ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 134, 2016-07-25 09:30

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: נושא הדיון שלנו היום הוא ההשפעה הכלכלית של תכנית סיכויים למניעת עבריינות חוזרת של בני נוער עולים וותיקים בישראל.

אברהם נגוסה: בעניין זה נעשה מחקר על ידי ידידים, זה ארגון שפועל גם בקרב עולים וגם בקרב וותיקים.

אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.

אברהם נגוסה: הייתה לי הזדמנות להופיע בכנס השנתי של ארגון ידידים ואני פגשתי גם חניכים וראיתי את העבודה הנפלאה שהם עושים ולכן זה גם חשוב שגם הוותיקים וגם העולים יחד משתלבים כמו שכתוב פה, על מנת למנוע התגדרות של אנשים ברמה אישית, ברמה משפחתית, קהילתית וכדי שהם יוכלו להתפתח, להשתלב ולתרום לחברה ולמדינה.

אברהם נגוסה: לכן זה חשוב מאד ויישר כוח.

אברהם נגוסה: מנכ"ל ארגון ידידים, מר שמעון סיאני נמצא איתנו.

אברהם נגוסה: הוא יציג לנו את המחקר שהם עשו, הוא יציג את הממצאים, את הניתוח ואת עבודת הארגון ואחר כך הפרופסור לייזר ימשיך בממצאי המחקר.

אברהם נגוסה: אמרתי נכון או שעשיתי בלגן?

<שמעון סיאני: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: אז בבקשה.

<שמעון סיאני: תודה רבה לך אדוני יושב הראש וחברת הכנסת הנכבדה.

<שמעון סיאני: אני רוצה לומר לכם, שידידים זה ארגון שגם לפני 25 שנים כדי לסייע בקליטה של ילדים ובני נוער עולים חדשים.

<שמעון סיאני: אני חבר בוועדה הזאת כבר שנים רבות, ובדרך כלל - - -

<דנה גורדון שושני: משתתף.

<דנה גורדון שושני: חבר בוועדה זה רק חבר כנסת.

<שמעון סיאני: משתתף.

<שמעון סיאני: סליחה, קיבלתי, טעות.

<שמעון סיאני: משתתף בוועדה הזו שנים רבות ובדרך כלל עולות כאן סוגיות מורכבות מאד שדורשות טיפול.

<שמעון סיאני: אני חושב שהבוקר הזה מוקדש למשהו אחד מוצלח.

<שמעון סיאני: תכנית סיכויים נולדה מתוך צורך, מתוך מצוקה, כשהמשטרה הציפה את הנתון לפני 12 שנים, שאחוז הפשיעה של עולים חדשים הוא גבוה הרבה יותר ממשקלים באוכלוסייה.

<שמעון סיאני: וישבו כאן בוועדה נציגים של משרדי ממשלה, משטרת ישראל וגם אנחנו וחבורה טובה ומיוחד החליטה להרים את הכפפה ולייצר מודל אחר, שונה, לטפל בעניין הזה.

<שמעון סיאני: המודל שמוצג כאן היום בפני הוועדה הוא מודל שאפשר ללמוד ממנו.

<שמעון סיאני: המחקר הזה – ותיכף פרופסור דוד לייזר, אחד מעורכי המחקר יציג אותו – אבל מה שמסתתר מאחוריו זה שיתוף פעולה הדוק לאורך כל הזמן הזה, עם משרד העלייה והקליטה, שירותי הרווחה, עם שירות מבחן לנוער, עם משטרת ישראל, שיושבים יחד איתנו בוועדת היגוי.

<שמעון סיאני: התקצוב, המודל המתקצב של התכנית הזאת הוא 50% ממשלה ו-50% פילנתרופיה שאנחנו, ארגון ידידים, מגייס וזה נותן יציבות שאפשרה גם את המחקר.

<שמעון סיאני: המחקר הזה, שלא נתבלבל, תחת שמי הים התיכון התחילו לשאול על כל דבר כמה זה עולה לנו.

<שמעון סיאני: אבל הזה "הזה" זה אנשים, זה בני אדם, זה נפשות, זה משפחות, שברגע שאחד מהילדים שלהם עובר על החוק, הן הופכות להיות הכי בודדות שבעולם.

<שמעון סיאני: ולכן את המודל הזה של תכנית "סיכויים", שמגיעה אל הילד הביתה, אל משפחתו, עובדת איתו ועם הוריו, אנחנו רוצים לציין פה בצורה מאד משמעותית לא רק מהצד של המספרים וזה חשוב לי שיהיה בתחילת הדיון.

<שמעון סיאני: יש כאן דיני נפשות, יש כאן עשייה מוצלחת.

<שמעון סיאני: עכשיו אנחנו ניתן לפרופסור לייזר להציג את התוצאות של המחקר.

<שמעון סיאני: בהמשך נשמע גם אנשים שהשתתפו, אימא, בני נוער וכמובן את נציגי משרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, פרופסור דויד לייזר, מאוניברסיטת בן גוריון.

אברהם נגוסה: תציג לנו את המחקר.

<דויד לייזר: כן, אז המחקר, אני מיד אומר, הוא מאד משעמם, אבל מה לעשות, אין מתאם רב בין שעמום לבין חשיבות וראיתי שכמה וכמה אנשים שעוסקים בתכנית ושלא היו מעורבים מלכתחילה בכל הרעיון הזה לבדוק את מה שאני עומד לתאר בפניכם, מאד מאד השתכנעו מחשיבות הגישה הזאת.

<דויד לייזר: כי בסך הכל במה מדובר?

<דויד לייזר: מדברים הרבה על להשקיע בנוער, מדברים הרבה על להשקיע כספים ולהבדיל אלף אלפי הבדלות, להשקיע בתחזוקה של בתי קברות, אבל המילה הזאת היא לא אותה מילה.

<דויד לייזר: כשאתה משקיע בהחזקת בתי קברות אתה לא משקיע.

<דויד לייזר: אתה מוציא כסף כי זה חשוב.

<דויד לייזר: אלה הערכים שלנו.

<דויד לייזר: חשוב לנו שכשהולכים להתייחד עם יקירנו, שנעשה את זה במקום מכובד ומתאים.

<דויד לייזר: לעומת זאת, פה אפשר לדבר על השקעה במובן הכלכלי של המילה, באשר אם אנחנו משלמים כסף, אנחנו מוציאים הרבה יותר כסף מאשר כמה שהכנסנו.

<דויד לייזר: ובמובן הזה התכנית הזאת באה לבדוק גישת עלות-תועלת – כמה עולה לנו התכנית וכמה כסף אנחנו חוסכים למדינה.

<דויד לייזר: כסף שיכול אחר כך לשמש למחזורים הבאים או לכל דבר אחר שהמדינה תראה לנכון.

<דויד לייזר: אז אני אתחיל לתאר את הדברים, שכאמור הם קצת יבשים, מה לעשות, אבל אני אעבור על זה מהר, על הנקודה העיקרית.

<דויד לייזר: אנחנו בדקנו עלות תועלת של תכנית "סיכויים".

<דויד לייזר: עשינו שימוש בנתונים שקיבלנו מהמשטרה, משירות בתי הסוהר, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וגם במחקרים שנעשו במרוצת השנים על ידי גורמים שונים, גם המערכות האלה וגם לטובת ארגון ידידים.

<דויד לייזר: במילה אחת, בדקנו את זה בשני אופנים.

<דויד לייזר: כל הגישה שלנו הייתה מאד "דפנסיבית".

<דויד לייזר: כלומר, אנחנו אמרנו שאף אחד לא יוכל להגיד – טוב, אתם פה ניפחתם ופה הוספתם.

<דויד לייזר: להיפך.

<דויד לייזר: על כל דבר שאמרנו טוב, יש טווח בין X לבין Y, אנחנו ניקח X או אפילו קצת פחות מ-X, כך שלא יהיה פתחון פה להגיד שניפחנו את המחירים ועשינו אם כן את הבדיקה שלנו בשני מודלים.

<דויד לייזר: מודל זו מילה מהכלכלה שאומרת – דרך חישובית.

<דויד לייזר: שיטה אחת הייתה שיטה שנראה לנו שמרנית, אבל הכי סבירה, ואחת שהייתה סופר שמרנית וסופר סבירה.

<דויד לייזר: מה שנמסר, ששקל שאנחנו מוצאים בתכנית זו מניב לכל הפחות 5 שקלים על כל שקל, בחישוב שמרני ביותר ו-10 שקלים בחישוב ריאלי יותר, ששמרני גם הוא וחשוב גם את זה להדגיש.

<דויד לייזר: התראיינתי לאחרונה בעניין הזה באחת מהערוצים והיה שם כתב שאמר איך זה קורה, אתם עושים חישוב שעולה כך וכך עלות הפשיעה והנה, בתל אביב מצאו יותר גדול.

<דויד לייזר: התשובה היא פשוטה: אנחנו בכוונה אמרנו ניקח את המספר הכי נמוך שאי אפשר להתווכח עליו ונוכיח שגם ככה, אם באמת אלה פני הדברים, נמצא את האפקט.

<דויד לייזר: החישוב השמרני מאד מביא בחשבון רק את עלות הכליאה לעבריין ואת אובדן ההכנסות וזמני עבודה.

<דויד לייזר: החישוב האחר, הריאלי יותר, עדיין שמרני, מביא גם את מספר העבירות שמתבצעות על ידי העבריין ואת הנזק הממוצע בהן.

<דויד לייזר: ועכשיו עוד נקודה אחת בקצרה.

<דויד לייזר: אני לא אתעכב על השקף הזה.

<דויד לייזר: מבחינה פסיכולוגית, כל אחד יכול גם להבין את זה משכל ישר, מאד כדאי להתעסק עם בני נוער, כי בני נוער עוד לא מעוצבים משום בחינה.

<דויד לייזר: לא מבחינת האישיות עצמה שלהם, לא מבחינת הדימוי העצמי שלהם, לא מבחינת ההרגלים שלהם, שניתן עדיין לשנות והם לא מקובעים; וגם, לא פחות חשוב, לא מבחינת הראייה של כל המערכת עליהם.

<דויד לייזר: לא מתבוננים.

<דויד לייזר: אומרים זה ילד שמעד.

<דויד לייזר: כשאתה מדבר על מישהו בן 35 אתה מדבר על עבריין מוכר, ידוע ויש לו כבר אורח חיים והרבה יותר קשה לשנות.

<דויד לייזר: אז אמנם שערי התשובה לעולם לא ננעלים – אומרים לנו חז"ל – אבל הרבה יותר קשה ככל שהשנים עוברות, וזה דבר שגם נתמך בנתונים.

<דויד לייזר: אני רוצה להכניס בקצרה מושג – קריירת פשיעה.

<דויד לייזר: זה קשור מאד למה שאמרתי.

<דויד לייזר: פעם, אם מישהו מעד ומחזירים אותו למוטב, זה טוב.

<דויד לייזר: פעם שמישהו מתחיל להיות עבריין, אז בעצם לא חושבים על זה ככה, והביטוי קריירה של פשיעה נשמע קצת מוזר, אבל בסך הכל על זה אנחנו מדברים.

<דויד לייזר: יש אנשים שהעיסוק שלהם בחיים – הם לא יגידו לך אם תשאל אותם – אבל ממה הם מתפרנסים?

<דויד לייזר: מפשיעה.

<דויד לייזר: וזה אומר פעם אחר פעם אחר פעם.

<דויד לייזר: מדי פעם תופסים אותם, הרבה פעמים לא תופסים אותם, משתקמים וכדומה.

<דויד לייזר: אז אני רוצה לציין דבר אחד שחשוב במיוחד לוועדה הזאת.

<דויד לייזר: אם מסתכלים על פשיעת נוער עולה, אחוז הקטינים העולים החשודים בפלילים מתוך כלל הקטינים החשודים, מספרם, כפי שאנחנו רואים, ירד משנת 2001 בצורה מאד מאד יפה בשנת 2013.

<דויד לייזר: מה שבעצם דרך אחת להגיד – אלה נתונים שקיבלנו ממשרד העלייה והקליטה וזה שבסך הכל הקליטה עזרה.

<דויד לייזר: אם אנחנו חושבים על לפני 15 שנה או משהו כזה, היו הרבה חברה שבאו מחבר העמים לשעבר, לא מצאו את עצמם, הסתובבו בגנים ציבוריים, שתו וודקה, היוו מטרד ולא השתלבו בצורה טובה בבתי הספר.

<דויד לייזר: נעשה מאמץ מאד גדול על ידי הרבה גופים כמובן – משרד החינוך בראש ובראשונה, משרד הקליטה, ארגונים.

<דויד לייזר: ובאמת אנחנו רואים שבחלקו האחוז הזה ירד מאד.

<דויד לייזר: אני עוד רוצה לדבר רק על עוד שני דברים, שיעורי רצידיביזם.

<דויד לייזר: אני רוצה לתאר מהר מאד שאחד מהמודלים מסתכל גם כן על הנזק הכלכלי.

<דויד לייזר: אנחנו מנסים לדעת בגדול כמה עולה למדינה מישהו שנכנס לקריירה של פשיעה.

<דויד לייזר: אז יש לנו נתונים מהמשרד לביטחון פנים שאומרים מה גודל הנזק הכלכלי מתופעת הפשיעה באופן כללי, במיליארדי שקלים.

<דויד לייזר: המספר פחות או יותר יציב, נע בסביבות 15 מיליארד שקלים לשנה.

אברהם נגוסה: סליחה, אני צריך לרוץ להצביע ואני חוזר.

אברהם נגוסה: לא הרבה זמן.

אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה סבטלובה מחליפה אותי.

אברהם נגוסה: (היו"ר קסניה סבטלובה).

