ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 348, 2017-01-30 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת – 30 לינואר 2017, ג' בשבט התשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: תקנות הפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות החינוך, התשע"ו-2016 – רביזיה.

יעקב מרגי: נזכיר לכל הנוכחים, שהקראת התקנות התבצעה כבר בישיבה הקודמת, שהייתה לפני כשלושה שבועות, אם אני לא טועה, וחבר-הכנסת יעקב אשר הגיש רביזיה.

יעקב מרגי: הוא ינמק אותה ויסביר אותה.

יעקב מרגי: אני נקטתי דווקא באורך רוח ולא מיד קיימנו דיון על הרביזיה, כדי לנסות להגיע להסדר, כי אני חושב שיש בסיס לטענה של חבר-הכנסת יעקב אשר שמיד יציג אותה, וחשבתי וציפיתי שאנשי ציבור אחראיים אכן ייקחו את הנושא הזה ולא יחכו לדקה ה-90.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לטעות, אבל בשעות בודדות לפני הדיון מישהו התעורר שצריך לעשות משהו.

יעקב מרגי: חבר-הכנסת יעקב אשר יאמר את מהות הרביזיה, לאחר מכן נפתח דיון ונשמע את מי שרוצה לדבר ונקבל החלטה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, קודם כל, אני רוצה להודות לך.

יעקב אשר: כמו שציינת, ביקשתי בזמנו את הרביזיה, ונענית לה, ולא רק שנענית לה אלא נתת אפילו זמן כדי שהנושא הזה ילובן בצורה הנכונה.

יעקב אשר: אני מודה לך על כך.

יעקב אשר: מי שמסתובב בוועדות, לא תמיד זה עובד בצורה הזאת.

יעקב אשר: אני מודה לך על כך.

יעקב אשר: לגופם של דברים, אני רוצה, קודם כל, להבהיר, כדי שלא ישתמע בשום צורה אחרת, שאנחנו בעד תוספת של תזונה טובה יותר בכל מוסדות החינוך במדינת ישראל.

יעקב אשר: אנחנו בעד, אנחנו רוצים את זה.

יעקב אשר: ברור שלא מדובר כרגע במצב שבו המקומות שבהם יש את זה לא מפוקחים בכלל.

יעקב אשר: דווקא באותם מוסדות, שאני מדבר עליהם, יש פיקוח של משרד הבריאות – פיקוח סטנדרטי ורגיל.

יעקב אשר: הרעיון הזה של לבוא ולדבר על אוכל שהוא בריא יותר הוא רעיון מבורך, ואנחנו בהחלט בעד זה, וגם, חלילה, אם תהיה בעיה מסוימת בסוג מסוים של מוסדות, ותכף אסביר למה, שאסביר אותה תכף – אני לא חושב שכדאי לדחות על כל שאר המוסדות.

יעקב אשר: אגיד במה הדברים אמורים.

יעקב אשר: התקנות, כפי שנוסחו, מדברות, בעצם, על כל מוסדות החינוך, אלא אם כן מישהו אחר תכף, ממשרד החינוך, יסביר.

יעקב אשר: במשרד החינוך יש מוסדות שהם בעצם מוסדות תיכוניים שנקראים: תרבותיים ייחודיים.

יעקב אשר: התקצוב שלהם הוא לא תקצוב רגיל והוא לא תקציב פר הוצאה אמתית – הוא תקצוב שנקבע בחוק והולך שנים רבות פר-תלמיד; גם אם האינפלציה תעלה והמצרכים יעלו במאות אחוזים, זה יישאר.

יעקב אשר: אולי זה ישתנה, אם יצטרכו אותנו בעוד קואליציה, ואז נחתום על זה בהסכם קואליציוני, כי את הזכויות שלנו אנחנו מקבלים רק בהסכמים קואליציוניים.

יעקב אשר: ברגע שלא מחריגים את הסוג הזה של המוסדות, הוא נכלל בפנים, למרות שאני חושב שבתקנות עצמן אני לא בטוח שזה חלק גם על בתי-ספר תיכוניים אחרים כי בבתי-ספר תיכוניים אחרים אני לא יודע אם יש הזנה.

יעקב אשר: אבל מהות החוק, מהות התקנות – מעבר למה שמדובר על האם יש שם קיוסק או דברים מסוג כזה, שאני בעד זה בכל המקומות – היא שהן בעצם באות מדברות על אותם מקומות שמקבלים הזנה אם יש בהם יוח"א, אם יש בהם את ההזנה של משרד החינוך.

יעקב אשר: בוודאי כשבא משרד החינוך – עמית, נציג השר, כדאי שתשמע – ונותן כסף עבור הזנה, הוא יכול לבוא ולדרוש: בכסף הזה תתנו את האוכל המשובח ביותר.

יעקב אשר: אני בעד זה.

יעקב אשר: אבל, באותם מקומות – ואני מדבר כרגע על אותו סעיף של תרבותיים ייחודיים – שם, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לבוא ולהגיד: אנחנו לא מתקצבים אתכם בשקל על הזנה, לא מוסיפים להם שקל על הזנה.

יעקב אשר: זה שבאותן ישיבות יש הזנה זו החלטה של ראשי הישיבות בגלל סוג הלימודים ולא בכלל במסגרת התקציב שמקבלים עבור הפדגוגיה של העניין, כי התקציב לא מכסה אפילו 10% או אפילו 30% במקרה הטוב מההוצאות.

יעקב אשר: לכן, אדוני, מה שביקשתי ואני מבקש גם היום, ואומר זאת לפרוטוקול: אנחנו מבקשים שתקנות אלו יחולו על כלל מוסדות החינוך, להוציא מוסדות תרבותיים ייחודיים שתקציבם נקבע על-פי חוק.

יעקב מרגי: אתה מבקש להחריג אותם.

יעקב אשר: אני אומר לך את המילים, כמו שאני מבקש שייכנסו לפרוטוקול, וממילא זה יוחרג עד שיימצא.

יעקב אשר: ..

יעקב אשר: אני אשלים.

יעקב אשר: אגיד עוד פעם, כדי שזה יהיה מסודר:

יעקב אשר: תקנות אלו יחולו על כלל מוסדות החינוך, להוציא מוסדות תרבותיים ייחודיים, שתקציבם נקבע על-פי חוק ואין בו תקציב למטרה זו, ועל כן ייקבע כי במוסדות תרבותיים ייחודיים התקנות האלה יחולו עליהם, רק כאשר יימצא פתרון לבעיה המשפטית והתקציבית כאמור.

יעקב אשר: לכן, אני מבקש להחריג את זה, או לחלופין – אם יש בעיה, אני מבקש לדחות שוב את הדיון ולנסות להגיע להסכמות.

יעקב אשר: נקודה נוספת שאני רוצה לומר – יש פה גם דבר עקרוני.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: לגבי לחלופין, הייתי מצפה: יכול להיות שמשרד החינוך יבוא ויתקצב את זה.

יעקב מרגי: למה להחריג, אם אתה בעד שהתקנות - - -?

יעקב אשר: אם זה יהיה היום, אנחנו נברך ביחד על הנס שנעשה לנו.

יעקב מרגי: לא, תציג את זה.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: אני כבר עכשיו מציג את זה, - -

יעקב מרגי: זו חלופה שלישית.

יעקב אשר: - - כי אני עובר להמשך.

יעקב אשר: ברשותך, עוד שתי דקות.

יעקב אשר: יש פה גם דבר עקרוני.

יעקב אשר: לא יכול להיות שמכתיבים דברים ולא מתקצבים אותם.

יעקב אשר: אנחנו מכירים את כל נושא הרישיונות.

יעקב אשר: הרישיונות גם נעשו לצורך בטיחות ילדינו.

יעקב אשר: אנחנו יודעים איזה סבל עוברים מנהלי המוסדות – המוכר שאינו רשמי, הפטור, והחינוך העצמאי וכולם – בנושא הרישיונות, כשעמיתיהם מהממלכתי או מהממלכתי-דתי פטורים מהוצאת רישיון כל שנה ופטורים מכל הויה דולורוזה עם משרד הבריאות והמשרדים האחרים.

יעקב אשר: אני הייתי ראש עיר בבני-ברק, והייתי אחראי גם על הממ"ד, על הממלכתי וגם על החרדי.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, אתן לכם דוגמה: ברחוב מסוים בבני-ברק היו לנו שני גני-ילדים צמודים זה לזה, כשגן אחד היה ממלכתי וגן אחד היה מוכר שאינו רשמי.

יעקב אשר: על הגן הזה, המוכר שאינו רשמי, הייתי צריך כל שנה לעבור ולהביא יועץ בטיחות ועוד יועץ בטיחות, ומשרד הבריאות היה ועיכבו לי את הרישיונות ואת התקציבים.

יעקב אשר: אחיו התאום, גב אל גב, אותו גן, אותם ילדים, אותו דבר, פטור מזה.

יעקב אשר: אני לא מוכן שיבואו וישיתו על מוסדות דברים בלי לתת להם תקצוב ושיפוי.

יעקב אשר: ראינו את זה גם בחוק ההנגשה – את הדרישה של הרשויות המקומיות.

יעקב אשר: אי-אפשר לבוא ולהטיל על מוסדות דברים כאלו בלי לתת להם שיפוי.

יעקב אשר: אני רוצה רק לחשוב בקול רם מה היה קורה, אם היו משיתים תקנות כאלה בממלכתי או בממלכתי-דתי בלי לתת לזה שיפוי, בלי לתת לזה את התקציבים שנותנים להם שם, ואיזה קול זעקה היה קורה פה.

יעקב אשר: לכן, אני אומר שוב – ובזה אני מסכם, אדוני היושב-ראש – שאני בעד התקנות ואני בעד הבריאות, ולכולם יש ילדים, וגם לי יש ילדים בישיבות, ואני אשמח מאוד שהם יאכלו כל יום שניצל.

יעקב אשר: זה באמת הדבר הכי חשוב מבחינתם.

<קריאה: זה לא מה שאנחנו רוצים.

יעקב אשר: לא שניצל.

יעקב אשר: סליחה.

יעקב אשר: זה לא טוב.

יעקב אשר: סופגנייה – זה גם לא טוב.

