת ישראל.

<דפנה כהן: האוניברסאליות זה ערך עליון בשירות שלנו, כאשר האפשרות - - -

טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש מכם הזמנה ליום העיון הקרוב.

<דפנה כהן: בוודאי, בשמחה רבה.

<דפנה כהן: כאשר השירות שלנו ניתן גם בשפות שונות, כלומר יש לנו מתנדבים מכל המגזרים, בכל השפות.

<דפנה כהן: אגב, מי שמנהל את השירות שלנו זה עובדים סוציאליים.

<דפנה כהן: זה גם היתרון האדיר, 51 עובדים סוציאליים.

<דפנה כהן: אפרופו, כאשר חלקם יש לנו גם דוברי רוסית וגם דוברי ערבית מהמגזרים השונים, גם לא ערבים.

<דפנה כהן: ואני שמחה להגיד שיש לנו מאות של מתנדבים ששייכים לסקטורים השונים, ואז בהתאם למה שאת אמרת למעשה, הם נותנים מענה לא רק בהקשר של מיצוי זכויות ושפה, אלא בהקשר התרבותי.

<דפנה כהן: מהמקום הזה שאני בא מהתרבות הזו, אני מכיר אותה ומהמקום הזה יוצא ויוצר קשר עם הזקן.

<דפנה כהן: אז בנוסף לימי המידע לאלמנות, שאנחנו פוגשים אותן במקום המאד מאד משברי שלהן, הן תוזמנה אחר כך לקבוצות תמיכה לאלמנות.

<דפנה כהן: זה גם פרויקט שהוא ידוע בכל הארץ, כאשר בכל סניף מתקיימות לפחות קבוצה אם לא שתיים, של אלמנות שהתאלמנו בחודשים האחרונים וניתן להן מענה רגשי, חברתי וכו', והן בעניין התמיכתי כל כך.

<דפנה כהן: כל מי שדיבר כאן למעשה, אין שירות שאנחנו לא מכירים אותו.

<דפנה כהן: אין שירות שאנחנו לא משתפים איתו פעולה.

<דפנה כהן: העובדים שלנו, שוב, כמו שאני אומרת, יושבים בכל ועדות ההיגוי המקומיות, בכל השולחנות העגולים.

<דפנה כהן: גם אנחנו יושבות ברמה הארצית ושיתופי הפעולה הם זורמים וקיימים בכל.

<דפנה כהן: זאת אומרת אין דבר כזה שמתנדב שלנו ירים טלפון לזקן ולא יידע על כל השירותים הללו, כיוון שכל מתנדב שייך גם לקבוצת הדרכה.

<דפנה כהן: הוא חייב להגיע כדי שנצייד אותו כל הזמן במידע השוטף.

<דפנה כהן: בוודאי שברמה המקומית זה המידע הכי מעודן, און ליין וכל זקן, כלומר כל מתנדב שלנו שיוצר קשר עם זקן, אם זה במסגרת חברתית קבועה – ואני אדבר על זה – אם זה במסגרת טלפון יזום – הוא יידע מהמקום של מה שהזקן מספר לו על הצרכים שלו, להפנות אותו לשירותים השונים ששמענו כאן.

טלי פלוסקוב: אני חייבת שתסיימי.

<דפנה כהן: גם ברמה הארצית אנחנו מקיימים שיתופי פעולה וזה כתוב גם במסמך שחילקתם לנו, שלמשל המשרד לשוויון חברתי במוקד הארצי יודע להפנות אלינו, אם זה לצורך ביקור חברתי קבוע, אם זה לצורך מיצוי זכויות בביטוח הלאומי וצרכים נוספים.

<דפנה כהן: שירות נוסף שאנחנו נותנים זה לאלפי קשישים בודדים, ביקור חברתי קבוע פעם בשבוע, כאשר מגיע אליו מתנדב דובר השפה שלו ונוצר שם קשר חברתי קרוב.

<דפנה כהן: כשעשינו מחקר באמצעות מכון ברוקדייל על מהות הקשר בין הזקן לבין המתנדב שמגיע אליו מטעם הביטוח הלאומי, אז ראינו איך הזקנים רואים את המתנדבים שלנו.

<דפנה כהן: הם דיברו על זה שהם כמו עובדים סוציאליים שלהם, כמו פסיכולוגים שלהם, כמו בני המשפחה הכי קרובים להם.