<דויד לייזר: בסדר.

קסניה סבטלובה: בבקשה תמשיך.

<דויד לייזר: אז הסכום הזה נע בסביבות 15 מיליארד שקלים.

<דויד לייזר: אנחנו יכולים לראות כמה זה יוצא פר אסיר, אנחנו יכולים לבדוק גם כן בצורה אחרת, כמה אחוז הרצידיביזם הוא כמו שראינו בשקף הקודם.

<דויד לייזר: אפשר לראות כמה פשיעות יש לבן אדם, כמה זמן בן אדם בקריירת פשיעה מבלה בבית הסוהר – שזה בסביבות שנתיים.

<דויד לייזר: מחשבים את כל הדברים הללו ואז אנחנו יודעים מה היא העלות של מישהו ממוצע שיש לו סיכויים להגיע לכיוון של פשיעה.

<דויד לייזר: מצד שני לוקחים תכנית כמו "סיכויים" ואומרים – אחוז הרצידיביזם בקרב הקבוצה הזאת היה אמור להיות משהו, שאנחנו יודעים את המספר הזה.

<דויד לייזר: אנחנו יודעים מה אחוז הרצידיביזם עבור אותם שעברו את הדבר.

<דויד לייזר: הפער בין שני הדברים האלה זה הרווח, זה מספר הנוער שלא נכנסו בקריירה הזאת.

<דויד לייזר: עכשיו אני אדלג, כי אמרו לנו שהזמן לא יהיה ארוך.

<דויד לייזר: ישנו כמה מספר תיקים לעובר חוק והתפלגות העבירות.

<דויד לייזר: אז המודל האחד זה המודל שמכניס את הכל .

<דויד לייזר: יש לנו פה עלות פשיעה, מספר תיקים, מתוכם פשיעה חמורה, עלות ממוצעת לתיק פשיעה, מספר תיקים וכדומה ואנחנו מגלים שבסך הכל עלות קריירת פשע בשקלים עולה 620,000 שקלים.

<דויד לייזר: זה לא קשור למחקר שלנו.

<דויד לייזר: זאת אומרת זה כן מחקר שלנו, אבל זה לא קשור במיוחד להתערבות.

<דויד לייזר: עכשיו אם אנחנו לוקחים רק רכיבים מועטים יותר, רק עלות הכליאה, כליאה זה דבר יקר – עלות ממוצעת לאסיר, כמה זמן הם יהיו, חיסכון בעלות הכליאה, אובדן הכנסה, סך הכל עלות לקריירת פשע – 302,000 שקלים.

<דויד לייזר: זאת אומרת, ואני בזה מסכם, זה השקף האחרון, יחס עלות תועלת, אם אנחנו הולכים על פי מודל אחד, כלומר דרך החישוב היותר מרחיבה, שמביאה בחשבון וגם היא כאמור מאד שמרנית, אנחנו מרוויחים יחס של 10 שקלים לכל שקל שהוצאנו.

<דויד לייזר: בשיטה האחרת, הסופר שמרנית, אנחנו מקבלים יחס של 1 ל-5.

<דויד לייזר: תודה על ההקשבה.

קסניה סבטלובה: אני מודה לך מאד.

קסניה סבטלובה: עכשיו אנחנו עוברים לאפי ברוור, מנהל שירות המבחן לנוער, בבקשה.

<אפרים ברוור: בוקר טוב.

<אפרים ברוור: יש לנו תמונה בטיפול בנוער העובר חוק די טובה, כי על פי חוק כל קטין שעושה עבירה, שחשוד בביצוע עבירה, מופנה אוטומטית על ידי משטרת ישראל לקצין מבחן לנוער במשרד הרווחה.

<אפרים ברוור: התפיסה לגבי קטינים שעוברים על החוק היא תפיסה רווחתית, תפיסה שיקומית, ולכן קציני המבחן יושבים במשרד הרווחה ולא יושבים ממש בלב מערכת אכיפת החוק.

<אפרים ברוור: עבודה עם נוער עובר חוק נעשית באמצעות חוק מוגדר לקטינים.

<אפרים ברוור: כל המערכת היא מערכת ייחודית לקטינים.

<אפרים ברוור: גם קציני המבחן, גם שופטי הנוער, גם משטרת ישראל עם יחידה מיוחדת לצורך העניין הזה.

<אפרים ברוור: אנחנו בעצם צריכים להביא למערכת אכיפת החוק את תמונתו של הקטין, על מנת לראות האם יש אפשרויות ולמצות את דרכי הטיפול והשיקום.

<אפרים ברוור: מעבר לעבודה שאנחנו עושים מול הנער, ברמה פרטנית, אנחנו עושים הרבה מאד שותפויות לצורך הפעלת תכניות ייחודיות.

<אפרים ברוור: ואחת התכניות היותר בולטות היא התכנית שאנחנו מדברים עליהם, תכנית "סיכויים".

<אפרים ברוור: זאת חבירה של שלושה משרדי ממשלה – של הקליטה, של המשטרה ושל משרד הרווחה, וזאת גם חבירה כמובן עם המגזר השלישי, עם עמותת ידידים, במצ'ינג משותף של תקציב.

<אפרים ברוור: צריך להגיד על זה מילה.

<אפרים ברוור: העניין של שותפויות קיים, העניין של תיאום קיים.

<אפרים ברוור: כשיש שיתוף בתקציב, זאת שותפות אמיתית.

<אפרים ברוור: ובמובן הזה זו הבשורה הראשונה של התכנית.

<אפרים ברוור: התכנית נותנת בליבה חונך לנער פרטני, חניכה פרטנית וחניכה קבוצתית.

<אפרים ברוור: אנחנו יודעים שנושא של חונך לקטין, הרבה הרבה פעמים עושה את ההבדל.

<אפרים ברוור: אם אנחנו נבדוק אצל אנשים מבוגרים איך הם הצליחו כנגד כל הסיכויים, אנחנו נמצא אצלם דמות אחת משמעותית שהם יגידו שהיא עשתה את ההבדל.

<אפרים ברוור: שהיא הייתה הדמות שהאמינה, היא הייתה הדמות שליוותה, היא הייתה הדמות שעזרה ותמכה.

<אפרים ברוור: וזאת המטרה של התכנית, הלב של התכנית.

קסניה סבטלובה: מי הוא אותו החונך או החונכת?

<אפרים ברוור: סטודנטים, מלגאים, שעובדים עם הנער וכמובן יש חניכה קבוצתית, שעובדים מעבר לרמה הפרטנית בתחומים שונים.

<אפרים ברוור: צריך לומר שהתכנית היא מאד גדולה.

<אפרים ברוור: התכנית פרושה על 32 יישובים, שזו תכנית גדולה יחסית.

<אפרים ברוור: אנחנו בעצם נמצאים בכל המקומות שיש בהם ריכוז יחסית משמעותי של נערים שמופנים על ידי המשטרה.

<אפרים ברוור: דהיינו, שנפתח להם תיק והפרישה הזו היא פרישה רצינית.

<אפרים ברוור: תכניות רווחה הן לא תמיד פרושות ארצית.

<אפרים ברוור: הן פרושות במקומות מסוימים, במוקדים מסוימים.

<אפרים ברוור: זאת תכנית ארצית, שמתנהלת כמו שנאמר פה כבר, קרוב ל-12 שנים בהצלחה מאד גדולה וברכנו על המחקר, כי אנחנו בדרך כלל רגילים למחקרים בתחומים או בהישגים חברתיים וכך הלאה.

<אפרים ברוור: ופה עלות תועלת זו שפה חדשה גם לאנשי הרווחה ולעבודה הסוציאלית, ובמובן הזה יש מאד מאד לברך על הזה.

<אפרים ברוור: תודה.

<אפרים ברוור: (היו"ר אברהם נגוסה)

אברהם נגוסה: באמת מבורכת, כי זה חוסך הרבה כסף.

<אפרים ברוור: זה חוסך הרבה כסף.

אברהם נגוסה: אם אנחנו נשים את עלות הכסף בצד, ונסתכל על החיים של הבן אדם, שהוא משתנה והוא תורם, זה מאד מאד חשוב.

אברהם נגוסה: אז מה החלק שלכם בעניין הזה, כדי להרחיב ולחזק את התכנית?

<אפרים ברוור: לגבי התכנית, כמו שציינתי, אנחנו פרושים בהרבה מאד מקומות.

<אפרים ברוור: אנחנו פרושים ב-32 ערים.

<אפרים ברוור: זה הרבה מאד.

<אפרים ברוור: אנחנו היום עושים העמקה של התכנית, כי מבחינת פרישה אנחנו בהרגשה שיש לנו באמת פרישה טובה.

<אפרים ברוור: אנחנו היום עושים חשיבה מחודשת לעניין העמקה של התכנית, כי התכנית שינתה, האוכלוסייה שינתה, המימון של האוכלוסייה השתנה.

<אפרים ברוור: התחלנו עם 90% עולים ו-10% נוער שאינו עולה.

<אפרים ברוור: אנחנו היום עומדים על 50% - 50%.

<אפרים ברוור: במובן הזה אנחנו מגיעים לאיזונים ואנחנו צריכים כל הזמן לעשות עדכון של עצמנו, כי אם התכנית רצה כל כך הרבה שנים - - -

קסניה סבטלובה: יש לי רק שאלה קטנה.

קסניה סבטלובה: כשאתם מדברים על עולים, אתם מתכוונים גם לבני עולים?

<אפרים ברוור: גם לבני עולים, כן.

אברהם נגוסה: כשאתה אומר שאנחנו מרחיבים את זה, מבחינה תקציבית, למשל לאור התוצאות שאתם רואים זה מאד חיוני.

אברהם נגוסה: האם זה בא לידי ביטוי בתקציב של השנים 2017-2018?

אברהם נגוסה: האם אתם דרשתם את זה?

אברהם נגוסה: הרחבתם את זה?

אברהם נגוסה: האם יש שיתוף פעולה עם עמותת ידידים בנושא הזה?

<אפרים ברוור: כן, לגמרי.

<אפרים ברוור: העבודה היא הדוקה מאד.

<אפרים ברוור: אנחנו ביקשנו הרחבה לעוד 7 יישובים בתקציב 2017-2018.

<אפרים ברוור: אני מקווה שזה יינתן ושאנחנו נוכל להפעיל את התכנית ולא חלילה להצטמצם או לפגוע בהיקף שלה.

<אפרים ברוור: בהחלט כן.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו נשמע עכשיו מעובדת סוציאלית בשם אדוה, מנהלת תכנית "סיכויים", בבקשה.

<אדוה מלצר: שלום רב, נעים מאד לכולם.

<אדוה מלצר: אנחנו מדברים על תכנית "סיכויים", אז אני המנהלת של תכנית "סיכויים".

<אדוה מלצר: אני ארבע שנים כבר בתכנית.

<אדוה מלצר: התחלתי כעמ"י.

<אדוה מלצר: עמ"י למעשה זה עובד מלווה יישובי.

<אדוה מלצר: זה חלק מהתפיסה של התכנית, שאפי באמת קודם הציג את הנושא הזה של שותפויות, אז זה גם ברמה של הרשויות, הנושא של לעבוד עם היישוב עצמו ביחד עם הרשות המקומית, כשבעצם אוכלוסיית היעד שלנו היום היא באמת בתמהיל של 50% עולים, 50% ותיקים.

<אדוה מלצר: השנה הגענו ל-620 נערים בכל הארץ, שלהם היו 400 חונכים אישיים שליוו אותם לאורך כל השנה.

<אדוה מלצר: השנה כחלק מאותם שיתופי פעולה התקיימו יותר מ-60 ועדות רשויותיות שנגעו בכל הנושא הזה של שיתוף פעולה, שהיו בהם נציגי משרד העלייה והקליטה, נציגי שירות המבחן, נציגי הרשויות המקומיות ועוד; כשלמעשה כל המודל הזה של תכנית סיכוי הוא מודל שהרעיון שלו הוא לשלב את הנער חזרה בקהילה, כדי שהוא לא יבצע שוב פעם את אותן עבירות על החוק.

<אדוה מלצר: אני אסקור בקצרה במה אנחנו עוסקים, במה אנחנו נוגעים, כדי שתכירו את תכנית "סיכויים" יותר לעומק.

<אדוה מלצר: אז למעשה בתכנית "סיכויים" אנחנו מקבלים את ההפניות שלנו משירות המבחן.

<אדוה מלצר: יש כאן עמ"ים שיושבים איתנו.

<אדוה מלצר: עדי אביטל, העמ"י של ירושלים ול', העמ"י של נצרת עילית, כשלמעשה מקבלים את אותה הפניה משירות המבחן, הולכים ומבצעים ביקור בית אצל הנער, מכירים אותו, מכירים את המשפחה של ומגייסים אותה ככה לתכנית.

<אדוה מלצר: למעשה בתכנית אנחנו מצמידים לנער בהתחלה חונך אישי, שעם החונך הזה למעשה בונים ביחד מסלול התקדמות אישי על בסיס היכולות שלו.

<אדוה מלצר: מה שאנחנו רואים, מכירים אותו, מה ששירות מבחן מכיר אותו, ולאט לאט תוך כדי השנה אנחנו מתקדמים ביחד עם המסלול הזה.

<אדוה מלצר: לצד זה יש פעילות שהיא פעילות קבוצתית, שהיא עם דגש על כל הנושא של כישורי חיים, התנהגות מניעתית, כדי לתת לנער כלים להצליח בחייו לאחר מכן, כשחלק באמת מאותה עבודה והחשיבות של העבודה עם קהילה, היא גם עבודה עם ההורים, שקורית לאורך כל השנה, בין אם זה מפגשי הורים שאנחנו מקיימים אותם לכל ההורים של תכנית "סיכויים".