יעקב אשר: אני מדבר על אוכל בריא באמת, מזין, טוב ומשובח.

יעקב אשר: אגב, אני גם חושב שצריך לבדוק בפנימיות של אותן ישיבות.

יעקב אשר: אולי צריך גם מזרונים יותר טובים לגב, כי באמת זה יכולות להיות בעיות בריאותיות.

יעקב אשר: הכול מצוין.

יעקב מרגי: אל תיתן חומר למחשבה.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, כל דבר לגיטימי, בתנאי שאתה בשוויוניות ונותן את התקציב כמו שאתה נותן למישהו אחר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב אשר: לכן, אני מבקש להחריג – לקבל את הנוסח שאני הצעתי, אדוני היושב-ראש.

יעקב אשר: אני מודה לך מאוד.

יעקב מרגי: אברהם פרידמן, יושב-ראש איגוד מנהלי הישיבות, בבקשה.

<אברהם פרידמן: כבוד היושב-ראש, קודם כל, תודה שאתה מאפשר לי לבטא את דבריי.

יעקב מרגי: הייתה הווה אמינא שלא?

יעקב מרגי: צריך לברר.

<אברהם פרידמן: אני אומר תודה שנתת לי.

<אברהם פרידמן: אני חושב שחבר-הכנסת יעקב אשר אמר את עיקרי הדברים, את רוב רובם של הדברים, כפי שאנחנו רואים אותם.

<אברהם פרידמן: איגוד מנהלי הישיבות הוא גוף שמייצג קרוב ל-300 ישיבות קטנות, שבחלקן הגדול, ברובן, מתקיימת הזנה של התלמידים.

<אברהם פרידמן: כל תקנה או כל תקנות כלשהן שיעברו היום משפיעות ומשליכות, באופן ישיר, על התנהלות אותם מוסדות חינוך.

<אברהם פרידמן: אני חושב שמעבר לכל מה שנאמר פה, נקודה אחת טרם נאמרה פה, והיא נעשתה אמנם בימים האחרונים.

<אברהם פרידמן: ישנה חוות דעת משפטית, שהכין עורך-הדין קידר, שהועברה אליך.

יעקב מרגי: אני פטור מלהציג אותה, אם אתה מדבר.

יעקב מרגי: רציתי להציג שהוא פנה אלי.

יעקב מרגי: אוקיי, דבר.

<אברהם פרידמן: לא.

<אברהם פרידמן: אעשה את זה במשפט אחד.

<אברהם פרידמן: לא נעשתה כל התייעצות מוקדמת עם אותו סוג של מוסדות או גוף מייצג של אותם מוסדות, כאשר ההשלכה הישירה של החוק והתקנות היא ממש ישירה ביותר.

<אברהם פרידמן: לא נעשתה שום היוועצות איתם, וזה מנוגד להחלטות של היועץ המשפטי לממשלה.

יעקב מרגי: בסוף מכתב הפנייה שלו אלינו, בסעיף 30 – ותגיד לי אם זה מקובל עליך.

יעקב מרגי: במשרד החינוך כדאי שיקשיבו – הוא אומר: "לאור כל האמור לעיל" – פחות או יותר הוא אומר מה שאמר חבר-הכנסת יעקב אשר, מה שאמרת ועוד דברים אחרים – "אנו פונים אליכם בבקשה בהולה לשנות את נוסח התקנות ולהוסיף את הפסקה האמורה לעניין תחולת התקנות המדורגת על מוסדות מרשינו.

יעקב מרגי: הכל כאמור לעיל".

<אברהם פרידמן: מדורגת באותה מידה שחבר-הכנסת אשר הציג אותה.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, אגב, זו לא הצעה שלי.

יעקב מרגי: שאלתי אותך או אותו?

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: אני רק אומר.

יעקב אשר: אתה הערת לגבי.

יעקב מרגי: יש לנו ותק בבית המדרש.

יעקב אשר: אתה הערת לגבי.

יעקב מרגי: מה שזה פלוס.

יעקב מרגי: מה אומר כבודו?

<אברהם פרידמן: מדורג בהתאם לנוסחה שהוא הציע.

יעקב מרגי: אז זה לא מה - - -

יעקב אשר: אני לא הצעתי מדורג.

יעקב מרגי: זה לא מה שכתוב פה.

יעקב מרגי: אתה צריך להחליט על העמדה שלך.

<אברהם פרידמן: העמדה שלנו מתאימה למה שאמר חבר-הכנסת אשר.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: פרופסור רונית אנדוולט.

<רונית אנדוולט: אני פרופסור רונית אנדוולט, מנהלת המחלקה לתזונה במשרד הבריאות, ואנחנו אלו שעבדו יחד עם משרד החינוך על כתיבת התקנות.

<רונית אנדוולט: אנחנו גם אלה שמנהלים את הבריאות של אלה שלא אוכלים בריא, ואנחנו אלה שמטפלים בהם לאורך החיים.

<רונית אנדוולט: קודם כל, אני חושבת שחשוב מאוד לזכור שלאכול בריא זו זכות, וזו זכות של כל ילד וילד בישראל, וזה לא משנה אם הוא חילוני, דתי, מסורתי, חרדי או כל דבר אחר.

<רונית אנדוולט: אני חושבת שהאינטרס של כולנו צריך להיות אחיד בעניין הזה.

<רונית אנדוולט: דבר שני – העניין של עלות.

יעקב מרגי: פרופסור רונית, הדיון יהיה פתוח, ואני אתן לך.

יעקב מרגי: יש פה טענה.

יעקב מרגי: אני אומר בפתח הדברים שאני בעד להעביר את התקנות.

יעקב מרגי: אני חושב שאפשר לחיות עם זה בתהליך מדורג.

יעקב מרגי: הייתי מקבל את חוות הדעת.

יעקב מרגי: כנראה שהפוליטיקה יותר מחמירה מבעל הדבר.

יעקב מרגי: אבל את אמרת: זו זכות לאכול בריא.

יעקב מרגי: אני רוצה עכשיו להיות הסניגור, ואין לי בעיה להיות הסניגור, כי אני מאמין.

יעקב מרגי: אמרתי לךְ: יש בסיס לטענות.

יעקב מרגי: הרי אנחנו לא אוכפים זאת על בתי-אב, שזו האחריות הישירה של הורים על ילדים לאכול מזון בריא.

יעקב מרגי: הלוואי שהיינו מצליחים שם – תאמיני לי שחצי מהתקציב של משרד הבריאות היינו חוסכים לטווח ארוך.

יעקב מרגי: אומר לך בעל המוסד: את לא מתקצבת אותי על אוכל – לא את, המדינה – המדינה לא מתקצבת אותי על אוכל, ולא בדקה ולא כלום – ובצדק הוא אמר את זה באמירה צינית – אפילו על איזה מזרונים ישנים שם.

יעקב מרגי: את באה עכשיו ורוצה להחליט לי.

יעקב מרגי: אני עושה זאת וולונטרית מעצמי.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למה את באה לאכוף עלי דבר שאת לא צד?

יעקב מרגי: הרי אם הוא פוגע בבריאות, עומדת לך הזכות, כמשרד הבריאות, בלי התקנות האלה, להיכנס ולהגיד: "המטבח הזה לא... תסגור".

<רונית אנדוולט: נכון להיום, החקיקה מדברת על תברואה בלבד, ולא על האיכות התזונתית.

יעקב מרגי: רגע, בסדר.

יעקב מרגי: אני לא יודע.

יעקב מרגי: אמרתי לךְ שאני בעד התקנות שילד צריך לאכול בריא בביתו קודם, וכל שכן במוסד.

יעקב מרגי: לא "כל שכן", אלא לאחר מכן במוסדות.

יעקב מרגי: במקרה של הישיבות, נאנקים, בצדק.

יעקב מרגי: תארו לכם: היו תקנות ההנגשה, וחשבו על כולם, משרד הבריאות: מוסדות להשכלה גבוהה, בתי-ספר וכולם.

יעקב מרגי: את מי שרצו להחריג החריגו, והמוסדות – אף אחד לא חשב עליהם.

יעקב מרגי: ישיבות – הן לא קיימות.

יעקב מרגי: אף אחד לא חשב עליהן.

יעקב מרגי: במקרה הזה – בתי-כנסת וכו' – המדינה גם לא תתקצב, כי זה הון עתק.

יעקב מרגי: אי-אפשר לדקדק - - -

<רונית אנדוולט: קודם כל, אני רוצה - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לצייר לךְ את הרציונל.

<רונית אנדוולט: אני מבינה את זה.

יעקב מרגי: אני רוצה שתביני מאיפה זה בא.

<רונית אנדוולט: אני רוצה לעזור למוסדות החרדיים.

<רונית אנדוולט: אני בעדם – אני לא נגדם.

<רונית אנדוולט: אבל אני גם רוצה להגיד שאפשר לעשות אוכל בריא לא בצורה יקרה, וצריך פתיחות.

יעקב מרגי: כנראה שאת לא מכירה את המציאות.

<רונית אנדוולט: לא, אני מכירה.

<רונית אנדוולט: אתן לך דוגמה: נושא קטניות.

<רונית אנדוולט: ילדים לא צריכים לאכול כל יום בשר.

<רונית אנדוולט: הם יכולים לאכול קטניות בחלק מימות השבוע.

<רונית אנדוולט: זה מוזיל בצורה דרמטית את המחיר של עלות ארוחת צהריים, וזה גם היה בתקנות שלנו.

יעקב מרגי: אדוני יו"ר איגוד הישיבות, ראית את התקנות?

יעקב מרגי: ראית את המפרט?

<אברהם פרידמן: בגדול.

יעקב מרגי: מה זה "בגדול"?

<אברהם פרידמן: למעלה.

<אברהם פרידמן: לא נכנסתי.

יעקב מרגי: סליחה, רגע.

יעקב מרגי: חבריי חברי הכנסת ומקהלת אנשי המקצוע, אני מבקש.

יעקב מרגי: אנחנו פה מקיימים דיון אמתי, ויש פה צורך אחד וצורך שני שחייבים שיתקיימו: מצד אחד – צורך הבריאות, ומצד שני – זו גזירה שצריך לעמוד בה, שאפשר לעמוד בה.