<דפנה כהן: אגב, אתם דיברתם על הנושא של האוכלוסייה האתיופית.

<דפנה כהן: בשנה האחרונה, בשנת 2015, זה היה במסגרת תכנית העבודה שלנו, בכל סניפי הביטוח הלאומי, בייעוץ לקשיש, כאשר יש יחסית מספר גבוה של אוכלוסיית יוצאי אתיופיה, קיימנו ימי מידע לאוכלוסייה האתיופית וזה היה מדהים ומרגש לראות איך הלובי הגדול של הביטוח הלאומי מתמלא בקשישים, הרבה מהם עם הלבוש המסורתי, עם הקייס שלהם.

<דפנה כהן: עשינו עבודת חריש עמוק כדי לפתוח להם את הדלת ואת הלב ולהגיד להם – אנחנו כאן בשבילכם ולמענכם.

<דפנה כהן: כי מצאנו שלמשל בנושא של סיעוד הם פחות ממצים את זכויותיהם וכמה היה צריך להנגיש להם את השפה.

<דפנה כהן: יש לנו נתב שיחות.

טלי פלוסקוב: זהו, חייבת לסיים.

<דפנה כהן: יש לנו נתב שיחות בשפות השונות, גם אמהרית ואנגלית וצרפתית ורוסית ועברית וכו' ובעצם המתנדבים דוברי השפות השונות נותנים מענה.

טלי פלוסקוב: כן, את זה אני יודעת.

טלי פלוסקוב: אחרון.

<דפנה כהן: חבל.

<דפנה כהן: יש לנו גם מרכז מידע ארצי - *6050 - - -

טלי פלוסקוב: את יכולה להעביר לנו את הרשימה.

<דפנה כהן: שיושב ברמת גן, מפעיל עשרות מתנדבים דוברי שפות שונות, כאשר - - -

טלי פלוסקוב: 6050*?

<דפנה כהן: *9060.

טלי פלוסקוב: 9060?

<דפנה כהן: 9060, כן, בשפות השונות, כך שבאמת כל הנושא הזה של האוניברסאליות ושהמדינה צריכה לקחת אחריות והנושא הזה שהמדינה צריכה ליזום את הקשר, אז אני חושבת שאנחנו בהחלט, על פי כל סל השירותים שלא מניתי את הכל, בהחלט עומדים על העקרונות האלה ומקיימים אותם.

<דפנה כהן: אנחנו אגב נותנים כל שנה ל-300,000 קשישים שירות.

טלי פלוסקוב: טוב, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: באמת תודה.

טלי פלוסקוב: אני מברכת מאד על הפעילות.

<דפנה כהן: זה ממש על קצה המזלג וחבל.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אם הייתי יודעת שיש לך רשימה כל כך ארוכה הייתי נותנת לך לדבר ראשונה.

טלי פלוסקוב: משרד הבריאות, אמרת שיש לך פה איזו שהיא הצעה?

<איריס פרידמן: שתי דקות יש לי.

<איריס פרידמן: אני אשתדל.

<איריס פרידמן: יש לי הרבה מה להגיד.

<איריס פרידמן: שמי איריס, אני עובדת סוציאלית מחוזית במשרד הבריאות בתחום הגריאטריה.

<איריס פרידמן: מי שחסר פה, יש פה הרבה שותפים, אבל מי שחסר ויכול מאד לענות לסוגיה שהעלית על הנגישות וזה, הן קופות החולים.

<איריס פרידמן: הקשישים כולם, גם דוברי רוסית וגם דוברי אמהרית וגם דוברי ערבית, מגיעים בסוף ובהתחלה לרופא והמרפאה, מרפאת האם היא חולייה שאין פה נציגים של המרפאות.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניקח בחשבון לפעם הבאה.

<איריס פרידמן: זהו.

<איריס פרידמן: זה כלי וזו דרך גם לאתר אותם קודם כל גם בקטע של ביטחון תזונתי, כי הרופא והאחות שוקלים אותם והם מיד רואים אם יש ירידה דרסטית במשקל - - -

טלי פלוסקוב: נכון.

<איריס פרידמן: אז הם מיד יודעים ונדלקת להם נורה אדומה בהיבט הזה.

<איריס פרידמן: גם מבחינה של בדידות, גם מבחינה של הסלמה במצב התפקודי.