<אדוה מלצר: אחד המפגשים זה גם יחד עם מדריך הורים שנותן להם גם יותר היכרות עם העולם של הדרכת הורים וגם טיפים ומכניס אותם יותר למקום הזה, כשבאמת הרעיון הוא יותר להכווין אותם, להדריך אותם, לשקף להם את הנושא.

<אדוה מלצר: במסגרת זאת יש כאן אימא של אחד מהנערים – פ', הגיעה לכאן ואנחנו נשמע אותה.

<אדוה מלצר: כחלק מהרעיון של לשלב את אותו נער בקהילה, אנחנו למעשה עושים התנדבות בקהילה, שכל נער מחויב לעשות אותה, שזה מכל הסוגים, מאיסוף מזון, גינות קהילתיות והיד עוד נטויה.

<אדוה מלצר: חלק מתוך המכלול הזה, אם דיברנו על שיתוף פעולה שבאמת קורה ברמת המשרדים וברמת התקציבים, שהוא באמת עד הסוף עם דגש מאד מאד נרחב לנושא הזה של קהילה, כדי שאותם נערים יישארו בקהילה.

<אדוה מלצר: השנה אנחנו מסיימים את השנה הזאת שאוטוטו מסתיימת, עם 41% עולים מכל המגוונים.

<אדוה מלצר: אנחנו באמת מצליחים לתת מענה מותאם לרב תרבויות של כולם.

<אדוה מלצר: יש פה נערים שאנחנו תיכף נשמע גם את החוויות שלהם מתוך התכנית.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

אברהם נגוסה: אני פונה עכשיו למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מה חלקו של משרד החינוך בנושא הזה ומה הוא הולך לעשות.

אברהם נגוסה: האם הוא מקבל את הנתונים האלה, לפיהם נמצא שהשקל שמוקצב לתכנית "סיכויים" מניב לכל הפחות 5 שקלים בחישוב השמרני ביותר ו-10 שקלים בחישוב הריאלי יותר.

אברהם נגוסה: מה אתה אומר?

אברהם נגוסה: אתה מקבל את הממצאים האלה?

אברהם נגוסה: זה משקף במציאות מערכת החינוך שאתם רואים?

<אילן שמש: אני אגיד כמה דברים.

<אילן שמש: קודם כל אני מכיר את התכנית למעלה מ-10 שנים וללא ספק זו אחת התכניות הטובות.

<אילן שמש: מדהים איך לאורך זמן, לאורך שנים, עמותת ידידים מצליחה להפעיל מאסה אדירה של מאות, אני לא רוצה להגיד אלפים של סטודנטים שעוברים תהליכי הכשרה נכונים, שעוברים תהליכי ליווי נכונים ותהליכי הנחיה ותמיכה נכונים, כדי ללוות את הנוער הזה.

<אילן שמש: אני מכיר את זה על גווניו השונים.

<אילן שמש: אני השתדלתי פעם אפילו להתנדב בעמותה הזאת.

<אילן שמש: כלומר, זה ללא ספק אחת התכניות היפות שיש לנערים ולנערות בסיכון.

<אילן שמש: במשרד החינוך אפילו הרחבנו קצת במיזם משותף עם נערות חרדיות.

<אילן שמש: ניסינו לעשות מיזם משותף גם עם נערים נוספים.

<אילן שמש: אנחנו היום תומכים בעמותה בכסף מאד קטן, לצערי הרב, ככה שרק מילים טובות על התכנית.

<אילן שמש: אני ממש לא מת על המחקר הזה.

<אילן שמש: יש לנו כמה מחקרים שאני פרסמתי בכתב העת שלנו במשרד החינוך, דווקא שממדו את התוצאות החינוכיות וכן הלאה.

<אילן שמש: מדהים.

<אילן שמש: מעט מאד תכניות חינוכיות מצליחות להגיע ולהוכיח במחקרים הצלחות כאלה.

<אילן שמש: זה מדהים.

<אילן שמש: ככה שבאמת ברכות, רק ברכות ומילים חמות.

<אילן שמש: אני חייב להגיד משהו על משרד החינוך.

<אילן שמש: אני במשרד החינוך מנהל את קידום נוער אמנם, אבל אני שייך היום לאגף שנקרא חינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך.

<אילן שמש: זה אגף רחב, גדול, שנותן למעשה שירותים לילדים ונוער במצבי סיכון שונים.

<אילן שמש: מצבי סיכון במשרד החינוך זה לא נוער עבריין, זה כמובן נוער שנמצא בסכנת נשירה.

<אילן שמש: הדבר הראשון אני חייב להגיד פה, כל אותן נערים ונערות עד גיל 18, העבריין, שנמצאים בכל המוסדות, לא רק ברווחה, החל מכלא – כלא אופק, כלא עופר, כל מוסדות חסות הנוער, כל כפרי הגמילה – מכלישוע וכו' – כל המוסדות, כל אולם הנערים והנערות מקבלים מאיתנו ממשרד החינוך סל השכלתי שיעזור להם להתפתח, להתקדם, עד בגרויות מלאות.

<אילן שמש: זה – אני לא רוצה להגיד מאות מיליונים שמושקעים באותם נערים ונערות.

<אילן שמש: יש לנו גם הישגים יפים בהם.

<אילן שמש: תבואו היום לכלא אופק, שלצערי הרב דרך אגב, שיעור החברה שנמצאים שם מיוצאי אתיופיה הוא שיעור בלתי נסבל.

אברהם נגוסה: כן, אני הייתי שם.

אברהם נגוסה: ביקרתי.

<אילן שמש: בלתי נסבל.

<אילן שמש: אבל אתה רואה שם שהילדים עושים בגרויות.

אברהם נגוסה: מעל 30%.

<אילן שמש: יפה.

<אילן שמש: והילדים שעושים שם בגרויות זה בגלל מאסה אדירה של מורים, של תכניות לימוד ייחודיות מהרמה הפרטנית ביותר לכל נער ונערה, כדי שיממשו את הפוטנציאל.

<אילן שמש: כי בלי ההשכלה, בלי הדברים האלה, יהיה להם אחר כך קשה גם להתגייס, להתפתח וכן הלאה.

<אילן שמש: אנחנו במשרד החינוך נותנים חלק משלים.

אברהם נגוסה: תראה, מצאתי גם נערים בכלא אופק שהשתחררו וחזרו עוד פעם לכלא.

<אילן שמש: בוודאי.

אברהם נגוסה: אז זה מראה שיש פה כישלון של המערכת.

<אילן שמש: המחקר דווקא מראה שבקרב אלה שעשו בגרויות, השיעור של החזרה שלהם קטן בגדול.

<אילן שמש: זאת אומרת מי שמצליח בבתי הסוהר, גם במוסדות חסות, להשלים את ההשכלה שלו, הסיכון שלו לחזור חזרה קטן וגם זה מלווה במחקרים.

<אילן שמש: תמיד יש כאלה, זה נכון.

<אילן שמש: לצערנו הרב אנחנו - - -

אברהם נגוסה: תראה, יכול להיות כאלה שעמותת ידידים לא הגיעה אליהם מחוסר תקציבים.

<אילן שמש: ללא ספק.

אברהם נגוסה: אני אומר דוגמא, כאלה שבגלל שיש חוסר תקציב, העמותה מוגבלת, היא לא יכולה להגיע לכל מקום, לכל הערים - - -

<אילן שמש: ללא ספק.

אברהם נגוסה: ואז אנחנו נתקלים במקרים כאלה.

אברהם נגוסה: השאלה פה, ומטרת הדיון היום, לאור ההצלחה של עמותת ידידים, לאור הממצאים שאנחנו רואים, מעלה את השאלה האם משרדי הממשלה מתגייסים לתכנית כל כך מצליחה אשר כולם מברכים אותה, אבל המילים אינן מספיקות.

אברהם נגוסה: מבחינה מעשית הביטוי בתקציב השנתי של השנים 2017-2018 – אני רוצה שמשרדי הממשלה יביאו עם התוצאה הטובה כל כך – גם המשרד לביטחון הפנים, גם משרד הרווחה, משרד החינוך, משרד הקליטה וכנ"ל גם משרדים אחרים – להרחבת התכנית הזאת ויביאו את זה בדרישתם בתקציב 2017-2018.

אברהם נגוסה: זה מה שחשוב לנו לשמוע ממשרדי הממשלה.

<אילן שמש: לפני שנתיים משרד החינוך, במסגרת האגף שלנו, הוציא תקנה תמיכה בעמותות לנוער בסיכון, שעוסקות בדיוק בחניכה של נערים ונערות בסיכון.

<אילן שמש: זה בסך הכל שנתיים התקנה הזו.

<אילן שמש: 30 עמותות נבדקו, מתוכן השנה 24 תקבלנה תמיכה.

<אילן שמש: עמותת ידידים ביניהן.

<אילן שמש: אני אומר שוב פעם, לצערי הרב התקציב בתקנה נמוך מדי.

<אילן שמש: הוא קטן מדי למאסה כזו גדולה של עמותות שעוסקות בנושא הקדוש הזה ואנחנו פועלים כל הזמן להגדיל את התקציב הזה, כדי שנוכל לתת תמיכה טובה יותר לאותן עמותות.

<אילן שמש: ואני מדבר באמת על עמותות - וידידים היא אחת מהן - אבל עמותות נוספות וטובות.

אברהם נגוסה: למה זה קטן?

אברהם נגוסה: אני יודע שאתה לא מחליט, אבל אני פשוט רוצה להבין.

אברהם נגוסה: האם אתם – הדרג המקצועי – אנשי המקצוע במשרד – אתם באים לשר או למנכ"לית, ואני מתמקד כרגע במקרה במשרד החינוך, המשרד שלך, שהרי תראו, יש לנו בכלא 30%-40% במקרה של יוצאי אתיופיה, צעירים.

אברהם נגוסה: ההשקעה של המדינה להחזיק אותם בכלא היא בעלות גדולה יותר וזוג גם פגיעה בעתידו של הנער או של הנערה.

אברהם נגוסה: לכן בואו נגדיל את התקציב, בואו נדרוש את התקציב, בואו נדע איפה לשים את הכובד בהצלחת התכנית, כמו עמותת ידידים.

אברהם נגוסה: בואו נגדיל את התמיכה כדי להשתלט על המצב ולתקן ולהחזיר את הנערים האלה למערכת החינוך.

אברהם נגוסה: האם אתם עושים מאמץ מול הדרג הפוליטי?

<אילן שמש: כל הזמן.

<אילן שמש: אני חייב להגיד את זה.

<אילן שמש: אנחנו כל השנים נמצאים יחסית בתת.

<אילן שמש: אני מדבר פה על מאות מיליונים, סכומי עתק.

<אילן שמש: כי הצורך הוא עצום.

<אילן שמש: אנחנו עוסקים במערכת החינוך, זאת אומרת שאנחנו לא רק נותנים חונך, אנחנו גם צריכים לתת שירותים שמעצימים, שמקדמים.

<אילן שמש: זה מהשכלה, חינוך ועוד.

<אילן שמש: באופן שוטף אנחנו מציפים את זה כלפי המשרד.

<אילן שמש: אני חייב להגיד, יש גם אוזן קשבת במשרד.

<אילן שמש: אנחנו מרחיבים תמיד.

<אילן שמש: אמרתי לך, רק לפני שנתיים פתחנו תקנה ייחודית לתמוך בעמותות, כי משרד החינוך הוא נורא צנטרליסטי.

<אילן שמש: הוא מעסיק את השירותים שלו.

<אילן שמש: אני לא תומך בעמותות.

<אילן שמש: רק מלפני שנתיים פתחנו תקנה שתומכת בעמותות.

<אילן שמש: עד עכשיו גייסתי את הכספים הנוספים האלה והכנסנו את זה למורים שלנו, לשירותים שלנו, למנהלים שלנו, שיתנו את השירותים שלהם בתוך בתי הכלא, בתוך המוסדות, בתוך המקום.

<אילן שמש: לא נעזרתי בעמותות.

<אילן שמש: אנחנו כל הזמן מפעילים לחץ באמצעות הזרמת נתונים, נתונים אמיתיים, נכונים, למערכת, כדי לקבל עוד ועוד משאבים.

<אילן שמש: לצערנו הרב זו המדינה שלנו.

<אילן שמש: אני חייב להגיד, גם יש אוזן קשבת.

<אילן שמש: אנחנו מגדילים כל שנה את המשאבים.

<אילן שמש: ממש מגדילים, כולל בעמותות.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אתה חושב שזה יגדל בתקציב של 2017-2018?

אברהם נגוסה: הדרישה גדלה בנושא?

<אילן שמש: חד משמעית.

<אילן שמש: אני יכול להגיד לך ברמה האישית על האגף שלי, שאנחנו הגשנו בקשה לתוספת של 15 מיליון שקלים לשנת 2017.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<אילן שמש: אצלנו זה לא שנת 2017, אצלנו זה כבר מספטמבר השנה.

אברהם נגוסה: כן, כן, מספטמבר 2016.

<אילן שמש: אני אומר את זה חד משמעית.

<אילן שמש: כל הזמן אנחנו מבקשים גידול, כולל התקנה של הצמיחות בעמותות, ומה שקרה לנו זה שהתחלנו בשבע עמותות וקיבלנו 30.

<אילן שמש: ואותו תקציב צריך להתחלק עכשיו בין מאסה אדירה של עמותות שעומדות בקריטריונים ועושות עבודה טובה.

<אילן שמש: אתה לא יכול להגיד להן לא.

<אילן שמש: הסיטואציה לא פשוטה.