יעקב מרגי: אני רוצה מחר-מחרתיים גם בישיבה כזו – שלושה שבועות התקנות האלה באוויר אצלנו כאן, קודם, עוד לפני כן.

יעקב מרגי: מה, מחכים שהטיל ייפול?

יעקב מרגי: אני לא מבין אתכם.

יעקב מרגי: 34,000 תלמידים לומדים.

יעקב מרגי: זה לא החריד אתכם?

יעקב מרגי: לא נבהלתם?

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה – אני אומר לך בשטחיות שלי, ואני לא מוכר כאדם יסודי, שלדיון כזה הייתי בא ואומר: רבותי, השינוי הזה עולה לי X.

יעקב מרגי: אתה נותן להם גם חומר, כלי עבודה, שיקול משרדי.

יעקב מרגי: אי-אפשר לבוא לדיון ככה לא מוכנים.

יעקב מרגי: זה שלושה שבועות.

יעקב מרגי: זו לא רביזיה שאחרי חצי שעה מכנסים את הוועדה ומצביעים עליה.

יעקב אשר: אבל הייתי מצפה גם שמשרד החינוך יחשוב כמה זה עולה למוסד ויציע - - -

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: הוא לא חושב לתקצב אף אחד.

יעקב אשר: אה, הוא לא חושב לתקצב?

יעקב אשר: אז מה הדיון?

יעקב אשר: על מה הדיון?

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב אשר: אז על מה הדיון?

יעקב מרגי: סליחה, יעקב אשר.

יעקב מרגי: בוא, הוא לא חשב לתקצב אף אחד.

יעקב אשר: על זה אני בוכה.

יעקב מרגי: מרגע שזה עלה לאוויר, אני לא צריך: בגלל שהוא לא עשה, אני לא.

יעקב מרגי: זה נוגע לי?! אני יודע מה זה?

יעקב מרגי: ! הרי אתם צועקים גוואלד.

יעקב מרגי: על מה אתה צועק גוואלד?

יעקב מרגי: אולי זה 150 שקל למוסד.

יעקב מרגי: על מה אתה צועק גוואלד?

יעקב מרגי: אולי זה רק 150 שקל למוסד.

יעקב מרגי: אתה נוטה להאמין שאולי זה עשרות אלפים או מאות אלפים.

יעקב מרגי: אבל מישהו צריך לשים את זה על השולחן.

יעקב מרגי: פרופסור רונית, בבקשה.

יעקב מרגי: הפסקתי אותך.

<רונית אנדוולט: קודם כל, התחלתי להגיד שאפשר לעשות אוכל בריא גם במחיר לא מאוד יקר.

יעקב אשר: - - -

יעקב מרגי: הם לא יודעים לעבוד.

יעקב אשר: אני יודע שאני לא יודע לעבוד.

יעקב אשר: אני מש"ס?

יעקב אשר: ! אני כולו דגל התורה.

יעקב אשר: מה, אני יודע לעבוד?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב אשר: ניהלתי משהו בחיים שלי?

יעקב אשר: !

יעקב מרגי: רגע, בואו נעצור.

יעקב מרגי: אמיר, קח את החדר שלי.

<רונית אנדוולט: ניסיתי להגיד שאפשר במחירים לא יקרים לאכול בריא.

<רונית אנדוולט: זו אגדה שמה שבריא זה הרבה יותר יקר.

<רונית אנדוולט: אפשר, בהחלט, לעשות אוכל בריא גם במחירים צנועים.

<רונית אנדוולט: גם במפעל ההזנה של משרד החינוך שינו את פני התזונה, והמחיר לא עלה.

<קריאה: בדיוק.

<קריאה: לא שינו.

<רונית אנדוולט: זאת אומרת, לא שינו את תעריף ארוחות הצהריים בעקבות זה שיש חוק התזונה.

יעקב מרגי: היא יודעת לדבר.

יעקב מרגי: אל תפריעו לה.

יעקב אשר: אבל משלמים את ארוחות הצהריים.

יעקב מרגי: יעקב, תן לה.

<רונית אנדוולט: לא קשור.

<רונית אנדוולט: גם אתם משלמים את ארוחות הצהריים.

יעקב אשר: אה.

<רונית אנדוולט: דבר שני – בתוך חוזר המנכ"ל של משרד החינוך יש החרגה לנושא הפנימיות.

<קריאה: רונית, זו לא החרגה.

יעקב מרגי: תנו לה.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: תאמרי את דעתך, ונשמע את הגרסה שלכם.

<רונית אנדוולט: יש נספח, בהנחיות של משרד החינוך, לנושא הפנימיות, כי גם בחינוך החילוני והדתי ההתיישבותי יש פנימיות, בדומה למה שאתם מציגים אצלכם.

יעקב מרגי: והם מוחרגים?

<רונית אנדוולט: הם לא מוחרגים, אבל יש שם נושאים מסוימים - - -

יעקב מרגי: מה זה?

יעקב מרגי: אני לא יודע לדבר מופשט.

יעקב מרגי: אני יודע שחור-לבן.

<רונית אנדוולט: יש שם מבחר יותר גדול לבחירה של מזונות, ויש גם אפשרות למזונות אחרים שלא אפשרנו אותם, בעצם, במסגרת ארוחות הצהריים הפורמליות, מאחר והילדים האלה נמצאים גם לארוחות ערב ולארוחות ביניים וכו'.

יעקב מרגי: על איזה בסיס אפשרתם זאת?

<נעמי יולס: אפשר, בבקשה, להתייחס?

<קריאה: אין שם מימון.

יעקב מרגי: אל תפריע.

<נעמי יולס: אני מבקשת להתייחס.

<נעמי יולס: אני נעמי יולס מהלשכה המשפטית במשרד החינוך.

<נעמי יולס: ספציפית לעניין חוזר המנכ"ל, חוזר המנכ"ל פורסם עוד לפני התקנות, כך שלפני - - -

יעקב מרגי: את רוצה לומר שברגע שהתקנות ייכנסו לתוקף, ההחרגה הזאת תתבטל?

<נעמי יולס: התקנות הן, כמובן, מעל חוזר המנכ"ל.

<נעמי יולס: מקומות שבהם התקנות לא נותנות להם מענה, ספציפית, נניח ארוחות הערב – - -

יעקב מרגי: הבנתי, הבנתי.

<נעמי יולס: - - אז מה שרלוונטי זה באמת אותו חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: את יכולה להפנות אותי לאיזה חוק יסוד או לאיזה חוק בל-יעבור שבג"ץ לא יגן עלי, שאם אני מחריג אותם – למה אני לא יכול... סליחה, רבותי.

יעקב מרגי: וואלה, אני רוצה לעזור לכם.

יעקב מרגי: מה שאתם לא יודעים לעשות לבד בישיבות סיעה אני רוצה לעזור לכם פה.

יעקב מרגי: הכנסתם את המדינה ל'ברוך', ואני מנסה להוציא אתכם.

<קריאה: סליחה.

מנחם אליעזר מוזס: כל המדינה?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: מיליון ומשהו ילדים תקועים, בגלל ששלושה שבועות אתם לא יודעים לדבר ביניכם.

יעקב מרגי: תקשיבו.

יעקב מרגי: תעשו לי טובה.

יעקב מרגי: זה יותר רציני.

יעקב אשר: נכון.

יעקב אשר: מאוד.

יעקב מרגי: אני ביקשתי להחריג, עד שהנושא הזה יטופל, כי אני חפץ בשלומם של ילדי ישראל.

יעקב מרגי: אומרים לי: תשמע, אתה תיתפש לא טוב, אם תחריג את החרדים.

יעקב מרגי: אני מוכן להיתפש לא טוב, בשביל שאחר ייהנה, בשביל לפתור לאחרים את הבעיה.

יעקב מרגי: השאלה – וזה יותר למשפטנים – אני עדיין לא הבנתי על איזה בסיס חוקתי אני, כמחוקק, לא יכול להחריג לזמן מסוים, עד שתיפתר הבעיה, אוכלוסייה מיוחדת.

<קריאה: מאיזה טעם אתה רוצה להחריג?

יעקב מרגי: זו גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

יעקב מרגי: תקשיבי, אני אומר לך: אם זו עלות של מאות אלפי שקלים בשנה למוסד, אני גוזר עליהם כליה, סגירה.

יעקב מרגי: את רוצה תיאור של ישיבה ואיך היא נראית?

יעקב מרגי: בואי ואספר לך.

יעקב מרגי: זה מיטות רעועות ומרעישות, חלונות בלי רשתות, מיטות עם דיקטים שבורים כך שמזרון הספוג נכנס ככה.

יעקב מרגי: אם את רוצה, אקח אותך לסיור.

יעקב מרגי: אני לא יודע מתי צבעו את החדרים לאחרונה, וזה לא מעניין אף אחד מהממשלה.

יעקב מרגי: מחוקקים חוקים ותקנות, ואף אחד לא סופר את זה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר לך: יש בסיס אמיתי לטענה.

יעקב מרגי: תאמיני לי, שאני לא רואה ממטר, ותסלחו לי: לא את יעקב אשר, לא את משה גפני ולא את אף אחד.

יעקב מרגי: הייתי מעביר את התקנות האלה, כי אני מאמין בהן.

יעקב מרגי: אבל יש פה טענה אמתית שבישיבות המציאות קשה.

יעקב מרגי: אם המציאות קשה, אם אני גוזר עליהם עכשיו תקנות עם עלויות של עשרות אלפי שקלים, אני גוזר עליהם כליה וסוגר אותם.

<רונית אנדוולט: צריך לראות באמת שזה עולה יותר, כי זה לא בטוח שזה עולה יותר.

יעקב מרגי: תגיד לי, את יודעת מה המפרט?

יעקב מרגי: אני יכול לומר מה מפרט ארוחת הצהריים בישיבות?

יעקב אשר: לא, בגלל שזה שונה.

יעקב מרגי: בבודדים, באיכותי - - -

יעקב אשר: אל להוציא לעז.

יעקב מרגי: אני לא מוציא לעז.

יעקב מרגי: זו מציאות קיימת וקשה.

יעקב מרגי: אלה ארוחות בוקר דלות, ארוחות צהריים שאין בהן את כל אבות המזון.