<איריס פרידמן: זאת אומרת הם יכולים לראות הרבה דברים.

<איריס פרידמן: הרופא, החלוק הלבן עושה להם משהו.

<איריס פרידמן: אני מדברת כאיש משרד הבריאות.

<איריס פרידמן: הם יחסית מאד מהר, ואני לא יודעת את הרגישות של האוכלוסייה יוצאת חבר העמים, אבל הם כן משתפים פעולה והרופאים ובעיקר גם האחיות - - -

טלי פלוסקוב: יש כל כך הרבה רופאים שמדברים בשפה שלהם.

<איריס פרידמן: בדיוק, אבל הרופאים והאחיות הם דרך שיכולה להקל, שאת מאד צודקת בהיבט של החסמים התרבותיים שיש בלגשת ללשכת הרווחה.

<איריס פרידמן: בלגשת לקופת חולים יש הרבה פחות חסמים ואנחנו יכולים להיעזר מאד בצוותים הרפואיים.

טלי פלוסקוב: אני בהחלט לוקחת את ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שהיא מאד נכונה.

<איריס פרידמן: ואני חושבת שזו חוליה שיכולה לקדם ולחשוף ולקשר גם בינינו.

<איריס פרידמן: אני חייבת הערה אחרונה, אני לא רוצה לגזול זמן.

<איריס פרידמן: אני עובדת סוציאלית הרבה שנים, אני בת לאמא קשישה.

<איריס פרידמן: נאמרו פה פרויקטים מאד יפים, אני לא מכירה חצי מהם.

טלי פלוסקוב: יפה.

טלי פלוסקוב: זה היה הסיכום שלי.

<דפנה כהן: יכול להיות - - - מבחינת המידע - - -

<איריס פרידמן: אז מישהו איפה שהוא, יכול להיות שגם אני אולי לא מאד מאתרת.

<איריס פרידמן: חובה עלי ליזום אבל גם חובה עליכם, ואני אדם צעיר וקורא עיתונים ובאינטרנט, ועדיין אני לא יודעת על חצי מהפרויקטים.

טלי פלוסקוב: חברים, חברים - - -

<איריס פרידמן: קל וחומר אמא שלי, שפחות נגישה ופחות קוראת, הסיכוי שהיא תדע על פרויקטים פה-.

<איריס פרידמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברים, אני לצערי הרב חייבת לסיים את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד שמה שאני יכולה להציע זה שני דברים.

טלי פלוסקוב: קודם כל באמת אני רציתי להגיד את מה שעכשיו אמרה הנציגה של משרד הבריאות.

טלי פלוסקוב: היה לי כייף מאד גדול לשמוע אתכם ואני גאה בכל העבודה שאתם עושים ויישר כוח ובאמת אני רואה שיושבים פה אנשים שאיכפת להם.

טלי פלוסקוב: אבל רבותי, אם אנחנו מהמשרדים האלה - - - לא נגיע לאנשים, לא עשינו כלום.

טלי פלוסקוב: לכן כל אחד צריך לחשוב ולהשקיע זמן ולהזמין עמותות, להזמין נציגים – חזית הכבוד זה אחד מהם, אבל יש עוד מלא – לדבר ולעבוד עם האנשים, עם השטח.

טלי פלוסקוב: לרדת לשטח, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו ננסה, על בסיס הדיון שהיה כאן, איך שהוא גם להנגיש את המידע שנאמר כאן.

טלי פלוסקוב: אגב, אם יש משהו שעוד לא אמרתם ואתם רוצים שאנחנו נציין במידע, תשלחו לנו.

טלי פלוסקוב: אני כמובן אפרסם גם את הפרוטוקול של הוועדה ואני אדבר על כל הפרויקטים הנפלאים שדיברתם עליהם פה, אבל שוב, אני חוזרת על משפט שהוא צריך להיות משפט סיכום: בואו נגיע לאנשים.

טלי פלוסקוב: הם מחכים לנו והם לא מכירים את מה שאנחנו מדברים כאן.

טלי פלוסקוב: לכן באמת תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליוזמי הדיון, תודה רבה לכל משרדי הממשלה שהיו כאן, לביטוח הלאומי, לחזית הכבוד, לצוות ההנהלה.

טלי פלוסקוב: בהצלחה לכולנו.

טלי פלוסקוב: תודה.