<אילן שמש: אני רוצה לסיים את דברי בזה שקודם כל אני ממש מברך ואוהב את עמותת ידידים על מה שהיא עושה לאורך זמן, ואני חייב להגיד, זה לאורך זמן וזה מדהים.

<אילן שמש: לא כל עמותה מצליחה להחזיק כל כך הרבה שנים באיכות ובאיכויות כאלה.

<אילן שמש: אני חייב לבוא ולהגיד את זה.

<אילן שמש: משרד החינוך משקיע הון עתק לסייע, החל מאותם נערים ונערות במוסדות רווחה, במוסדות כליאה של שירות בתי הסוהר, במוסדות קהילתיים של הרווחה, כמו בתים חיים, כמו מיתרים.

<אילן שמש: כל הילדים האלה שנמצאים במוסדות רווחה, אנחנו שמים אותם בסדר עדיפות ראשון, כי הם הילדים בסיכון הכי גבוה.

<אילן שמש: אנחנו עושים את זה גם בקהילה, במסגרות של קידום נוער, במסגרות נוספות.

<אילן שמש: אנחנו עושים את זה.

<אילן שמש: לצערי הרב הצורך הוא גדול.

<אילן שמש: אני יכול להגיד דבר נוסף דווקא לגבי יוצאי אתיופיה, נכנסה תכנית חדשה במשרד החינוך – דרך חדשה.

<אילן שמש: לשמחתי הרבה רק השנה היא הוסיפה לנו 2.4 מיליון שקלים.

<אילן שמש: אני עכשיו הכנסתי 32 עובדים בני העדה, רק מהתקציב החדש הזה השנה.

אברהם נגוסה: עוד לא התחלתם אותה.

אברהם נגוסה: היא צריכה להיות בשנת 2016 ולא התחלתם עד עכשיו.

<אילן שמש: קיבלנו.

<אילן שמש: אני הכנסתי השנה 32 עובדים בני העדה יוצאי אתיופיה, לרשויות המקומיות.

אברהם נגוסה: אבל התכנית התחילה?

אברהם נגוסה: אמרו לי שזה יתחיל רק בספטמבר.

<אילן שמש: אני קיבלתי השנה לשנת 2016 – 2.4 מיליון שקלים.

אברהם נגוסה: קיבלת, אז התחלת?

אברהם נגוסה: התכנית התחילה?

<אילן שמש: בוודאי, היא התחילה.

<אילן שמש: אני יכול להגיד לך שלצערי הרב - - -

אברהם נגוסה: איפה היא התחילה?

<אילן שמש: ב-24 רשויות.

<אילן שמש: אני אתן לך דוגמא, תיקח את רחובות, תראה שם ארבעה עובדים שלנו.

<אילן שמש: למה?

<אילן שמש: כי מדובר בסך הכל ב-20 רשויות שיש בהן הרבה בני העדה.

אברהם נגוסה: אז ברחובות התחלתם?

<אילן שמש: לא רק ברחובות, ב-20 רשויות.

אברהם נגוסה: למשל?

<אילן שמש: תבוא לפתח תקווה.

אברהם נגוסה: הייתי בפתח תקווה.

<אילן שמש: הכנסנו עובד חדש.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך שביום ראשון קיימנו דיון בוועדת העלייה והקליטה בפתח תקווה.

אברהם נגוסה: שאלתי ספציפית את השאלה הזאת על התכנית הזאת.

אברהם נגוסה: ראש העיר לא ידע והרכזת של המחוז אמרה – אנחנו נתחיל בספטמבר.

<אילן שמש: היא אמרה שהיא תתחיל את זה בספטמבר?

<אילן שמש: הבנתי.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אז אני לא יודע לגבי רחובות, לא בדקתי, אבל לפחות בפתח תקווה אני בדקתי.

אברהם נגוסה: התכנית לא התחילה.

אברהם נגוסה: אבל בכל זאת, לא משנה.

אברהם נגוסה: ביום רביעי אני עושה פה בוועדה דיון מעקב, נשמח מאד שתבואו ותציג לנו גם את הנושא הזה.

<אילן שמש: אני נותן את הנתונים האלה למשרד החינוך, מרכזת את זה גילה נגר, שהיא המשנה למנכ"לית.

<אילן שמש: היא יודעת את הנתונים האלה.

<אילן שמש: הם ביקשו ממני לדעת בדיוק באיזה רשויות וכן הלאה.

<אילן שמש: בפתח תקווה זה חדש.

<אילן שמש: הכנסנו עובדת חדשה.

<אילן שמש: אני אומר הכנסנו – היא נמצאת בתהליכי קליטה, זה נכון.

<אילן שמש: ראש העיר עוד לא יודע את זה, דרך אגב, כי הכנסנו אותה לא דרך העירייה.

<אילן שמש: כי להכניס עובד דרך העירייה זה מכרז, זה סיפור, זה תהליך.

<אילן שמש: הכנסנו אותה קודם כל דרך רשת עתיד בתקציב של הדרכה, כדי שאפשר יהיה להתחיל להפעיל.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: יכול להיות שבגלל זה הוא לא יודע.

<אילן שמש: אני מדבר בסך הכל על 20 רשויות.

<אילן שמש: זה עוד לא בסדר גודל.

<אילן שמש: הייתי רוצה כפול.

אברהם נגוסה: בסדר, אנחנו נשמח לשמוע ביום רביעי על העניין הזה.

<אילן שמש: תודה על זה.

<אילן שמש: באמת ברכות.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אני פונה למשרד לביטחון פנים.

אברהם נגוסה: אני לא צריך להסביר כמה זה חשוב הקשר בעבודה שלכם עם בני הנוער, בעיקר בני הנוער שהתדרדרו לפשעים, לעבריינות.

אברהם נגוסה: והנה תכנית שמחזירה גם את האנשים, מתקנת אותם ומחזירה אותם למערכת, גם במובן מסוים זה מקל עליהם מבחינת עבודה ומבחינת הוצאות.

אברהם נגוסה: האם אתם רואים כשותפים עם העמותה הזו בהצלחה והאם אתם מעודדים, מרחיבים ונותנים להם כלים תקציביים כדי שהם יוכלו לעשות יותר ויותר ולהפוך אותם לאזרחים טובים, יצירתיים, שווים בין שווים בחברה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע בוועדה מה אתם עושים ובאיזה היקף אתם פועלים בנושא הזה.

<מיטל אברהמי: טוב, אז אני אתחיל ואומר שאין ספק שתכנית "סיכויים" היא תכנית מאד ייחודית.

<מיטל אברהמי: אני לא מכירה תכנית נוספת שהליווי שלה הוא גם לאורך שנה, שגם יש בה חניכה אישית וגם יש בה את המפגשים הקבוצתיים ועל כך הייחודיות של תכנית "סיכויים".

<מיטל אברהמי: המשטרה שותפה לתכנית "סיכויים", היא שותפה לתכניות נוספות ומעבר לכך היא גם יוזמת תכניות משל עצמה.

<מיטל אברהמי: לפני כשנתיים מונו במשטרת ישראל שבעה קציני מניעה והסברה, שהתפקיד שלהם, כשמו הוא – מניעה והסברה.

<מיטל אברהמי: בכל אחד מהמחוזות של משטרת ישראל - ישנם שבעה מחוזות – יש קצין מניעה והסברה, שתכלית התפקיד שלו היא ליזום תכניות מניעה, ליזום הסברה, ליזום כנסים, ליזום ימי עיון וכחלק מהיוזמות הללו, קמו מספר תכניות שמיועדות לבני נוער מהחברה האתיופית.

<מיטל אברהמי: בוועדת החינוך, לפני כשבועיים, אני מניתי מספר תכניות.

<מיטל אברהמי: בצפון – בקריית ביאליק – נעשתה בשנה שעברה תכנית שנקראת קירוב לבבות, שזו תכנית שיזמה המשטרה עם בני נוער ועם ההורים שלהם.

<מיטל אברהמי: ישנן תכניות נוספות, כך שאנחנו מאד בעד לעסוק במניעה ולגרום לבני נוער להגיע לצד הטוב של הגדר ולא לעסוק בפלילים.

<מיטל אברהמי: זה רווח נקי לחברה כולה.

אברהם נגוסה: לגבי התקציב, אני רוצה לשמוע.

<מיטל אברהמי: קטנותי.

<מיטל אברהמי: אני לא יכולה לומר לך מה בתקציב.

אברהם נגוסה: בתקציב 2017-2018.

<מיטל אברהמי: אין לי מושג.

אברהם נגוסה: אין לך מידע אם אתם מגדילים את זה?

אברהם נגוסה: כי אנחנו שמענו מהרווחה שהם מגדילים.

אברהם נגוסה: חינוך – מגדילים.

אברהם נגוסה: אז מה אתם?

<מיטל אברהמי: אנחנו לא שותפים בתקציב.

אברהם נגוסה: למה?

<מיטל אברהמי: אנחנו לא שותפים בתקציב ואנחנו אף פעם גם לא היינו שותפים בתקציב.

אברהם נגוסה: אז במה אתם שותפים?

<מיטל אברהמי: אנחנו מביאים את בני הנוער.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: עמותת ידידים, מה, אתם לא צריכים תקציבים מהמשטרה?

אברהם נגוסה: תסביר לנו מה שיתוף הפעולה ביניכם.

<שמעון סיאני: תראה, המשטרה, מיטל יושבת איתנו בוועדת היגוי ארצית.

<שמעון סיאני: אחד הדברים המיוחדים בתכנית הזאת, שיש ועדת היגוי ארצית שמלווה את התכנית ומשפרת אותה כל הזמן.

<שמעון סיאני: יש גם ועדות היגוי יישוביות.

<שמעון סיאני: בכל יישוב ועדת היגוי שדנה לגבי כל ילד ומתייחסת אל האתגרים שלו, איך משלבים אותו בצורה טובה בקהילה.

<שמעון סיאני: במסגרת הזאת שיתוף הפעולה עם המשטרה הוא מאד טובה.

<שמעון סיאני: היינו שמחיים ששיתוף הפעולה יהיה גם תקציבי, אבל אתה יודע, יש - - -

אברהם נגוסה: אתה אומר לי ששיתוף הפעולה הוא השתתפות בפגישות?

<שמעון סיאני: הם חלק מוועדת ההיגוי הארצית.

<שמעון סיאני: הם יושבים איתנו.

אברהם נגוסה: כן, אבל אני רוצה מעשית.

אברהם נגוסה: אוקיי, השתתפות בוועדת ההיגוי, אבל מה בתכנית?

אברהם נגוסה: האם זה תקציבי?

אברהם נגוסה: האם זה כוח אדם שהמשטרה נותנת לכם כוח אדם על חשבונה?

אברהם נגוסה: היא לא מעבירה תקציב, אבל היא מביאה לך למשל איש מקצועי, שיכול להשתתף בתכנית, בהסברה, בכל זה.

אברהם נגוסה: האם זה קיים?

אברהם נגוסה: שיתוף הפעולה לא צריך להיות רק בכסף, הוא גם צריך להיות במקום, באנשי מקצוע וכל זה.

אברהם נגוסה: האם יש שיתוף פעולה כזה, או שנציג המשטרה משתתף בדיון של ועדת ההיגוי.

<שמעון סיאני: אני חושב ששמת את הדברים על השולחן.

<שמעון סיאני: שמת לנו גם רעיונות נוספים לשיתוף פעולה ואנחנו מקבלים את הרעיונות האלה.

<שמעון סיאני: צריך לבדוק אותם.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אז בואו נלך ל - - -

<אדוה מלצר: סליחה, אני חייבת להגיד.

<אדוה מלצר: השנה זה משהו שאנחנו עובדים עליו המון, על שיתוף הפעולה ביחד עם המשטרה.

<אדוה מלצר: השנה זה באמת בזכות שבעה קציני המניעה וההסברה שנכנסו.

<אדוה מלצר: היו הרבה מאד שוטרים שהיו שותפים ונפגשו עם הנערים ועשו להם הדרכות והסברות, ועם אותם שוטרים שחוקרים איתם וכן היה שיתוף פעולה כזה, שאנחנו באמת מעמיקים אותו ומיטל ואני מדברות כל הזמן איך אנחנו מעמיקים את שיתופי הפעולה בשטח.

<אדוה מלצר: אז גם זה ייאמר.

אברהם נגוסה: זה שיתוף פעולה.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאד שהמשטרה תבוא ותסביר את המינוס ואת הפלוס.

<אדוה מלצר: לגמרי.

אברהם נגוסה: אז זה חשוב.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

אברהם נגוסה: נציגת הסוכנות, את רוצה להגיד משהו?

אברהם נגוסה: ורד?

<ורד אחיהון: לא.

<ורד אחיהון: אני רק הייתי רוצה לשמוע מהעמותה אם הם עובדים עם מודל תרבות, כמה אחוז מהצעירים שמשתתפים בתכנית שלכם הם באמת בני הקהילה והמניעה שקורית, האם יש בזה שינוי או לא.

<קריאה: ומה ההיקפים של הנערים שנכנסים לתכנית.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אני רוצה לחדד את השאלה של הסוכנות.

אברהם נגוסה: כמובן אני מתמקד בעולים, זה באחריותכם.

אברהם נגוסה: גם עולים במרכזי קליטה וגם עולים מחוץ למרכזי הקליטה.

<ורד אחיהון: נכון.

אברהם נגוסה: מה התרומה שלהם?

אברהם נגוסה: מה החלק שלהם בשיתוף הפעולה עם עמותת ידיד על מנת להגביר ולחזק ולהרחיב את התוכנית בקרב העולים.

<ורד אחיהון: אני יכולה להגיד שבתוך מרכזי הקליטה וגם בשנה הראשונה שהעולה נמצא, אין עבריינות אצל הנוער.