יעקב מרגי: זה מה שמאלתרים באותו יום מתרומות או אם הצליחו מהיתרה הכספית.

יעקב מרגי: הדבר הראשון הוא, קודם כל, להפעיל את הישיבה: מיזוג, חשמל וניקיונות ושאר הדברים, והמזון הוא בסוף.

יעקב מרגי: את מדברת אתי, תסלחי לי, האם הם נותנים בשר מספר 3 ועכשיו את מחייבת אותו את מספר 5 – תאמיני לי שהוא היה סובל את זה.

יעקב מרגי: אין בשר.

<רונית אנדוולט: זה לא נורא שאין בשר.

<רונית אנדוולט: אנחנו בעד - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני רק אומר לךְ שהפערים הם גדולים.

יעקב מרגי: תאמיני לי.

<מיכל חורין: הילדים אוכלים בתוך מוסד החינוך?

יעקב מרגי: כן.

<מיכל חורין: הילדים אוכלים בתוך הישיבה הקטנה?

יעקב מרגי: כן.

<מיכל חורין: לא בישיבה הגבוהה?

יעקב מרגי: בישיבה הקטנה.

יעקב מרגי: מה פתאום?

יעקב אשר: אנחנו מדברים כרגע רק על מוסדות תרבותיים ייחודיים, שזה בעצם ט'-י"ב.

יעקב אשר: תחריגו אותם.

יעקב אשר: מה קרה?

יעקב מרגי: נאמר לי, בשם היועצת המשפטית של ועדת החינוך והיועצת המשפטית של משרד החינוך, שלא ניתן להחריג.

יעקב מרגי: אני לא מכיר "לא ניתן".

יעקב מרגי: אני המחוקק.

יעקב מרגי: תסבירו לי על איזה בסיס אתם אוסרים עלי להחריג אותם, כי אני רוצה להכניס אותם לפינה.

יעקב מרגי: אני רוצה להכניס אותם, כך שהנציגים שלהם ילכו, ייאבקו ויביאו את הכסף כדי שיהיו ארוחות בכלל.

יעקב מרגי: יש גם מוסדות שאין ארוחות בגלל שאין תקציב.

יעקב אשר: נכון.

<רונית אנדוולט: קודם כל, אנחנו גם בעד.

<רונית אנדוולט: אבל מה שאני גם רוצה להגיד הוא שאנחנו צריכים גוף מייצג לכל הפנימיות החרדיות, שאפשר לעבוד אתו.

יעקב מרגי: יש איגוד מוכר שכולם יודעים לעבוד - - -

<רונית אנדוולט: האיגוד הזה - - -

יעקב מרגי: סליחה, תני לי רגע.

<רונית אנדוולט: שנייה, אני רוצה לעזור.

<מיכל חורין: אפשר להגיד, משפטית – משרד החינוך לגבי - - -?

יעקב מרגי: תני לה לדבר, ואחר כך את.

<רונית אנדוולט: משהו מקצועי.

יעקב מרגי: משרד הבריאות עכשיו.

יעקב אשר: יש פה ערבוב של רפואה ומשפטים ביחד.

יעקב מרגי: יעקב, קח מים קרים.

מנחם אליעזר מוזס: תן לי את המכתב של קידר.

מנחם אליעזר מוזס: לא ראיתי אותו.

<רונית אנדוולט: אנחנו מכבדים את כל - - -

יעקב מרגי: את של גפני ראית?

מנחם אליעזר מוזס: לא.

יעקב אשר: של פרוש ראית?

מנחם אליעזר מוזס: גם לא.

מנחם אליעזר מוזס: בשביל זה, אני באמת - - -

יעקב מרגי: לא להפריע, בבקשה.

<רונית אנדוולט: אני רוצה להבין, ועד היום לא הצלחתי להיכנס לאף פנימייה חרדית למרות שניסינו במהלך השנתיים האחרונות בכל מיני דרכים, כולל כל מיני - - -

יעקב מרגי: הם חיכו שהטיל ייפול.

יעקב מרגי: את לא מבינה?

<רונית אנדוולט: אני רוצה גוף שיעבוד אתנו מקצועית ויעביר לנו את האתגרים התזונתיים.

יעקב מרגי: אדוני יו"ר האיגוד, אתה מתחייב לעבוד מול משרד הבריאות בסוגיה הזאת?

<אברהם פרידמן: אין בעיה.

<רונית אנדוולט: ונראה את הסוגיות שלהם.

<קריאה: אין שום בעיה.

יעקב אשר: גם היום הם עובדים מול משרד הבריאות.

יעקב מרגי: נשמע את הייעוץ המשפטי.

יעקב אשר: גם היום.

יעקב אשר: על הביקורות הם עובדים מול משרד הבריאות.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: זו תברואה.

יעקב אשר: מה זה תברואה?

יעקב אשר: תברואה זה אם זה אוכל - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

<רונית אנדוולט: לא.

<רונית אנדוולט: אני גם לא עוסקת במזרונים, סליחה.

<רונית אנדוולט: אני עוסקת בתזונה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תברואה.

יעקב אשר: זה גם בריאות.

יעקב מרגי: תודה, פרופסור רונית.

<רונית אנדוולט: אבל אני לא אחראית על הבריאות, אלא על התזונה.

יעקב מרגי: קודם כל, תדברי למיקרופון כי לא שומעים אותך.

יעקב מרגי: שנית – ואת מכירה את זה – תציגי את עצמך.

<מיכל חורין: אני עורכת-הדין מיכל חורין מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<מיכל חורין: התקנות האלה הותקנו, בעצם, מכוחו של חוק שחוקק כבר ב-2014.

<מיכל חורין: בעצם, החוק הוא מקור הסמכות שלנו.

<מיכל חורין: הוא מתווה.

יעקב מרגי: מה החוק?

<מיכל חורין: זה החוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה.

יעקב אשר: למה עד היום זה לא אושר?

יעקב אשר: תן לי ליהנות קצת.

יעקב מרגי: אבל, תן לה לשחרר.

יעקב אשר: תן לי ליהנות קצת.

יעקב מרגי: אי-אפשר לנהל דיון ככה.

יעקב מרגי: אני לא אוהב.

יעקב מרגי: אני היושב-ראש, ולא אוהב - - -

יעקב אשר: מאחר ואתה הסברת אותי כל כך טוב מקודם, אני שותק.

יעקב מרגי: באמת.

יעקב מרגי: גם בלי זה הייתי משתיק אותך.

מנחם אליעזר מוזס: אני עדיין שותק עד עכשיו.

יעקב מרגי: אתן לך את רשות הדיבור.

מנחם אליעזר מוזס: כן?

יעקב מרגי: רק תגבש עמדה עם ליצמן - - -

<מיכל חורין: החוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך נחקק כבר ב-2014.

יעקב מרגי: קשה לעבוד עם החרדים.

יעקב מרגי: אני אומר לךְ מהתחלה.

יעקב אשר: לא, אל תגיד ככה.

יעקב מרגי: בסבלנות.

יעקב מרגי: אני אומר.

יעקב מרגי: אל תחליט לי.

יעקב מרגי: בבקשה, בקול.

יעקב אשר: קשה להיות חרדים במדינה – זה כן.

<מיכל חורין: התקנות הותקנו מכוח החוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, והחוק נחקק כבר ב-2014.

<מיכל חורין: בעצם, הוא קובע את גבולות התקנות ששר החינוך צריך להתקין.

<מיכל חורין: בעצם, החוק קובע מהו מוסד חינוך שעליו זה חל.

<מיכל חורין: ההגדרה שם היא הגדרה מאוד רחבה.

<מיכל חורין: בתקנות אני לא יכולה היום להחריג משהו – אני פועלת מכוחו של החוק, וזה מקור הסמכות שלי.

יעקב מרגי: נביא תיקון לחוק.

<מיכל חורין: מקור הסמכות הוא החוק.

יעקב מרגי: חבריי המחוקקים, תביאו תיקון לחוק.

יעקב אשר: אין זמן.

יעקב אשר: תן לנו זמן, אני אעשה את זה.

<קריאה: רגע, רק שנייה.

יעקב מרגי: אתן לך זמן.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה רוצה?

יעקב אשר: חודשיים-שלושה, עד סוף המושב.

<מיכל חורין: בעצם, התקנות נסמכות על החוק שקובע מהו מוסד חינוך.

<מיכל חורין: הן קובעות שהתקנות האלה יחולו במוסד חינוך כהגדרתו בעצם בחוק שנחקק כבר ב-2014.

<מיכל חורין: ההגדרה שם רחבה וכוללת גם את המוסדות התרבותיים ייחודיים.

יעקב מרגי: את יכולה לקרוא את ההפניה מהחוק שמסמיכה את השר להתקין תקנות?

יעקב מרגי: מהי הלשון שם בדיוק?

<מיכל חורין: יש שני סעיפים, סעיפים 2 ו-3.

<מיכל חורין: אני עוברת לסעיף 2(ב): "השר בהתייעצות עם שר הבריאות, ובאישור ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, יקבע תנאים והוראות לעניין הרכב המזון שניתן לספק או למכור בתחום מוסד חינוך ולעניין ערכו התזונתי, בהתחשב, בין השאר, בסוג מוסד החינוך, בצרכי התלמידים ובגילם".

<מיכל חורין: כך עשינו.

<מיכל חורין: בעצם, מוסד חינוך נסמך על ההגדרה של החוק שאומרת: "'מוסד חינוך' – מוסד חינוך כהגדרתו בחוק לימוד חובה, שלומדים בו יותר מעשרה תלמידים".

<מיכל חורין: בחוק לימוד חובה ההגדרה רחבה מאוד ל"מוסד חינוך", וזה כולל - - -

יעקב אשר: אבל נותנים לך אפשרות של סוג מוסד או משהו כזה.

<מיכל חורין: כן, אבל סוג מוסד, מבחינתנו, זה גילאים; - -

יעקב אשר: תעשו לו חשיבה.

<מיכל חורין: - -זו שכבת הגיל.

<מיכל חורין: מעבר לזה שאנחנו נסמכים על החוק, אלה גבולות הגזרה שלנו.

<מיכל חורין: בעצם, גבולות הסמכות שלנו הם החוק שהמחוקק קבע.