<ורד אחיהון: היא עדיין לא מגובשת והם עדיין בתכנית דרכם.

<ורד אחיהון: העבריינות יוצאת כשהם מגיעים לרשויות המקומיות או אחרי תהליך הקליטה.

<ורד אחיהון: ככה כמעט ואין לנו תכניות.

<ורד אחיהון: מה שאנחנו יכולים לעשות, כשיש לנו צעירים שמגיעים לתכניות כאלה, אנחנו כן מדברים איתם על מה הזכויות שלהם, מה החובות שלהם, איפה הם צריכים להיות ואנחנו משתדלים, אבל כמעט ואין לנו תכניות כשהם נמצאים.

אברהם נגוסה: אולי במקרה של יוצאי אתיופיה כן, אבל במקרה של עולים אחרים, יש קליטה ישירה.

<ורד אחיהון: נכון, אבל גם שם בשנתיים הראשונות כמעט ואין עבריינות.

<ורד אחיהון: העבריינות מתחילה רק אחרי שהם מכירים ונחשפים ויודעים ומגיעים למסגרות אחרות – שם העבריינות מגיעה.

<ורד אחיהון: אז לנו יש את התכנית בשם פותחים עתיד, שהיא נותנת את המענה לתכניות לעולים של שאר העולם, ועוזרת בחונכות אישית במובן הזה שהיא מגיעה.

<ורד אחיהון: אבל אין לנו תכנית שמטפלת באופן אינטנסיבי בנושא של מניעה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אתה רוצה להתייחס, יגאל?

<יגאל שטיינמן: אולי אני רק אציין שאנחנו מדברים פה בעיקר בבני נוער והיום התנופה המרכזית בעלייה היא בקרב צעירים בגילאי 18 עד 35, שמגיעים ומי שכמובן מגיע לתכניות הקליטה המוסדרות של הסוכנות היהודית מקבל מעטפת טיפול ורווחה מאד מאד משמעותית, וגם שם אנחנו לא עדים למקרים של עבריינות, כפי שנדונה כאן.

<יגאל שטיינמן: אנחנו יותר מדברים על כלים להתמודדות והשתלבות מוצלחת והתמודדות עם משברי קליטה, מעבר בין שלבי קליטה.

<יגאל שטיינמן: מכינים אותם לשירות הצבאי, אבל פחות סביב נושא כזה.

אברהם נגוסה: אני חייב להגיד לכם שאני לא מבין בדיוק את מה שאתה מדבר, כי קודם במחקר הוצג לנו שעולים שהייתה להם בעיה של השתלבות, ואז יוצאים ושותים וודקה ודברים כאלה, הפרופסור קודם הציג לנו שאז יש איזו שהיא עלייה.

אברהם נגוסה: אז הסוכנות לא יכולה להתערב בדברים האלה?

<יגאל שטיינמן: השאלה באיזה שכבת אוכלוסייה מדובר, באיזה ותק מדובר.

אברהם נגוסה: הצעירים.

<יגאל שטיינמן: כי אנחנו מדברים כרגע על צעירים שמגיעים לארץ, כ-4,000 צעירים פלוס מגיעים מדי שנה לתכניות של הסוכנות היהודית.

<יגאל שטיינמן: זאת אוכלוסייה לדעתי קצת שונה, חלקה מכוונת ישירות לצה"ל, חלקה לשוק התעסוקה.

<יגאל שטיינמן: יש שם המון אקדמאים.

אברהם נגוסה: אבל עולים שעלו עם ההורים.

אברהם נגוסה: נגיד למשל צעירים, לא נוגע לסוכנות?

<דויד לייזר: האם אני יכול?

אברהם נגוסה: כן.

<דויד לייזר: הנתונים שהצגתי הראו ירידה מתמדת בשיעור העולים.

אברהם נגוסה: כן, אבל בגלל הטיפול שלהם, בגלל הפעילות, התכנית.

אברהם נגוסה: אבל אני רוצה לדעת מה הסוכנות עושה, מה החלק של הסוכנות בעניין העולים.

אברהם נגוסה: אני מדבר על מי שהוגדר כעולה.

<יגאל שטיינמן: והשאלה באמת מה היא ההגדרה של העולה, כי אצלנו - - -

אברהם נגוסה: הגדרה של עולה אנחנו יודעים.

אברהם נגוסה: 10 שנים ו-15 שנה.

<ורד אחיהון: יש הבדל בין עולה שנמצא תחתינו והוא מגיע במסגרת תכנית מסוימת, אם זה תכניות צעירים או בתחום התעסוקה או משהו כזה, לבין אחר כך שהוא נמצא כבר ברשות.

<ורד אחיהון: כאשר הוא נמצא כבר בתוך הרשות, הסוכנות כמעט ולא - - -

אברהם נגוסה: לא מעורבת.

<ורד אחיהון: זאת אומרת הוא מופנה שם לרווחה, למשרדים הרלבנטיים של אותה הרשות המוניציפאלית שמטפלת בו ולא תחת הסוכנות היהודית.

<יגאל שטיינמן: אני כן חייב לציין שבהקשר של צעירים עולים בודדים, ההתערבות שלנו היא עד שבע שנים מיום העלייה, כי אנחנו לוקחים בחשבון את הטווח של תכנית קליטה ראשונית, שירות צבאי והמסלול האקדמי.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: אז אנחנו נפנה למשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: הגיעה גם שרה כהן, חכינו לה.

אברהם נגוסה: שרה כהן היא מנהלת אגף שירות הרווחה במשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: אני לא יודע אם הספקת לראות את הממצאים של המחקר שעמותת ידידים הציגו לנו.

אברהם נגוסה: יש כאן את החוברת.

אברהם נגוסה: זו תכנית כל כך מוצלחת ואנחנו שואלים לגבי משרדי הממשלה, שדווקא צריכים לחזק את התכניות האלה, להרחיב את זה, כדי שזה יגיע לכל מקום, כדי שהתכנית תגיע לכל עיר ועיר.

אברהם נגוסה: מה חלקו של משרד הקליטה בנושא?

<שרה כהן: אז קודם כל בוקר טוב לכולם.

<שרה כהן: אני מבקשת להתנצל, פשוט השתתפתי בהלוויה הבוקר.

<שרה כהן: אמא של המזכירה שלי נפטרה ואני כרגע מגיעה מבית העלמין ולכן האיחור.

<שרה כהן: אני לא שמעתי את חלקו הראשון של הדיון, אבל בהתייחס גם לשאלה שלך, אני משמשת כיושבת ראש ועדת ההיגוי הארצית של תכנית "סיכויים".

<שרה כהן: תכנית "סיכויים" היא תכנית שנולדה ביוזמת הממשלה.

<שרה כהן: צריך את הדברים האלה להגיד בצור המאד ברורה.

<שרה כהן: היוזמה היא יוזמה משותפת של שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.

<שרה כהן: אני מלווה את התכנית מראשיתה, יחד עם שירות מבחן לנוער במשרד הרווחה.

<שרה כהן: בשלב מסוים גם הקרן לילדים בסיכון בביטוח הלאומי הצטרפה והתכנית נולדה כאיזו שהיא מודולה מתוך תכנית קודמת שנקראת מסיכון לסיכוי, שהיא הייתה שוב יוזמה שלנו יחד עם אשלים וארגון ידידים אז נבחר כארגון מפעיל.

<שרה כהן: מתוך מסיכון לסיכוי גזרנו מודולה שנקראת ליווי נוער עולה עובר חוק ואני חוזרת ואני אומרת, ואני אומרת את זה במלוא הצניעות והענווה, אבל צריך לתת לממשלה את המקום שלה ביזום תהליכים שיש להם משמעות שהיא משמעות חברתית.

<שרה כהן: היוזמה היא יוזמה ממשלתית.

<שרה כהן: התקציב הוא תקציב ממשלתי ועם השנים אנחנו רואים ועשינו את זה כמיזם משותף עם ארגון ידידים, שהביא בעצם לתוך התהליך הזה את השיח המאד משתף ואת השיח שמאפשר לנו כאן ראייה שהשלם כאן גדול יותר מסך החלקים שמרכיבים אותו, של עבודת הממשלה יחד עם מגזר שלישי.

<שרה כהן: ארגון ידידים הביא לפתחו של התהליך את העבודה המסורה שנעשית באמצעות צוות העמ"ים ויחד עם החונכים.

<שרה כהן: כל התכנית היא תכנית שהיא בהובלה ממשלתית.

<שרה כהן: ההנחיה לכניסה ליישובים היא על בסיס זיהוי של צרכים שנעשים בשיתוף עם שירות המבחן לנוער ועם משטרת ישראל.

<שרה כהן: אני רואה שמיטל כבר יצאה.

<שרה כהן: אנחנו בעצם מנהלים את התכנית לאורך כל 12 השנים שהיא פועלת, וההחלטה על כניסה ויציאה מיישובים היא החלטה שלנו.

<שרה כהן: התכנית החלטה ב-10 יישובים.

<שרה כהן: אנחנו גייסנו תקציב נוסף מהמשרד לפיתוח הנגב והגליל והיא גדלה ל-17 יישובים.

<שרה כהן: אחר כך גייסנו 10 יישובים נוספים מהקרן לילדים בסיכון, עוד שבעה יישובים נוספים ממשרד לפיתוח הנגב והגליל ועד שהיא התייצבה במתכונת הנוכחית שלה, שזה 32 יישובים שהם לאוכלוסייה שהיא אוכלוסייה יהודית – עולים וותיקים, ועוד שני יישובים שהם יישובים של אוכלוסיה ערבית.

<שרה כהן: התמהיל של התכנית מראשית הדרך היה 100% עולים ועם השנים, כשאנחנו התחלנו כבר לראות מגמה של ירידה בהיקף הפשיעה והעבריינות של הנוער העולה, אנחנו אפשרנו עם הזמן הכנסה מסודרת, מאד מתואמת של אוכלוסייה ותיקה.

<שרה כהן: זה התחיל עם 30% אוכלוסייה ותיקה, והיום, במתכונת הנוכחית אנחנו מדברים על 50% עולים, כשמבחינתנו הראייה של העולים זה כולל גם ילידי הארץ שנולדו בארץ להורים שנולדו בחו"ל והם בהגדרת העולים אצלנו ו-50% ותיקים.

<שרה כהן: אני רוצה להגיד משפט לגבי העניין של התפתחות – נקרא לזה תהליכי העבירה אצל הנוער העולה.

<שרה כהן: הגל הגדול היה בראשית שנות ה-90, אבל אנחנו נחשפנו לפיק בהיקף הפשיעה של הנוער העולה, כעשור אחרי.

<שרה כהן: זאת אומרת בשנים 1990 עד השנים 2002-2003 לא הייתה עלייה שהיא עלייה דרסטית בהיקף הפשיעה של הנוער העולה וחלק מתוך בעצם מה שאנחנו ראינו את תמונת המצב, הפיק היה בשנים 2003 ו-2004, שאז בעצם החלנו את התכנית, כי אז שיעור הפשיעה של הנוער העולה מכלל פשיעת הנוער, בעצם קפץ במספרים שהיו די אינטנסיביים.

<שרה כהן: אני אומרת שוב במלוא הצניעות, על אף העבודה המאד אינטנסיבית בתכנית, אני חושבת שקורים במדינת ישראל תהליכים נוספים שיש להם השפעה מיטיבה לגבי ההורדה של העבריינות והפשיעה בקרב הנוער העולה.

<שרה כהן: אמנם בתכנית שלנו כרטיס הכניסה לתכנית הוא ביצוע העבירה והתכנית מכוונת למניעת עבריינות חוזרת וגם למיתון העבריינות, שהיא לא תעשה בעצם, זאת אומרת שגם מי שבעצם עובר עבירות בהמשך, שאנחנו מקווים שהוא לא, העבירות תהיינה פחות קשות.

<שרה כהן: אבל בתוך התהליכים לדעתי שנעשו באופן כללי ובשיח בין המערכות השונות, אנחנו כן רואים שיש הרבה מאד עשייה שהיא סביב תכניות שמכוונות להורים, שמכוונות להגברת הפיקוח ההורי, שיש להן משמעות לגבי הפחתת הפשיעה.

<שרה כהן: אני חושבת שהתכנית שלנו נחקרה הכי הרבה, כי היא עברה בעצם ארבעה מחקרי הערכה.

<שרה כהן: שאלת אותי לגבי המחקר הזה, אז מן הסתם אתה מבין שאני בקיאה בו כמו גם בשלושת המחקרים הקודמים שנעשו לתכנית על ידי פרופסור אדלשטיין ומה שאני כרגע רואה, לפחות מהתבוננות שלנו כממשלה, שאנחנו לא הולכים להפסיק את התכנית.

<שרה כהן: שהתכנית נכנסה בשיח הקיים בין משרד העלייה והקליטה ומשרד הרווחה, כתכנית שהיא תכנית שהיא חלק מתשתית השירותים שניתנת, כי היא עונה על חסך.

<שרה כהן: היא עונה על צורך, כי לא היו תכניות מן הסוג הזה בעבר והערך המוסף כאן, של עבודת ממשלה יחד עם הערך המוסף של מגזר שלישי, פשוט מביא כאן לידי הצלחות.

<שרה כהן: זה גם נחקר, זה גם מאד ברור בתוך התכנית.

<שרה כהן: אנחנו היום מדברים על שיח של שותפות.

<שרה כהן: אנחנו מדברים על שיח ששם את האגו הארגוני בצד ומדברים על הערך המוסף של הביחד, שמניב תוצאות וזה איפה שאנחנו נמצאים היום.

<שרה כהן: מבחינת ההתקדמות של התכנית, הנתונים האחרונים לגבי עולים מדברים על 41%.

<שרה כהן: זאת אומרת אני אומרת שאנחנו מגרדים את העולים כמעט בפינצטה בכל המקומות וזה עוד בהגדרה רחבה של מישהו שהוא נולד בישראל להורים שהם ילידי חו"ל, הוא עדיין בהגדרת עולים.

<שרה כהן: אנחנו נצטרך לעשות כאן שינויים כתוצאה גם מהשינויים בתוך הגדרת האוכלוסיות הזכאיות אצלנו בתוך המשרד, בשיח שאנחנו מקיימים בין שירות המבחן לנוער, אבל זה ברור לנו שזאת תכנית שהיא תכנית שתמשיך ותתקיים ואנחנו ניכנס לכל יישוב, שלפי נתוני המשטרה ושירות המבחן לנוער, אנחנו רואים איזו שהיא בעיה או פיק או איזו שהיא עלייה במצבי סיכון שבאים לידי ביטוי בסופו של דבר בעבירות חדשות או אצל נוער שלא הכרנו אותו לפני כן.

<שרה כהן: אנחנו כבר עשינו בדיקה יחד עם שירות המבחן לגבי המצב למשל של העולים מצרפת, כדי לא להגיע למצב שאנחנו פתאום מופתעים אחרי עשור, אלא אנחנו באופן סדיר כרגע עוקבים ורואים האם יש איזה שהן מגמות לדוגמא של התפתחות מצבי סיכון גם בקרב הנוער הזה, כדי לראות אם אנחנו צריכים כרגע גם להתאים את התכנית גם לאוכלוסייה הזו.

<שרה כהן: אז זה איפה שאנחנו נמצאים כרגע ואני רוצה להגיד שאנחנו מאד גאים ומאד שמחים בעצם על התהליך, שהוא לדעתי רק עדות לכך כמה בהתגייסות משותפת אפשר כאן להביא לתוצאות חשובות ומשמעותיות.

אברהם נגוסה: כן, תודה.

אברהם נגוסה: תראי, אין ויכוח על העובדות שהממשלה היא חלק מהעניין ושותפה מלאה בנושא הזה, בגלל זה אנחנו פונים למשרדי הממשלה.

אברהם נגוסה: מצד שני, יש דאגה בכמה כיוונים.

אברהם נגוסה: כיוון אחד, אני מבין שהעמותה מגייסת 50% מהעלות.

אברהם נגוסה: אז אנחנו יודעים היום שמערכת גיוס המשאבים היא קשה מאד היום.

אברהם נגוסה: אז בנושא הזה העמותה לא יכולה להתרחב.

אברהם נגוסה: אולי היא תשמור מה שיש לה, בקושי וגם יכול להיות שהיא תבטל.

אברהם נגוסה: זו דאגה אחת.

אברהם נגוסה: דאגה שנייה, קודם סיפרתי שהייתי בכלא אופק ואני ראיתי מעל 30% מהעצורים שם, שהם מהנוער יוצאי אתיופיה.

אברהם נגוסה: אני עשיתי שיחה איתם, ככה במקריות, לא בצורה מסודרת, באקראי.

אברהם נגוסה: חלק מהם כבר היו, השתחררו וחזרו עוד פעם לכלא.

אברהם נגוסה: אז אני אומר שמצד אחד יש לנו תכנית בשטח, תכנית מאד מוצלחת, ומצד שני אנחנו רואים גם מצב כזה.

אברהם נגוסה: יכול להיות שהתכנית הזאת, בגלל שהיא מוגבלת בתקציב, לא מגיעה לכל המקומות בארץ.

אברהם נגוסה: ואז אלה שלא קיבלו את ההזדמנות, כי אנחנו רואים שאיפה שהעמותה נגעה ובאלה שהשתלבו בתכנית, יש הצלחה.

אברהם נגוסה: אני השתתפי גם בכנס השנתי שלהם באוניברסיטה העברית ושמעתי שהבוגרים בעקבות התכנית הזאת חזרו למערכת החינוך, בנו את החיים שלהם ועכשיו הם הורים והילדים שלהם אפילו משתתפים.

אברהם נגוסה: שמעתי על מקרים כאלה.

אברהם נגוסה: אז אם כך, אני אומר למשרדי הממשלה, בגלל שעכשיו או בעקבות התקציב, ואנחנו מדברים על תקציב 2017-2018 – האם משרדי הממשלה ערוכים לבוא בדרישה מהאוצר לתקצב את התכנית הזאת, כדי להרחיב אותה ולחזק אותה?

אברהם נגוסה: לכן אני שואל את משרד הקליטה, האם דרשתם או האם שמתם את זה בתכנית התקציב שלכם לשנים 2017-2018.

<שרה כהן: כן.

<שרה כהן: התכנית לא מפסיקה להיות מתוקצבת.

<שרה כהן: אנחנו כרגע - - -

אברהם נגוסה: לא, הגדלה.

אברהם נגוסה: יש אפשרות שאתם הגדלתם?

<שרה כהן: אני חושבת שצריך לומר כאן ואני רוצה להתייחס לדברים שאתה אמרת קודם בהקשר של יוצאי אתיופיה ולקשור את זה אחר כך לנושא של הרחבת התכנית.

<שרה כהן: השיעור של בני נוער יוצאי אתיופיה בתוך התכנית, הוא אמנם גבוה משיעורם באוכלוסייה, אבל עדיין ביחס להיקף שיעור העבירות של יוצאי אתיופיה, הם פחות מצויים בתוך התכנית, וכשניסינו לבדוק את זה במקומות שונים – מדוע יוצאי אתיופיה מגיעים - ושוב, אני אומרת שזה משהו שהוא עוד מחייב בדיקה נוספת – לפי מה שנמדר לנו בכמה יישובי, זה שבני הנוער, זאת אומרת אלה שביצעו את העבירות ולמשל מטופלים בשירות המבחן לנוער, לא נמצאים בקהילה אלא נמצאים במסגרות חוץ ביתיות.

<שרה כהן: זאת אומרת שהם נמצאים בפנימיות שונות או במוסדות חסות.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<שרה כהן: זאת אומרת שהם לא בתוך הקהילה, יכול להיות שהם מבצעים את העבירות בחופשות, אבל בסופו של דבר הם לא חלק מתוך אלה שחיים בקהילה ולכן הם לא מגיעים לתכנית הזאת, כי מי שמגיע לתכנית הזאת זה מי שגר בתוך היישוב עצמו.

<שרה כהן: זאת אומרת שחלק מתוך העבודה עם בני הנוער יוצאי אתיופיה שביצעו עבירות, צריך להיעשות בתוך מסגרות החסות ובתוך הפנימיות, וזה כעבודה משלימה מבחינת ה - - -

אברהם נגוסה: או בכלא.

<שרה כהן: שגם שם, זאת אומרת על אף השיעור הגבוה, בסך הכל ההיקף הוא לא היקף מאד מאד גדול.

<שרה כהן: זאת אומרת הם בשיעור גבוה יחסית, אבל בסך הכל – כמה יש לנו היום בכלא אופק?

<אפרים ברוור: ממה ששמענו בוועדת החינוך לפני שבועיים, גם אדוני אני חושב השתתף בחלק מהדיון, אם אני זוכר נכון, קצינת הנוער של השב"ס דיברה על 125 קטינים שנמצאים שם ודיברה על כ-20 ו- קטינים יוצאי העדה האתיופית, אם זיכרוני אינו מטעני.

אברהם נגוסה: כשאני הייתי שם בכלא, הבן אדם שהיה אחראי והדריך אותנו – אנחנו היינו קבוצה של חברי כנסת והביקור היה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – הוא אמר לנו את המילה שאני אומר לך והוא חזר על זה – מעל 30%.

אברהם נגוסה: זה מה שהוא אמר.

<שרה כהן: ולפי מה שאומרת העובדת הסוציאלית ברכה, שעובדת שם, כיום ניכרת מגמה של ירידה מבין מי שמגיע לשם, אבל כשמגיעים לביקור אתה בודק את תמונת המצב במצב נתון.

<שרה כהן: יש שם שינויים.

<שרה כהן: זאת אומרת אתה יכול להגיע שבועיים לפני, או שבועיים אחרי ולראות בעצם מספר שהוא מספר שונה של בני נוער שנמצאים שם.

<שרה כהן: יחד עם זאת, אני חושבת שחשוב להבין את מה שאמרה אז ברכה, שהיא עובדת סוציאלית שהיא בת הקהילה שעובדת עם בני הנוער יוצאי אתיופיה בכלא אופק, שניכרת מגמה של ירידה, שזאת בסך הכל מגמה שהיא מגמה חיובית.

<שרה כהן: כשאני בעצם חושבת בסך הכל על היקף כיסוי התכנית, אז זה ברור, זאת אומרת שבסך הכל אם אנחנו מדברים על תכנית שבשנה שעברה הקיפה כ-600 בני נוער, אז יחסית – זאת אומרת 20 בני נוער בכלא אופק, זה מספר שהוא יחסית מאד קטן, שברור שצריך לעבוד איתם, אבל אני מדברת על היקף כיסוי של תכנית ביחס להיקף של אוכלוסייה.

<שרה כהן: אם אני חוזרת לנתון של יוצאי אתיופיה, אנחנו לא מתעלמים מהנתונים.

<שרה כהן: אני מניחה שלפני שהגעתי שמעתם את מיטל.

<שרה כהן: הם בדקו גם את ההיקף ביחס לשיעור הפשיעה של הנוער הוותיק והנוער העולה.

<שרה כהן: לפי הנתונים האחרונים, אז בקרב הנוער הוותיק מדובר על 15 בני נוער לכל 1,000.

<שרה כהן: יוצאי חבר המדינות – 17 לכל 1,000 ויוצאי אתיופיה 40 לכל 1,000.

<שרה כהן: זה נתון שהוא נתון מאד קשה.

<שרה כהן: אי אפשר להתעלם ממנו וזה שם לנו מול העיניים את העובדה שזו אוכלוסייה שעדיין צריך להשקיע ולעבוד, אבל באמצעים שונים.

<שרה כהן: זאת אומרת אני ערה למה שתכנית "סיכויים" יכולה לתת למי שמגיע ומה היא עושה עם מי שמגיע, אבל זה ברור שצריך לעבוד גם עם תכניות ועם מהלכים נוספים.

<שרה כהן: אחד מהדברים שהיו רואה היום בראייה המקצועית שלי, דווקא לגבי האוכלוסייה של מי שנמצא במסגרות חסות וגם בכלא אופק, ודרך אגב, זה נכנס לתוך המתווה של דרך חדשה במשרד הרווחה, זה העבודה עם המשפחות ועם ההורים.

<שרה כהן: כי חלק מתוך הדלת המסתובבת בכל המקומות האלה, היא מתוך זה שהנער חוזר ואין לו בעצם איזו שהיא משפחה שיכולה בעצם להקנות לו איזו שהיא תמיכה והוא חוזר בעצם לבצע את העבירות.

<שרה כהן: אותו תהליך גם נעשה אחרי יציאה מגמילה ממלכישוע.

<שרה כהן: זאת אומרת תהליך העבודה הוא מאד קשה, הוא מאד סבוך והוא יכול להגיע למצב שהשקעה שהייתה שם לדוגמא בכמה חודשים טובים, יכולה להיעלם תוך שבוע עם החזרה.

<שרה כהן: אז לכן, לצד העבודה בתכנית "סיכויים" שלא תיפסק, ואני מניחה גם שאם יהיה צורך בהרחבה, אם נזהה איזה שהוא מקום נוסף שהיום אנחנו לא מגיעים אליו, ואנחנו כל הזמן עוקבים עם שירות המבחן לנוער אחר ההתפלגות של העבירות ביישובים השונים.

<שרה כהן: השירות עושה לנו כל הזמן את הבדיקות הללו.

<שרה כהן: אנחנו כל פעם עם האצבע על הדופק כדי לראות מה הרכב אוכלוסיית העולים מתוך כלל האוכלוסייה של עוברי החוק.

<שרה כהן: אבל זה ברור לי שמה שקורה עם האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, אנחנו צריכים להכניס מודולות וכלי עבודה ותכניות שמבחינתי, לצד העבודה עם הנוער, חייבת להיעשות עבודה עם המשפחות ועם ההורים, כי בלי זה אנחנו לא נביא לדעתי לאיזה שהוא שינוי או לתפנית.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מאימא של נער בתכנית "סיכויים" בירושלים.

אברהם נגוסה: אז תתקרבי בבקשה.

<פ"ג: אנחנו לא נכנסים אני מבינה לתוך התחום של עולים, כי אנחנו כבר 20 שנה בארץ והבן שלי כן נולד בארץ.

<פ"ג: הוא נהיה בן 16 שנה שעברה, כשנפל, אם אפשר להגיד ככה, בפח, עם כל הבעיות שהיו לו וככה התגלגלנו ונכנסנו לתכנית "סיכויים" ולכן אני רוצה להודות בהמון המון תודות לעדי שנמצאת פה.

<פ"ג: אני רוצה להגיד שהוא קיבל המון המון תמיכה, וכשהגענו למצב הזה שהצטרכנו ועברנו את המשטרה וכל זה, הוא היה במצב מאד מאד לא נעים, עבר המון המון ביזיון בגלל שלפני זה הוא עבר המון המון שנים של דחייה, גם במוסדות החינוך וגם בגלל הקשיים המשפחתיים, כל מיני קשיים שהיו לנו, כי אין לנו משפחה בארץ.

<פ"ג: אני לא יכולה להגיד שהיה לנו קל, אבל ארץ ישראל נקנית בייסורים.