יעקב מרגי: מעניין אותי אם יהדות התורה תמכו בחוק.

יעקב מרגי: באיזו שנה זה חוקק?

<מיכל חורין: ב-2014.

יעקב מרגי: סביר להניח שכן.

<מיכל חורין: יכול להיות מאוד שכן.

יעקב אשר: מי היה שר החינוך אז?

יעקב אשר: פירון היה שר החינוך.

<קריאה: שר הבריאות היה ליצמן גם אז.

יעקב אשר: לא.

יעקב אשר: ב-2014?

<קריאה: כן.

<קריאה: זו פעם שנייה שהוא שר בריאות.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: 13' – הממשלה הקודמת - - -

יעקב אשר: נו, באמת, חבר'ה, אנחנו לא אוכלים אוכל בריא, אבל אנחנו לא סניליים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: שרת הבריאות הייתה גרמן, ושר החינוך היה פירון.

יעקב אשר: פירון.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב אשר: אתה צריך להביא לי הוכחות?

יעקב אשר: מה, אתה.

יעקב אשר: ..?

<מיכל חורין: מעבר לזה, כל החרגה, כזו מעבר לזה שכמו שאנחנו רואים את זה היא בלתי אפשרית בתקנות, צריכה גם להיות שוויונית.

<מיכל חורין: בעצם, החרגה כזאת אומרת שילד חרדי לא שווה לילד חילוני.

יעקב מרגי: אבל, הנסיבות.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב אשר: כשהוא לא שווה בכסף, זה כן בסדר.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: יש את החוקים האחרים.

<מיכל חורין: יש את החקיקה הכללית שמדברת על שוויון.

<מיכל חורין: אנחנו צריכים: ילד חרדי שווה לילד חילוני או לכל ילד אחר מכל הבחינות – גם מבחינת הבריאות והדאגה לבריאות.

יעקב אשר: התקציב גם כן.

<מיכל חורין: מבחינת התקציב, משרד החינוך לא מתקצב הזנה במוסדות העל-יסודיים בשום מקום.

יעקב אשר: שמה?

<מיכל חורין: משרד החינוך לא מתקצב את ההזנה במוסדות על-יסודיים.

<מיכל חורין: המקומות היחידים, שבהם הוא מתקצב הזנה, זה במוסדות שהם לפי חוק ארוחה יומית לתלמיד.

יעקב מרגי: אגלה לךְ.

יעקב מרגי: יש סל לפנימיות, ובתוכו יש מרכיב מזון.

יעקב מרגי: אי-אפשר לומר אמירות.

יעקב מרגי: אתם באים פה לוועדה.

<מיכל חורין: לא, לא.

יעקב מרגי: סליחה, סליחה.

יעקב מרגי: אני מכבד, ונותן את כל הבמה.

יעקב מרגי: אבל, מה לעשות, לא התישו אותי כך שלא אהיה חד קליטה או חד מחשבה.

יעקב מרגי: אני אומר לךְ, ותקשיבי טוב-טוב: גם הקטע של השוויון – עם כל הכבוד, אני יכול להתמודד אתו ואפשר להתמודד אתו, כי במה שמדובר במשרד החינוך חוק השוויון לא עובד, כי את מגדירה שהילד הזה הוא מסוג אחר.

יעקב מרגי: את מגדירה אותו.

יעקב מרגי: נתת לו הגדרה של חוק נפרד.

<קריאה: דווקא - - -

יעקב מרגי: אני רוצה להתפלפל אתך משפטית וליהנות מהחוויה הזאת, בסדר?

יעקב מרגי: זה חוקק בחוק נפרד של תרבותי ייחודי, וזה לא החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: את יודעת מה?

יעקב מרגי: גם לו יצוין שחוק תרבותי ייחודי יונק ממשהו, עדיין את לא מתקצבת; את רואה אותו סוג ב', את רואה אותו סוג ג'.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: תגידי "חס וחלילה" עד מחר.

יעקב מרגי: הבן שלו או הבן שלו לא מתוקצבים כמו הבן שלך.

יעקב מרגי: זה עובדתי.

יעקב מרגי: המדינה נתנה את זה.

יעקב מרגי: אני לא תוקף.

יעקב מרגי: אני רק מסביר לךְ מציאות משפטית.

יעקב מרגי: אני אוהב שמשתמשים בשוויון.

יעקב מרגי: אני פריק של שוויון.

יעקב מרגי: אבל הוא לא מתקיים.

יעקב מרגי: לא יכול להיות שאני אתעקש שהוא יתקיים דווקא איפה שהנסיבות נותנות לך, כרגולטור, ונותנים לי כמחוקק, להבין שיש פה מציאות בלתי אפשרית.

יעקב מרגי: לכן אני לא קיבלתי את זה בשטחיות ובשליפה.

יעקב מרגי: אני לא מוכן לקבל, אלא אם כן זה יבורר עד תום, כי אני חושב שצריך פה להחריג.

יעקב מרגי: אם את שואלת אותי איפה יותר בעייתי: לא לאשר היום את התקנות או להחריג עד שימצאו, ונקציב זמן שימצאו?

יעקב מרגי: – אני מקדש את הקטע הזה של אי-השוויוניות בשם אי-השוויון, כי אני אומר לך: אני לא רוצה לתקוע מיליון ומשהו ילדים בשביל 30,000 ילדים שצריך למצוא להם מענה ולתת להם מענה.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: לא נכון.

יעקב מרגי: אנחנו עושים זאת בהרבה תחומים, וזה יושב בכלל על חוק אחר – תרבותי ייחודי.

יעקב מרגי: למה נתנו לו "תרבותי ייחודי"?

יעקב מרגי: כי הוא בהסתכלות אחרת.

יעקב מרגי: עומדת לשר, אם רוצים, והשאלה היא האם רוצים.

יעקב מרגי: אני אומר שהוועדה צריכה לומר – גם אם תחליטו שכן, תלכו להתייעצות – אני אומר לךְ שאני אקצוב זאת בזמן לתת להם להשיג את מה שצריך להשיג.

יעקב מרגי: צריך לתקן את כל הסיפור הזה ולתת את הכלים.

<מיכל חורין: אם אפשר לחדד, דווקא חוק תרבותי ייחודי, היסטורית, נחקק בגלל שהמוסדות האלה לא מלמדים ליבה, בעקבות עתירה לבג"ץ.

<מיכל חורין: מבחינת פדגוגית, נכון שיש פער בין המוסדות האלה למוסדות האלה, אבל דווקא התקנות האלה לא מדברות פדגוגיה – הן כבר מדברות בריאות.

יעקב מרגי: גברתי, תזכירי לי את השם הפרטי.

<מיכל חורין: מיכל.

יעקב מרגי: אני חתום על החוק הזה.

יעקב מרגי: אם אני לא טועה, היינו שני חברי כנסת.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה זה.

יעקב מרגי: דווקא לשם הלכתי.

יעקב מרגי: אני יודע שזה בגלל הליבה.

יעקב מרגי: המדינה הכירה באי-השוויון, הכירה בהחרגה, ונתנה לו מעמד והסתכלות אחרת בכלל.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שבתזונה ובבריאות תתני הסתכלות אחרת, - -

<מיכל חורין: נכון.

יעקב מרגי: - -אבל יש נסיבות שאומרות: כרגע, במציאות הזאת, אם אני אתקן את התקנות, זו גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

יעקב אשר: - - -

יעקב מרגי: אתן לכם.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת זכות דיבור גם לאורחים.

יעקב מרגי: לכן מה אני מבקש?

יעקב מרגי: אני מבקש החרגה, עד ששר החינוך וראש הסיעות החרדיות ימצאו את הפתרון לכך.

יעקב אשר: אגב, ההחרגה הפדגוגית, היה לה הרבה ביטוי גם בהשתתפות של רשויות מקומיות בתחזוק של המקום, כמו שזה עובד במקומות אחרים ולא אצל החרדים.

יעקב אשר: זה לא רק פדגוגיה.

יעקב אשר: זה לא היה רק פדגוגיה.

יעקב אשר: בגלל הפדגוגיה, אנחנו משלמים מחיר.

יעקב אשר: אבל אם אנחנו משלמים מחיר, אל תכפו עלינו דברים שאתם יודעים לשלם לנו.

יעקב אשר: זה הכול.

יעקב מרגי: אני אומר לךְ עוד אי-שוויון שהוא הפוך במקרה הזה.

יעקב מרגי: את יודעת שמוסדות החינוך הממלכתיים של המדינה לא עומדים בכללי הבטיחות שמחייבים את המוסדות האלה בחוק רישוי.

<מיכל חורין: - - - של המדינה.

<מיכל חורין: - - - הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: אני לא נכנס.

יעקב מרגי: אני יכול לשבת פה - - -

<מיכל חורין: הם לא פרטיים.

יעקב מרגי: בגלל שהם לא פרטיים, הבן שלך צריך להיות חשוף למפגעים בטיחותיים, מה שלא חשוף אליהם הבן שלו.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: כאן הרשות המקומית היא הבעלים של המבנה, ולכן - - -

יעקב מרגי: אז מה?

יעקב מרגי: תחילו את האחריות על רשויות מקומיות.

יעקב מרגי: גם את זה אתם לא עושים.

יעקב מרגי: את מבינה?

יעקב מרגי: אני יכול לשבת פה ולמנות - - -

<מיכל חורין: אבל זה לא קשור לטעמים הבריאותיים.

יעקב מרגי: עוד פעם, כשאני הולך לבריאות – את מביאה אותי לשוויון, וכשאני הולך לשוויון – את מביאה אותי לבריאות.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: משווים שווים בין שווים.

יעקב מרגי: אני כרגע תוקף ונותן לךְ - - -

<מיכל חורין: משווים בין דברים שהם שווים.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: אני תוקף ונותן לךְ את כל הסיבות למה כן לחשוב שאפשר להחריג, ואפשר להחריג.

יעקב מרגי: אני לא מקבל את האפשרות הזאת, כי אני חושב שבנסיבות שנוצרו – להחריג את זה לתקופה עד שיימצא פתרון.

יעקב מרגי: עשו זאת בחוק ההנגשה.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שלא.

יעקב מרגי: בתקנות ההנגשה החריגו.

<מיכל חורין: מעבר לזה שאני לא מוסמכת להגיד כן או לא, גם משפטית - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתם מוסמכים לומר את ה"לא".

יעקב מרגי: את ה"כן" – אתם לא מוסמכים.

<מיכל חורין: לא.

<מיכל חורין: משפטית, - - -

יעקב מרגי: אמרתם את ה"לא".

יעקב מרגי: עובדה שאמרתם את ה"לא".

יעקב מרגי: מה את אומרת לי "לא".

<מיכל חורין: משפטית, זה לא בלתי-אפשרי, בגלל שהחוק מגדיר לי מהו מוסד חינוך.

יעקב מרגי: אני אומר לך מה עושים במקרים אחרים.

יעקב מרגי: תלכו, תכינו שיעורי-בית ותביאו לי פתרון.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: אין תקנות.

יעקב מרגי: ככה את רוצה שאני אגיד לך?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד את זה.

יעקב מרגי: גברת שמר, בבקשה.

<יפעת שמר: אני יפעת שמר, אקטיביסטית בנושא תזונה לילדים במסגרות החינוכיות וחברה בוועדה להסדרה של תזונה בריאה שליצמן מינה.

<יפעת שמר: אתם מדברים פה וצועקים פה גוואלד.

<יפעת שמר: אני חושבת שמה שכולנו צריכים לצעוק עליו גוואלד זה על בריאות הילדים.

<יפעת שמר: אני יכולה לספר לכם על ילדה בת שמונה - - -

<קריאה: כל הילדים.

<יפעת שמר: כן, כל הילדים.

<יפעת שמר: אני, כאימא, ולא משנה מאיזה מגזר אני, יכולה לספר לכם על ילדה בת שמונה רזה, פעילה ומקסימה שאמה מודעת לתזונה, ועדיין הרופאה שלה הייתה בשוק כשהם גילו שיש לה כולסטרול גבוה.

<יפעת שמר: זו ילדה בת שמונה.

יעקב מרגי: שומו שמיים.

<יפעת שמר: אני יכולה לספר לכם על ילדה שכבר בגיל 15 סובלת מסכרת סוג 2, ותסחוב את זה אתה לכל החיים.

יעקב מרגי: אני שמח שאת מצטרפת לדברים שאמרתי לפרופסור רונית.

<יפעת שמר: ברשותך, רק אמשיך.

<יפעת שמר: זה באמת לא משנה מאיזה מגזרים הילדים האלה, כי המחלות האלה לא תוקפות מגזר אחד או אחר.

<יפעת שמר: אנחנו צריכים לדאוג לכלל הילדים, ואנחנו צריכים לדאוג להם היום כי היינו צריכים לדאוג להם כבר לפני שנים רבות ורק עכשיו באמת אנחנו כאן.

<יפעת שמר: החוק הזה יצא לחקיקה ב-2012, ועבר בקריאה שנייה וקריאה שלישית וחוקק ב-2014.

<יפעת שמר: יהדות התורה הייתה גם חתומה על זה.

<יפעת שמר: התקנות כבר שנתיים מעוכבות, בניגוד לחוק, וגם על זה אני רק מצרה שלא הגשנו בג"ץ כבר מזמן.

יעקב מרגי: מה לא הגשת בג"ץ?

<יפעת שמר: אני מצרה על זה.

יעקב מרגי: לא, אני לא הולך על הנושא הזה.

יעקב מרגי: יש לי ביקורת חריפה על תהליך תיקון התקנות ואישור התקנות על-ידי משרד המשפטים, ואני תמיד אומר את זה.

יעקב מרגי: זו הזדמנות שלי לומר.

יעקב אשר: אדוני היושב-ראש, למה - - - לא הגישו?

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני באמצע הדיבור.

יעקב מרגי: אתה לא מקשיב, גם מפריע לי וגם ניתקת לי את חוט המחשבה.

יעקב מרגי: בהזדמנות הזאת שאת היית מגישה בג"ץ, היינו מטפלים ברעה החולה שמשרד המשפטים קופץ כמוצא שלל רב על כל...

יעקב מרגי: זה לא התפקיד שלו.

יעקב מרגי: שיסמיך משרד ממשלתי לגמור את התקנות.

יעקב מרגי: למה זה צריך לעבוד דרך משרד המשפטים?

יעקב מרגי: במשרד הייעודי זה מתעכב שמונה חודשים ובמשרד המשפטים – שנה שלמה.

יעקב מרגי: חבל שלא הגשתְ בג"ץ באמת.

<קריאה: וזה עוד כשביקשנו דיוני חירום בוועדה.

יעקב אשר: אבל לא הוועדה עיכבה את זה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: תסיימי.

יעקב אשר: לא היושב-ראש עיכב את זה.

יעקב מרגי: זה לא אנחנו.

יעקב מרגי: ברור.

<יפעת שמר: ברשותך, זה הכי קל להצביע על אשמים ולהגיד שהמדינה לא עשתה, שזה לא עשה או שאחר לא עשה.

<יפעת שמר: אני חושבת, כמו שאמרת, שהדבר האחראי, שהיה צריך לעשות מי שבאמת רצה ודאג לילדים שלו, היה לבוא עם מסמכים ונתונים, - -

יעקב מרגי: אמרתי.

<יפעת שמר: אני מסכימה אתך.

יעקב מרגי: אבל את לא מפרגנת.

יעקב מרגי: אמרתי.

<יפעת שמר: אמרתי שאני מסכימה אתך.

<יפעת שמר: - - ולא תוקע את כל ילדי ישראל בסיטואציה ופוגע בבריאות שלהם לאורך זמן רק בשביל להשיג פה משהו.

<יפעת שמר: אני יכולה להגיד, כפעילה בתזונה בצהרונים, מתוכניות שהייתי מעורבת בהן לשפר את התזונה של הילדים, שזה עולה משהו כמו שקל או שניים – ההפרש בין התזונה הקיימת לבין התזונה.

<יפעת שמר: ..

<יפעת שמר: זה שקל-שניים ילד ליום, וזה לא סכומים של מאות אלפים בחודש.

<יפעת שמר: אני יכולה להגיד לך שאחד החששות שלי, מעבר - - -

יעקב מרגי: את אומרת שאולי בגלל זה הם לא הכינו מסמך?

<יפעת שמר: כנראה, אבל אני חושבת שראוי שיבואו מסמכים עם אנשי מקצוע.

יעקב מרגי: כמה זמן - - -?

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: לא עומדת לך זכות, אחרי ההתנהלות של הדיון הקודם.

יעקב מרגי: אני מדבר ליושב-ראש האיגוד.

יעקב מרגי: תכבד אותו.

<אברהם פרידמן: אני חושב שכרגע בתקופה של ששים יום אנחנו נוכל להגיע - -

יעקב מרגי: אתה תביא מסמך מבוסס?

<אברהם פרידמן: - -למסמכים, - -

יעקב מרגי: אבל, מבוסס.

<אברהם פרידמן: - - וגם להבנות.

יעקב מרגי: ותדחה את כל התוכניות שלך להתעשר על חשבון התקנות.

יעקב מרגי: זה בהומור, בהומור.

יעקב אשר: הוא אמר את זה בהומור.

יעקב אשר: ראשי הישיבות - - -

<קריאה: ואז, כל המדינה – בעוד שישים יום?

<קריאה: חבל.

<עירית ליבנה: למה שישים יום?

<עירית ליבנה: יש עוד שלושה חודשים אחר כך - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: את תוהה למה יחכו עוד שישים יום?

<עירית ליבנה: לא.

<עירית ליבנה: אני שואלת.

יעקב מרגי: עירית, תקשיבי.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר שהחוק חוקק ב-2014, והגיע אלי לוועדה – אגלה לך סוד?

יעקב מרגי: – ואף אחד לא דחף אותי לשים אותו על סדר-היום.

יעקב מרגי: אני שמתי אותו על סדר-היום.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: אף אחד לא דחף אותי.

יעקב מרגי: גם עכשיו, אם לא יגיע להסכמה, השמיים לא יפלו ולא יירדו גשמים מעבר למה שתוכנן.

יעקב מרגי: בואי ותקשיבי: אל תטיפו לי מוסר.

יעקב מרגי: אני באתי ואמרתי ביושר ונזפתי באיגוד שכשהחוק חוקק, הוא היה צריך לדעת כבר שהחוק חוקק ושהולך ליפול עליו הטיל בעוד שנה או בעוד חצי שנה.

יעקב מרגי: משעלה הדיון והוגשה רביזיה, נתתי את מלוא תוכחתי כלפי חברי-הכנסת, ולא חששתי מהם.

יעקב מרגי: רבותי, מה החוכמה לתקן תקנות?

יעקב מרגי: ומה?

יעקב מרגי: את חושבת שייכנסו לשם?

יעקב מרגי: את חושבת שישתנה שם משהו?

יעקב מרגי: ! אין להם.

יעקב מרגי: הם יסגרו.

יעקב מרגי: אם תבואי, יבוא צו סגירה, וצו סגירה – יסגרו.

יעקב מרגי: על מה אתם מדברים?

יעקב מרגי: כמו שאנחנו סופרים עד עשר כשמחוקקים חוקים ולא רוצים לעשות דברים שמחר-מחרתיים נתחרט עליהם, אז גם כאן.

יעקב מרגי: תקנות זה חקיקה.

יעקב מרגי: אני אומר לךְ: מרגע שזה הולך להשפיע על כ-34,000 תלמידים, כשהמציאות שם קשה ממילא ואף אחד לא נתן את הדעת שמישהו צריך.

יעקב מרגי: ..

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, כל הגופים שמניתם מתוקצבים בדרך כזו או אחרת.

יעקב מרגי: צהרונים מתוקצבים.

<קריאה: צהרונים לא נכנסים בחוק הזה.

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: צהרונים של משרד החינוך – מתוקצב, מפעל ההזנה – מתוקצב.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, גם מה שהרשויות המקומיות עושות – הן גובות.

יעקב אשר: נכון.

יעקב מרגי: צריך לומר את הדברים.

יעקב מרגי: אני אומר לךְ, שאני בוער; כולי רותח, כי אני רוצה להעביר את התקנות, ואני לא רוצה לתקוע אותן.