<פ"ג: אז אני רואה שאחרי שהוא נכנס לתכנית והוא קיבל גם חונך וגם נכנס לקבוצה, זה נתן לו המון כוח לבנות דימוי עצמי חיובי.

<פ"ג: זאת אומרת שלפני זה הוא היה כחצי שנה מחוץ לכל מסגרת, אחרי שהתגלגלנו עם התיק במשטרה וכל זה, הוא פשוט ישב בבית ולא יצא לשום מקום.

<פ"ג: לא רצה.

<פ"ג: ופה הוא הצטרך לצאת, ואני אפילו לא חשבתי שהוא ירצה להצטרף לקבוצה ויפתח שם את הפה או משהו, ולהיפך, הוא נהנה.

<פ"ג: הוא הגיע, הוא סיפר מה הם עשו, על מה דיברו, מה הרגשות שלו וגם על החונך שהוא קיבל, למרות שגם לא ידעתי עד כמה שזה יהיה טוב, כי החונך לא היה דתי.

<פ"ג: אחרי המפגשים עם החונך הוא החליט שהוא רוצה להיות מהנדס תכנה.

<פ"ג: הוא החליט שהוא כן ילך לפרויקט הילה, לעשות שם בגרויות.

<פ"ג: כמו שאמרתי, כמה שנים הוא היה מחוץ למסגרות, הוא הסתובב בין כל מיני ישיבות וכל הזמן נתקל בבעיות.

<פ"ג: ועכשיו יש לו החלטות.

<פ"ג: הוא מרגיש יותר בטוח.

<פ"ג: הוא מרגיש שיש לו תמיכה גם מחוץ לבית, מחוץ למשפחה.

<פ"ג: אני כמובן תומכת בו, אבל זה לא תמיד מספיק מול החברה והוא גם רואה שהוא יכול.

<פ"ג: הוא יכול לצאת לעולם והוא יכול להתמודד עם העולם ולהתמודד עם הקשיים ולא לעשות יותר את העבירות שהוא כן עבר והוא כן נתקל, כי גם כך יצא שהבן שלי הוא לא מאלה שלומדים שנותנים להם מכות על הראש.

<פ"ג: כשסתם נותנים עונש, זה לא משהו שמדבר איתו, אבל כשהוא נכנס לכל התהליך הזה עם קדם, עם החונכים, עם הקבוצות, עם כל זה, זה נתן לו המון המון כוח.

<פ"ג: אז ממש עכשיו הוא נראה גם יותר בוגר וגם יותר חכם מבחינתי, עם הרבה כלים בידיים.

<פ"ג: אז אני ממש ממש מודה שנכנסו, לצערי שנכנסנו לא בדרך חיובית, אבל באמת, לפני שנה, לפני שנתיים לא ידעתי מה יצא איתו ואיך הוא יסתדר, כי הוא לא מספיק ישראלי, הוא לא מספיק רוסי, הוא נפל בין הכיסאות ולכן נורא קשה לו להסתדר בחברה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאד מודים לך.

<פ"ג: תודה לכם.

<שרה כהן: תודה רבה על הדברים, כי זה מה שנותן לנו את הכוח להמשיך.

<אילן שמש: ריגשת אותנו.

אברהם נגוסה: כן.

<פ"ג: תודה.

<פ"ג: אני ממש ממש מודה.

אברהם נגוסה: תודה ששיתפת אותנו.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

<אילן שמש: מה איתו היום?

<פ"ג: אז הוא בתוך תכנית קדם ו"סיכויים".

<אילן שמש: ובן כמה הוא?

<פ"ג: הוא בן 17 עכשיו.

<פ"ג: אז הוא הולך לעשות את פרויקט הילה עד גיל 18 וכנראה ילך לצבא, בעזרת השם.

<אילן שמש: כל הכבוד.

<פ"ג: כן.

<פ"ג: ממש תודה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את אחד העובדים של עמ"י – ל', בבקשה.

אברהם נגוסה: תשתף אותנו בניסיון שלך בעבודה בתכנית ועם הנוער.

<ל"ר: אני ל', אני שנה שנייה בתפקיד ואני במקצוע שלי גם מורה לחינוך מיוחד.

<ל"ר: אז ככה שכל העבודה עם הנערים היא בעצם שליחות בשבילי יותר.

<ל"ר: בעצם העבודה איתם זה יותר התחיל כגוף הסברה כזה, להסביר ששירות המבחן והמשטרה בסך הכל הם גוף שבא לקראתם, כי הרבה מאד פעמים נערים פשוט נבהלים בדרך, כי הם לא מבינים עם מי יש להם עסק ועם מי צריך לדבר ומה צריך לעשות והם אנטי לכולם.

<ל"ר: תכנית "סיכויים" בעצם היא ביקור הבית ההתחלתי שאני מגיע, מסביר על התכנית, מגייס אותם לתכנית.

<ל"ר: בדרך כלל יש שיתוף פעולה מאד גבוה.

<ל"ר: הנערים גם עוברים הרבה פעילויות לגבי נושא של עבריינות בכלל, מה היא, אלכוהול, כל הדברים שמתעסקים בהם ביום יום.

<ל"ר: אנחנו גם עושים לקראת סוף השנה סדנה של עשרה מפגשים, שהיא בעצם נוגעת בלהוציא אותם למשהו כייפי ועל ידי זה למידה על גבולות ובעצם לעשות הכל כדי שבזמן הפרטי שלהם, החופשי שלהם, הם ילמדו להעסיק את עצמם ולא להתעסק בדברים שלא יעשו להם טוב.

<ל"ר: זהו.

אברהם נגוסה: תודה רבה, תודה.

אברהם נגוסה: בוגר תכנית "סיכויים באשדוד" – פ'.

אברהם נגוסה: בבקשה.

<פ': בוקר טוב.

<פ': קוראים לי פ', אני מ - - -, אני כבר בתהליך שנה בפרויקט "סיכויים".

<פ': התחלתי בפרויקט "סיכויים", כאילו באתי לשם, ישבתי, אמרתי – פרויקט, נשב, נקשיב וזה.

<פ': ואז לאט לאט התחלתי ללמוד משם.

<פ': אתה לוקח איתך ערכים גבוהים, אתה לומד יותר משם, וכאילו מסבירים לך.

<פ': כאילו אתה בא ללא ידע.

<פ': אתה יודע שאתה עכשיו עברת על החוק, עשית את השטויות שלך, אתה יצאת מזה עכשיו וככל שיותר התקדמתי שם הבנתי יותר דברים עלי, איזה מחשבות חיוביות יש לי, לאן אני רוצה להמשיך עם החיים שלי, מה אני רוצה לעשות.

<פ': בפרויקט "סיכויים" יש גם את הקטע עם החונך, שזה מאד משמעותי בעיני, כי איתו התקדמתי וישבתי איתו הרבה והוא יותר הסביר לי על החיים והוא קידם אותי לאיזה שהוא מקום.

<פ': וכאילו זהו.

<פ': המשכתי איתו ואני עדיין בקשר איתו והוא כמו חבר בשבילי.

<פ': אני לא לוקח אותו כבר בתור חונך.

<פ': היום יש לי את המפגש האחרון של מפגש "סיכויים" שאני מסיים איתו.

<פ': כאילו אומר שלום לכולם וזהו ואני יוצא בדברים חיוביים.

<פ': אני יודע מה המטרות שלי לחיים.

<אילן שמש: מה אתה עושה בחיים?

<אילן שמש: אתה עובד? אתה לומד?

<פ': כרגע אני מוציא רישיון לעבודה.

<פ': אני עדיין רוצה להתחיל לעבוד וזהו.

<פ': בינתיים אני רוצה להתקדם.

<פ': עוד מעט צבא, אתה יודע, גיבושים וזה ואני רוצה לסיים את התהליך המשפטי שלי כדי שאני אוכל להתגייס לצבא ולהמשיך בחיים שלי הלאה.

<אילן שמש: כייף לשמוע.

<פ': תודה רבה.

אברהם נגוסה: יופי.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: יש לנו מישהו בשם ולדי?

אברהם נגוסה: הוא לא הגיע?

<אילן שמש: הוא לא הגיע.

אברהם נגוסה: לא הגיע.

אברהם נגוסה: בסדר גמור.

<אדוה מלצר: יש לנו את הנער א', שהגיע מהתכנית.

אברהם נגוסה: כן, בבקשה.

<א': שמי א'.

אברהם נגוסה: מאיפה?

<א': מ - - -.

<א': להתחיל מהתחלה?

אברהם נגוסה: תגיד לנו אם אתה בוגר או האם אתה בתכנית.

<א': אני בתכנית.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז תסביר לנו מה התרומה של התכנית לדעתך.

<א': בהתחלה, כשכל התיקים נפתחו ואני הייתי בחתיכת סכנה, אם אתם קוראים לזה ככה, היה לי איזה חבר אחד שדיבר הרבה על "סיכויים" ואני לא כל כך הקשבתי לו.

<א': זה היה כזה – לא איכפת לי, לא איכפת לי.

<א': ואז חשבתי על זה פעמיים ובאמתי ראיתי בעיה בזה שאני גם לא אתגייס וזה בעיה למשפחה שלי שאני לא אתגייס.

<א': הוא סיפר לי יותר על התכנית הזאת והתעניינתי יותר, אז באתי לתכנית הזאת וראיתי דברים שכאילו זה קצת שינוי בשבילי, כי אני לא הולך למקומות כאלה וגם אחר כך הבאתי חברים אחרים שלי, שהם היו איתי בתיקים.

<א': אנחנו בתהליך הזה כבר איזו שנה.

<א': אנחנו בין הטובים שם.

<א': שלושה חברים בין הטובים.

<א': אני לא יודע מתי היום האחרון.

<א': וגם כאילו, ואם יהיה את היום האחרון ויהיה המשך, אז כאילו אני מאד אשמח אפילו להמשיך בתכנית הזאת, כי זה לא מאתגר, אבל זה מאד מעניין, זה כאילו לראות דברים חדשים, זה לצאת קצת מהעיר.

<א': נגיד טיול, הטיול השנתי שהיה לנו זה היה טיול ממש מצחיק, מעניין והיינו במקומות יפים, מעניינים שנהננו שם עם אנשים שאנחנו אפילו לא מכירים בעצמנו, אבל נהננו.

<א': היום, אם אני רואה את האנשים האלה ברחוב נגיד, אז אני אומר להם שלום, מדבר איתם, שואל אותם מה המצב, שזה משהו שלא עושים בדרך כלל ב - - -.

<א': יש לי חונכת וזה מאד מעניין לצאת איתה, כי לא כל הזמן אני רואה אנשים כמוה.

<א': לדוגמא, נגיד אני יוצא עם אנשים שאני מבין מה הם, מה הם יכולים.

<א': החונכת שיוצאת איתי זה דבר שונה לחלוטין.

<א': כאילו, כל פעם שאנחנו יוצאים מאד מעניין לי לספר לה מה אני חושב, מה עבר עלי, משהו שאני לא עושה בדרך כלל אפילו עם החברים הכי טובים שלי.

<א': זה פשוט מאד מעניין.

<א': תכנית "סיכויים" זה באמת משהו שיכול לעזור פסיכולוגית ונפשית לבן אדם, לנער והוא יכול להשתנות ממש לטובה, אם מדברים איתו טוב ומראים לו באמת שהתכנית הזאת מאד טובה והוא ישתנה, והוא ההיפך, כמו מה שאני עושה לדוגמא, אם מקודם הייתי מביא את כולם לצרות ומביא אותם לתיקים, עכשיו אני לוקח את כולם, לא משנה כמה אנשים, 40 איש, 50 איש, ההיפך, הייתי לוקח אותם היום מהבעיות.

<א': אני לוקח אותם מהבעיות היום ופשוט, טוב חברה, לא.

<א': תודה לפרויקט "סיכויים", שהוא קיים.

<א': כאילו, אני מרגיש עכשיו יותר בוגר.

<א': זהו.

אברהם נגוסה: תודה לך.

אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להגיד משהו, להוסיף?

אברהם נגוסה: כן, בבקשה.

<קרן גנות: אני קרן מהשב"ס, ראש ענף טיפול ושיקום.

<קרן גנות: קודם כל מבחינת נתונים, ככה כל אחד ניסה להבין, אבל אני יכולה להגיד מבחינת נתונים מדויקים שמבחינת העדה האתיופית יש אצלנו באופק 25 נערים מתוך 143, שזה אומר 17% רק בתחום הזה, שזה בהחלט מחזק את הדברים שנאמרו?

אברהם נגוסה: 17?

<קרן גנות: מהעדה האתיופית.

אברהם נגוסה: אז זו ירידה בתוך חודש או אפילו פחות חודש שהייתי שם.

<אילן שמש: לא, עלו האחרים.

<אילן שמש: זה כל הזמן קופץ.

<קרן גנות: זהו.

<קרן גנות: אני אומרת ואני יכולה להרגיע אותך ולומר אל דאגה - - -

אברהם נגוסה: אני פשוט הייתי שם ואמרו לי 30%.

<קרן גנות: זה פיקים כל הזמן און ואוף.

<קרן גנות: כל הזמן.

<קרן גנות: אין לנו איזה משהו שאפשר להגיד שהוא און גואינג כזה.

<קרן גנות: כל הזמן אנחנו רואים בתקופות מסוימות עלייה בתחום אחד ובתקופות אחרות לא.

<קרן גנות: זאת אומרת זה משהו שהוא בהחלט לא משעמם מבחינת הנתונים.

<קרן גנות: אני רק רוצה לומר, אנחנו כבר מקבלים את הנערים בסופו – זה לא בסוף התהליך, כי אני רואה אותנו כחלק מתהליך שהתחנה הסופית היא לא אנחנו, אלא מה קורה אחר כך בקהילה, אבל בהחלט מגיעים אלינו אלה שהיו איתם את הניסיונות ופחות הצליחו, מסיבות כאלה ואחרות.