יעקב מרגי: רבותי, מה אנחנו מבקשים?

יעקב מרגי: תחריגו כרגע את התרבותי ייחודי, ותנו לנו את הזמן.

יעקב מרגי: נקצוב זמן ביחד בהסכמה.

יעקב מרגי: אני לא אתן להם להתחמק מאחריות.

יעקב מרגי: אני אומר בצורה חד-משמעית, והנה אני מתחייב ולא מעניין אותי המסגרות הפוליטיות: אם אני אקצוב זמן ולא יגיעו להסכמה, אני 'חותך' את זה ומעביר את זה.

יעקב אשר: אין שום בעיה.

יעקב אשר: זו בקשתנו.

יעקב מרגי: אבל לבוא להגיד לי: בשם השוויון, בשם השוויון.

יעקב מרגי: אין שוויון במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני מוכן לייצג את המדינה בכל ערכאה.

יעקב מרגי: אין שוויון ובמיוחד לא בחינוך.

יעקב מרגי: אני אביא לך מבוקר עד ערב סוגיות וסעיפים שם אנחנו לא בשוויון, ושאנחנו יודעים להעדיף את אלה ולא את אלה ולתת לאלה ולא לתת לאלה.

יעקב מרגי: כשרצינו לתת לחינוך - - -, בחרנו כביש עוקף פאלוג'ה – דרך המשרד לשוויון חברתי.

יעקב מרגי: נו, יש יותר עוולה מזה?

יעקב מרגי: יש יותר ביזיון ויש מחזה יותר מביש למדינה, שמדברת בשם השוויון בחוק יסוד, לעשות את הדבר הזה?

יעקב מרגי: ! אז אל תטיפו לי.

יעקב אשר: אני גם מבקש מאנשי המקצוע, שכל כך דואגים לבריאותנו: - -

יעקב מרגי: תביאו פתרונות.

יעקב אשר: - - תבואו בבקשה לבתי-הספר שלנו, ותראו 45 בנות מצטופפות.

יעקב אשר: תראו בית-ספר בקריית-שמואל בחיפה, שם משרד החינוך לא מוכן לכפות על ראש העיר לתת לו מקום.

יעקב אשר: הם נמצאים בסכנת נפשות.

יעקב אשר: היושב-ראש היה שם.

יעקב אשר: אתם דואגים לבריאות שלנו?

יעקב אשר: דואגים לילדים שלנו?

יעקב אשר: תדאגו עד הסוף.

יעקב אשר: תבואו ותראו איך הילדים שלנו - - -

<רונית אנדוולט: קודם כל, אני - - -

יעקב אשר: אני פונה לכולנו, ולא אלייך באופן אישי.

יעקב אשר: אני פונה לכולם.

<רונית אנדוולט: קודם כל, אני אשמח - - -

יעקב אשר: תראו ילדים – 600 בנים ובנות – מצטופפים בגלל התעמרות של ראש עיר בגיבוי של שר חינוך – בגיבוי של שר חינוך.

<רונית אנדוולט: קודם כל, אני מבינה ללבך.

יעקב אשר: איפה אתם?

יעקב אשר: איפה משרד הבריאות?

יעקב אשר: איפה משרד הבטיחות?

<רונית אנדוולט: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: יעקב, יעקב, צא עם עמית החוצה.

יעקב מרגי: הוא לא צועק.

יעקב מרגי: זה הקול שלו.

<רונית אנדוולט: לא.

<רונית אנדוולט: בסדר, גם אני יודעת להרים את הקול.

<רונית אנדוולט: אבל אני חושבת שאנחנו שוכחים את המטרה המשותפת שלנו.

<רונית אנדוולט: המטרה המשותפת שלנו היא - -

יעקב מרגי: מזון בריא.

<רונית אנדוולט: - - שהילדים שלנו יאכלו בריא יותר.

יעקב מרגי: גם בבתים של האנשים, - -

<רונית אנדוולט: אין בעיה.

יעקב מרגי: - - שלא יהיה כולסטרול לאנשים ולא נתמודד עם - - -

<רונית אנדוולט: אנחנו עובדים גם בחוק ההסדרה.

<רונית אנדוולט: עבדנו מאוד קשה השנה שגם - - - שכל האוכלוסייה יותר בריא.

<רונית אנדוולט: אבל, מערכת חינוכית - - -

יעקב מרגי: אל תגידי "חוק ההסדרה" – חוק ההסדרים.

<רונית אנדוולט: ועדת ההסדרה של משרד הבריאות.

<רונית אנדוולט: חתכת לי את חוט המחשבה.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: אמרת: ההסדרה.

<רונית אנדוולט: כמו שמשרד החינוך לא מוכר סיגריות ואלכוהול לילדים, הוא לא יכול לספק מזון מזיק לילדים.

<רונית אנדוולט: זה א'-ב'.

יעקב מרגי: משרד הבריאות לא מספק.

<רונית אנדוולט: משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך לא מספק.

<רונית אנדוולט: לא.

<רונית אנדוולט: ההורים – מה שאני הבנתי - - -

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: בואי ואגיד לך.

יעקב מרגי: יש אקס-טריטוריה.

<רונית אנדוולט: ההורים משלמים עבור השהות של הילדים בפנימיות החרדיות, ותמורת התשלום הזה הם זכאים לקבל מזון בריא.

<רונית אנדוולט: אנחנו מוכנים לעזור לעשות את זה בריא יותר.

<רונית אנדוולט: דרך-אגב, עד היום, אף גוף חרדי, למרות שניסינו בכל מיני דרכים, לא - - -

יעקב מרגי: אמרתי.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

<רונית אנדוולט: שיפנו אלינו - - -

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך, וגם את זה אמרתי.

יעקב מרגי: הטחתי פה: חיכיתם שהטיל ייפול.

יעקב מרגי: אמרתי את זה.

יעקב מרגי: מה, נחזור?

יעקב מרגי: רבותי, כרגע, המציאות היא עובדתית.

יעקב מרגי: יש עובדה בשטח, וזו המציאות.

יעקב מרגי: רוצים להתמודד אתה או שרוצים להגיד "תיקנו תקנות"?

יעקב מרגי: אני אומר לכם: כמו שלא מוכרים סיגריות לקטינים – ואל תספרי לי את הבדיחה הזאת, כמו שלא מוכרים אלכוהול לקטינים – ואל תספרי לי את הבדיחה הזאת.

יעקב מרגי: בסדר?

<רונית אנדוולט: לא בין כתלי בית-ספר.

יעקב מרגי: סליחה, תקשיבי.

יעקב מרגי: אני יודע שהחוק אומר שמה שקשור בבית-הספר זה לאורך כל שעות היום.

יעקב מרגי: נכון שיש תפיסה כזו?

<קריאה: נכון.

יעקב מרגי: אז אל תספרי לי מה קורה במסיבות של בני-הנוער בבתי-הספר.

יעקב מרגי: צריך לתקן וצריך לעשות.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לךְ: זו לא חוכמה לתקן ושלא יהיה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, מניסיוני, שאני יודע שכל יחידות הפיקוח והאכיפה של משרד החינוך, הרי הם לא ילכו: לא למוסדות של בני פישר ולא למוסדות הממלכתיים.

יעקב מרגי: הם יהיו מובטלים.

יעקב מרגי: הם ייפלו רק עליהם.

יעקב מרגי: אין להם מענה.

יעקב מרגי: אני צריך להיות קשוב לכך.

יעקב אשר: הוא אומר: אני לא יודע להבטיח תקציב.

יעקב אשר: אז מה יש לדבר?

יעקב מרגי: לא הגעתם להסכמה?

יעקב אשר: אתה לא תגיע להסכמה כזאת.

יעקב אשר: הוא אומר: אני לא יכול להבטיח תקציב.

<הדיל יונס: אני ממשרד המשפטים.

<הדיל יונס: אני אומרת שהצעה זמנית להחריג באופן זמני את מוסדות החינוך – בעצם, אי-אפשר לעמוד משפטית, כי בעצם התקנות עומדות בניגוד לחוק המסמיך שלהן וגם לעקרונות מאוד בסיסיים בחוק, למשל איסור הפליה במוצרים ובשירותים.

<הדיל יונס: אלה הוראות בחקיקה שאי-אפשר לסתור - - -

יעקב מרגי: אני מכבד את מה שאת אומרת.

יעקב מרגי: אני רק שואל: איפה הייתם, כשחוקקו את חוק המוכשר, כשתקצבו את המוכשר בחוסר?

<הדיל יונס: קיים חוסר שוויון - - -

יעקב מרגי: איפה כל הארגונים, איפה כל משרדי הממשלה, איפה כל המשפטנים היו, כשקבעו שילד X לא ראוי ולא זכאי לתשלום לשעות הוראה למורה איכותי, לעומת ילד אחר?

יעקב מרגי: אני שואל: איפה הייתם?

<הדיל יונס: לא נראה לי שנתקלתי בהוראה בחוק או בתקנות שמפלים או קובעים משהו שהוא אי-שוויוני.

<הדיל יונס: אני חושבת שאי-השוויון שקיים לא נגרם ביודעין ובאישור של ועדת חינוך.

<הדיל יונס: זה מהלך שנעשה באישור וביודעין של ועדת חינוך שמאשרת משהו בניגוד לחוק, להוראה ראשית בחוק מסמיך.

<הדיל יונס: משפטית, זה - - -

יעקב מרגי: כדי לא להכשיל אתכם משפטית – הנה אני אומר לכם, אני סיכמתי – אני מודיע: לא יהיו תקנות, עד שתתנו לי מענה לסיפור הזה של תרבותי ייחודי.

יעקב מרגי: כמו כן, אני נותן לכם, ראשי הסיעות החרדיות: מאחר ולא ידעתם לדבר ביניכם, אני מתנדב, אם תרצו, לחבר בינך - - -

מנחם אליעזר מוזס: לא נתת לי לדבר.

יעקב מרגי: אני אתן לך, לפני שאני נועל את הישיבה.

יעקב מרגי: מאחר ולא ידעתם לדבר ביניכם, ושעה לפני הדיון, בצורה מבישה – תן לי רגע, מה שיש על לבי אני אומר – לא ייתכן ששעה לפני הדיון אני אקבל מכתב של חברי-הכנסת של דגל התורה שלא יודעים לדבר עם יהדות התורה, כשליצמן מאיץ בי, שר הבריאות של יהדות התורה, להעביר את התקנות.