<קרן גנות: מבחינתנו כשב"ס אנחנו כן עושים מאמצים להמשיך איתם איזה שהוא תהליך.

<קרן גנות: מניעה כבר זה לא רלבנטי, כי זה לא המקור, אבל כן לשקם ולנסות בכל זאת לשלב אותם בצורה הכי טובה בקהילה.

<קרן גנות: חשוב לי רק לומר בהתייחס לתכנית - - -

אברהם נגוסה: אולי לפני התכנית, אני רוצה בנקודה הזאת לשאול אותך האם במעקב שלכם – לגבי אותם נערים שחזרו לקהילה – האם אתם דואגים לשלב אותם בתכנית "סיכויים", למשל?

<קרן גנות: אי אפשר.

<קרן גנות: התיקים כבר סגורים.

<קרן גנות: אני בדיוק שאלתי את אפי.

<קרן גנות: אני דווקא חושבת שזה משהו שהיה שווה לבחון את זה כחלק מתכנית השיקום.

<קרן גנות: אני בהחלט מזמינה לחשיבה ואם אני אוכל להיות חלק מזה, אז אני יותר מאשמח.

<קרן גנות: אנחנו עושים תכניות אחרות.

<קרן גנות: אתה נחשפת ובאמת דיברתם על ברכה, שעושה תכנית שורשים, שהיא תכנית נהדרת.

<קרן גנות: היא תוצע גם כנראה בכנס בבאר שבע, התכנית שלנו, שזו גאווה בפני עצמה לטעמי.

<קרן גנות: אבל חשוב לי לומר שאנחנו מברכים תכנית שכזו, שבאמת יודעת איך להגיע ללב הנערים.

<קרן גנות: אנחנו שמענו אתכם וזה היה מאד מרגש ומאד מלמד לשמוע את התהליך שאתם עוברים בעניין הזה ואני באמת חושבת ואנחנו רואים גם אצלנו שנושא של חונך/מנטור/אח גדול, יש לזה הרי כל מיני כינויים, זה משהו שהוא באמת נוגע במטרה ומבחינתנו זה מבורך גם לשמוע את המחקר, אבל בעיקר לראות באמת את העשייה ואת הלב של האנשים פה.

<קרן גנות: אז היה חשוב לי בכל זאת לומר, גם אם לא היה לי את המקום.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: מה את חושבת, שאפשר לפתח איזה שהוא מודל?

אברהם נגוסה: למשל אתם מודיעים לנערים האלה ברגע שהם מגיעים אליכם ולאחר שהם עוזבים אתכם, משתחררים, האם אפשר ליצור מודל של קשר עם תכנית "סיכויים".

אברהם נגוסה: כלומר כאשר נער משתחרר, כדי שהוא לא יחזור, ייכנס לתכנית שיקום של עמותת ידידים.

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים להיות בקשר עכשיו, ליצור קשר מכאן והלאה לגבי מודול שבו כל נער שישתחרר אתם תפנו לעמותת ידידים.

<קרן גנות: תראה, כשאנחנו בונים תכניות אנחנו עושים את זה עם הרשות לשיקום האסיר.

<קרן גנות: זאת אומרת זה לא משהו שעומד לבד מבחינתנו.

<קרן גנות: אני לא הייתי שוללת את זה.

<קרן גנות: אני לא בטוחה שמבחינת כמות החונכים זה משהו שהם יכולים לקלוט את הנערים, אבל אני לא הייתי שוללת, גם אם יש מישהו שהתחיל את התהליך הזה ולהמשיך אותו באיזה שהוא רצף או לפתוח.

<קרן גנות: אני מקווה שהדלת פה פתוחה.

<קרן גנות: שווה לחשוב.

<קרן גנות: עוד פעם, אני מבינה, ככה ניסיתי - - -

אברהם נגוסה: לא, לא, אני לא שולל תכניות אחרות כגון מה ששרה הגדירה, עניין התכנית ההוליסטית עם ההורים וכל הדברים האלה, זה חשוב מאד.

אברהם נגוסה: אני אומר שבנוסף גם, כי שמענו מהנערים שמשתתפים בתכנית.

אברהם נגוסה: עניין הפעילות הקבוצתית, כקבוצה, נותן את המשמעות לבן אדם, משמעות לנער הזה.

אברהם נגוסה: ולכן או בנוסף, או שהייתי אף אומר שהתכנית יותר משלבת אותו עם בני גילו ונותנת יכולת מאד משמעותית לעשות תכנית פרטנית או עם ההורים.

<קרן גנות: מבחינתנו אני לא רואה מניעה שבאמת חלק מתכנית השחרור גם תהיה עם הנושא.

<קרן גנות: זאת אומרת זה שיש תכנית, זה לא בא על חשבון.

<קרן גנות: הרי יש מספיק נערים למספיק תכנית.

אברהם נגוסה: הבנתי.

<קרן גנות: אבל אני בהחלט אשמח שנעשה איזו חשיבה בעניין.

אברהם נגוסה: כן, אני רק זורק רעיון שתחשבו עליו מבחינה מקצועית.

<קרן גנות: בשמחה.

אברהם נגוסה: אם זה ילך, או לא, אתם תבדקו את זה.

אברהם נגוסה: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?

<שמעון סיאני: כן, אני רוצה להוסיף ברשותך שלושה דברים שחשוב להדגיש אותם.

<שמעון סיאני: כמו ששרה אמרה, התכנית הזאת היא פרי של חשיבה מעמיקה של הממשלה ותמיד יש שאלה, כשנוגעים בסוגיות חברתיות רגישות, איפה הממשלה.

<שמעון סיאני: אני חושב שחלק מהאתגר שלנו כחברה אזרחית ומה שאנחנו משתדלים לעשות בעמותת ידידים, זה שאת כל 400 הצעירים שלנו והע"מים, אנחנו מחנכים שזו הציונות שלנו.

<שמעון סיאני: זאת אומרת אנחנו לא שואלים איפה הממשלה, אנחנו יחד עם הממשלה עובדים וזה מוכיח את עצמו.

<שמעון סיאני: את המגמה הזאת אנחנו חייבים לקרוא לאוצר לחזק, משום שעם אנשי המקצוע במשרדים השונים אין שום בעיה, אבל מחר-מחרתיים, כל הניסיון שהצטבר בעמותת ידידים יכול לרדת לטמיון.

<שמעון סיאני: כל הכסף שגויס יכול לרדת לטמיון, בגלל כל מיני דברים שאומרים בואו נוציא את זה למכרוז וכל מיני דברים כאלה.

<שמעון סיאני: אז כל מה שאנחנו עושים ומשקיעים יכול מחר ללכת בגלל כל מיני דברים שהם באמת לא רלבנטיים לטובת העניין והם לא מחזקים את אותה המשכיות, שאילן, שהיה באמת מהראשונים שיחד הגינו גם בסיפור של מסיכון לסיכוי ששרה הזכירה, היה חלק מהעניין הזה ואני חושב שזו המגמה שצריך לחזק.

<שמעון סיאני: פעולות ארוכות טווח שניתן למדוד אותן, ממוקדות באוכלוסייה, ושמאירות את מדינת ישראל בצד הטוב שלה.

<שמעון סיאני: במחקר הזה, כמו שנאמר פה, אנחנו מגייסים 50% מהתקציב.

<שמעון סיאני: בזמן הזה שאנחנו משדברים, יוצאים שתדלנים לכל קהילות העולם ומנסים לגייס כסף.

<שמעון סיאני: ככל שיש יותר מצוקה רווחתית, אפשר אולי לגייס יותר כסף.

<שמעון סיאני: אנחנו משנים כאן את השיח הפילנתרופי ואנחנו קוראים גם לפילנתרופיה ולקרנות: אתם תומכים בתכניות, תתמכו בתכניות לא של מסכנות.

<שמעון סיאני: אף אחד לא מסכן.

<שמעון סיאני: מדינת ישראל היא מדינה טובה וחזקה שיש לה אתגרים.

<שמעון סיאני: תתמכו בתכנית כמשקיעים חברתיים אפקטיביים.

<שמעון סיאני: מה שהמחקר הזה מראה, זה שכשההשקעה החברתית היא אפקטיבית, היא מכפילה את עצמה גם לטובת הילד, גם לטובת המשפחה וגם לטובת הכלכלה בישראל, שזה אני חושב שני חידושים גדולים שהם ברקע של ההצלחה של התכנית הזאת.

<שמעון סיאני: אני באמת ורצה לשבח גם את השותפים, גם את בני הנוער שהגיעו מרחוק לשתף אותנו בחוויות שלהם, הם ממש נציגים של יותר מ-600 חברה.

<שמעון סיאני: תחשבו איזו מהפכה אנחנו עושים פה, ביישובים.

<שמעון סיאני: אני רוצה מאד להודות לך, אדוני יושב הראש.

<שמעון סיאני: זה היה נראה כאילו אתה מכיר אותנו לעומק ושואל את השאלות הממוקדות ומחובר, אז תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני בא מהחברה האזרחית, אז אני מוכר את תרומת החברה האזרחית.

אברהם נגוסה: שרה מכירה אותי.

אברהם נגוסה: אמנם אני יותר בארגונים, אבל אני באמת מאמין שהתרומה של החברה האזרחית במדינה דמוקרטית כמו ישראל, היא אדירה.

אברהם נגוסה: ממש אין מילים איך להגדיר את זה.

אברהם נגוסה: כי בראש ובראשונה האחריות היא כמובן של המדינה, אבל המדיה לא יכולה להגיע לכל מקום או לכל פינה, אבל ההתגייסות של האזרחים, האכפתיות, שהם מקימים את החברה האזרחית ובאים יד ביד עם משרדי הממשלה להביא שינוי, כמו שאמרת – השקעה חברתית.

אברהם נגוסה: וזה מאד מבורך ואני מאמין בזה.

אברהם נגוסה: זה מאד חשוב.

אברהם נגוסה: רק מדינה טוטליטרית מפחדת מהחברה האזרחית.

אברהם נגוסה: מדינה דמוקרטית לא צריכה לפחד מלעבוד בשיתוף פעולה עם החברה האזרחית.

אברהם נגוסה: ולכן פה במדינה אנחנו צריכים לחזק את החברה האזרחית ופשוט אני אומר כמו למשל אם המדינה יכולה להרוויח מלהשקיע ב-50% ואתם מביאים עוד 50% - אז ההשקעה תהיה 100% ולכן זה יתרון.

אברהם נגוסה: במקום 1,000 ילדים, יהנו 2,000 ילדים וזה מאד חשוב.

אברהם נגוסה: לכן הייתי קודם שואל כל משרד ומשרד איך הוא מתכנן בתקציב 2017, להגדיל את התכנית הזאת ולחזק אותה, כי זה מאד מאד חשוב.

אברהם נגוסה: ראינו את התוצאות.

אברהם נגוסה: שמענו את התוצאות מה זה עושה לצעירים האלה, איך זה מחזיר אותם לחיים רגילים מהמצוקה הקשה שגם המשפחה וגם הנערים נמצאים בה, וזה פתאום מוציא אותם וזו השקעה נכונה, השקעה לטווח ארוך וזה חשוב מאד.

אברהם נגוסה: לכן אני מסכים את הדיון ואומר כך: אנחנו קודם כל מברכים את עמותת ידידים וגם את כל השותפים – משרדי הממשלה השותפים בתכנית הזאת, תכנית "סיכויים", שהיא תכנית מאד מוצלחת.

אברהם נגוסה: בדרך כלל זה לא כל כך נהוג פה בוועדה שכולם מסכימים מקיר לקיר.

אברהם נגוסה: אני חיפשתי מתנגדים ולא היו מתנגדים.

אברהם נגוסה: זה אומר שהתכנית הזאת היא תכנית חשובה לנו, ולכן צריכים לשלב ידיים כדי לחזק ולהרחיב את התכנית הזאת, כדי שהנערים שלא זכו לקבל את השירות, יקבלו.

אברהם נגוסה: זה חשוב.

אברהם נגוסה: אז הוועדה מברכת על הפעילות הזו, על התכנית הזו.

אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה להגביר ולהרחיב את התכנית הזאת על ידי פנייה והגשה של תכנית בתקציב לשנים 2017-2018 – להגדיל ולהרחיב אותה.

אברהם נגוסה: אני אהבתי את משרד הרווחה.

אברהם נגוסה: הוא אמר – אנחנו רוצים להרחיב לעוד שבעה יישובים.

אברהם נגוסה: אני צודק?

אברהם נגוסה: אז זה מה שצריך להיות, וכך אני רוצה.

אברהם נגוסה: גם משרד החינוך מגדיל ב-15 מליון שקלים, ואז גם משרדים אחרים באים ומגדילים את זה ואז אנחנו נשיג את המטרה.

אברהם נגוסה: לזה אני קורה.

אברהם נגוסה: דבר שלישי, הוועדה קוראת לשר האוצר – אנחנו נכתוב מכתב למשרד האוצר – לתת תקציב שייתן ביטוי לחיזוק התכנית הזאת או דרך המשרדים הרלבנטיים או שהאוצר צריך למצוא דרך איך לחזק את התכנית הזאת.

אברהם נגוסה: אנחנו נכתוב מכתב איך זה ייעשה, ואז אנחנו צריכים למצוא דרך.

אברהם נגוסה: אנחנו מחליטים פה בוועדה שאנחנו פונים לשר האוצר לשם תקצוב התכנית הזאת.

אברהם נגוסה: אני מאד מודה לכל המשתתפים.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.