יעקב מרגי: אני מקבל שעה לפני כן מכתב יפה וחכם.

יעקב מרגי: אני יודע שכשיו"ר ועדת הכספים רצה לעצור את המדינה, ידע לעצור את המדינה.

יעקב מרגי: הוא עשה לי - - -

יעקב אשר: אנחנו לא רוצים לעצור את המדינה – - -

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: תנו לי לדבר.

יעקב אשר: - -אנחנו רוצים אוכל בריא.

יעקב מרגי: הוא ידע לעצור.

יעקב מרגי: אתה רוצה לעצור.

יעקב מרגי: הוא ידע לעצור לי תקציבים, כשהייתי שר, בגלל שלא נעניתי לבקשה מסוימת שלו.

יעקב אשר: מה אתה מכניס - - -?

יעקב מרגי: הוא יודע.

יעקב מרגי: אז אני לא מבין למה שעה לפני הדיון, כשניתנו לו שלושה שבועות ממני לסיים את הסאגה הזאת ולא מצליחים.

יעקב אשר: הוא אמר את זה - - -

יעקב מרגי: אבל אתה יודע מה?

יעקב מרגי: מאחר ואני מאמין בבעיה, מאחר ואני יודע שלצערי הרב החברה החרדי – - -

יעקב אשר: שאנחנו צודקים.

יעקב מרגי: - - ה-DNA שלה הוא שפועלים רק כשנופל הטיל ולא יודעים לקדם את פני הרעה, אז הנה אני אומר לכם: תורידו את השלט "נגרר" ושימו שלט "גורר", ואני נותן לך.

יעקב מרגי: זה שאני לא מעביר היום את התקנות זה לא אומר שלא אעביר אותן בזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אני נותן לך להסתדר עם משרד הבריאות עם ראשי המפלגות שמייצגים אותך, כולל ש"ס ויהדות התורה.

יעקב מרגי: תביאו מתווה מוסכם.

יעקב מרגי: כרגע, באין מענה, אני לא מעביר את התקנות.

<קריאה: אדוני, רק - - -

יעקב מרגי: תכף אתן לךְ.

יעקב מרגי: חבר-הכנסת מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב: מילה בסלע, מִשְתּוּקָא בתרֵין.

מנחם אליעזר מוזס: חז"ל אומרים שכל מילה שווה סלע – מה שאתה דיברת ומה שהרב אשר דיבר.

מנחם אליעזר מוזס: הייתי יו"ר איגוד מנהלי הישיבות הראשון.

יעקב אשר: אתה אשם...

מנחם אליעזר מוזס: הייתי לפני 40 שנה, כשקבעו: אתן, ישיבות קטנות, תקבלו רק 40%.

מנחם אליעזר מוזס: בהסכם קואליציוני העלו את זה ל-60%, אבל יותר?

מנחם אליעזר מוזס: – נייט.

מנחם אליעזר מוזס: יש אפליה ברורה בין ילדים אלה לילדים אלה.

מנחם אליעזר מוזס: בגיל התיכון אלה זכאים ואלה לא זכאים.

מנחם אליעזר מוזס: זה כבר נקבע בשעתו, בזמנו.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שכל מילה שנאמרה כאן – אלה באמת דברים של טעם.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אתה שומע?

יעקב מרגי: כן, אני אתך.

מנחם אליעזר מוזס: אתה שומע את השבחים, כן?

יעקב מרגי: לא.

<קריאה: הוא רוצה שתחזור על השבחים.

יעקב מרגי: אני חי טוב, כשנכנסים בי.

יעקב מרגי: ה-DNA שלי זה מלחמות.

מנחם אליעזר מוזס: יעקב אשר, כל מילה שנאמרה כאן היא מילה בסלע מישתוקא בתרין.

מנחם אליעזר מוזס: והמשכיל בעת ההיא יידום.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שמה שאמרת עכשיו, במילים האחרונות, אלה הנכונות.

מנחם אליעזר מוזס: הגענו ברגע האחרון, אבל צריכים לתקן את הדבר הזה.

יעקב מרגי: זה גם על דעת שר הבריאות ליצמן?

מנחם אליעזר מוזס: לא.

מנחם אליעזר מוזס: על דעת מי אתה מדבר?

יעקב מרגי: כבודו מדבר בשמו?

מנחם אליעזר מוזס: אני מדבר.

מנחם אליעזר מוזס: אני כאן חבר בוועדה, לא?

יעקב מרגי: אני חפץ, כמה – אני לא רוצה לומר: מת לדעת – לדעת מה עמדת יהדות התורה המאוחדת בסוגיה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: והמשכיל בעת ההיא יידום.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציג מועצת התלמידים והנוער הארצי, בבקשה.

<דן קציר: אני דני קציר, נציג מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<דן קציר: האמת היא שכשראינו את נושא הוועדה, באנו לדבר, באופן כללי, על ההשפעות של הרפורמה החדשה שעשו בנוגע למזון הבריא בבתי-הספר, בקפיטריות.

יעקב אשר: אתה מדבר על הקפיטריות.

יעקב מרגי: כללי.

יעקב מרגי: הוא אומר מה שרצית.

<דן קציר: אני מדבר, באופן כללי, על כל הרפורמה, ולא על העניין החרדי בפרט.

מנחם אליעזר מוזס: יש ישיבות קטנות במועצת התלמידים?

יעקב מרגי: אתה לא תרצה שהם ישלמו.

יעקב מרגי: מה אתה עושה?

יעקב מרגי: כשהגשתי את הצעת החוק, מיד אמרו לי: תחריג.

<דן קציר: אנחנו רוצים - - -

יעקב מרגי: באמת אם היית מאמץ את "והמשכיל בעת ההיא יידום", לא היית נופל.

<דן קציר: הלוואי.

<דן קציר: האמת היא שאנחנו ממש מחכים שיגיעו אלינו.

<דן קציר: אני רוצה להעלות באמת בעיות מהשטח שקיימות בעקבות השינויים.

<דן קציר: היום, קודם כל, יש הרבה בתי-ספר שלא נפתחו בהם קפיטריות.

<דן קציר: לדוגמה בבית-הספר שלי, ותכף פברואר, אין קפיטריה.

<דן קציר: הרבה מזה נגרם מהתקנות החדשות שהונחתו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לך שהבן שלי שכח איך נראית ארוחת הצהריים בבית, והוא לוקח כסף כל בוקר מהבית כדי לקנות.

יעקב מרגי: הלוואי ולא הייתה שם קפיטריה.

<קריאה: יביאו מהבית.

יעקב מרגי: הלוואי ולא הייתה קפיטריה.

יעקב מרגי: תודה.

<מיכל חורין: אני רק מבקשת: אם אפשר, לקבל את החומרים, את הבסיס של התפריטים – את פירוט התפריט של המוסדות התרבותיים ייחודיים - -

יעקב מרגי: כמה זמן אתם רוצים להידברות?

<מיכל חורין: - - וכספים, כדי שנוכל - - -

<אברהם פרידמן: אמרתי: שישים יום – הכול ייגמר.

יעקב מרגי: תשבו ביניכם.

יעקב מרגי: אני לא נותן לכם שישים יום.

<קריאה: למה לא חודש?

יעקב מרגי: סליחה, את רוצה לנהל את הדיון במקומי?

<קריאה: לא.

<קריאה: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: תני לי לדבר.

יעקב מרגי: אולי הייתי חוסך לך.

יעקב מרגי: מה תרבות הדיון הזאת?

מנחם אליעזר מוזס: אפשר להציע 45 יום.

יעקב מרגי: לא, אתה לא מציע כלום.

יעקב מרגי: אמרתי לך: "והמשכיל בעת ההיא יידום"?

<מיכל חורין: כי יהיה לנו קשה להגיע לאיזה שהוא - - -

יעקב מרגי: כמה זמן את רוצה?

<מיכל חורין: אני צריכה את החומר מהם.

<מיכל חורין: אני לא יכולה להתחיל - - -

יעקב מרגי: 45 ימים.

יעקב מרגי: הנה, נעניתי.

<קריאה: לא, לא.

<קריאה: את תקבלי חומר מקצועי.

<קריאה: לקבל את החומר.

<קריאה: לקבל את החומר – 45 יום?

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: לקבל את החומר – תשבו ותתחילו לדבר.

<אברהם פרידמן: תקבל חומר מקצועי.

<קריאה: יש עוד שלושה חודשים - - -

יעקב מרגי: אתה לא הבנת.

יעקב מרגי: כשאני אומר 45 יום – זה פה.

יעקב מרגי: כדי שזה יהיה פה תוך 45 ימים - - -

<מיכל חורין: אפשר לקבל תוך שבוע, כדי שנוכל - - -?

יעקב מרגי: זאת אומרת, כבר אחרי הדיון אתם מחליפים טלפונים ומתחילים יום.

יעקב מרגי: 30 יום – גמרתם הכל ביניכם.

יעקב מרגי: בסדר?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תתחילו לדבר.

יעקב מרגי: 30 יום – תסיימו את ההידברות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: הרביזיה לא נדונה ולא הוצבעה.

יעקב מרגי: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: אני פותח את הישיבה.

יעקב מרגי: יועץ שר החינוך ביקש לדבר.

<עמית פרסיקו: יועץ של שר החינוך.

<עמית פרסיקו: קודם כל, תודה ליושב-הראש על הדיון המורכב.

<עמית פרסיקו: אנחנו מצרים על כך שזה לא עובר היום.

<עמית פרסיקו: שמענו אתכם.

<עמית פרסיקו: בסוף, זו תקנה שאמורה לחול על כלל תלמידי ישראל, ועוסקת בנושא שאין חשוב ממנו וזה הבריאות שלהם.

<עמית פרסיקו: כולנו מסכימים על זה.

יעקב אשר: תכניס רק ללו"ז של השר עוד פעם סיור בקריית-שמואל, - -

<עמית פרסיקו: ברשותך, חבר-הכנסת אשר, - - -

יעקב אשר: - - לראות ילדים עם נפיחויות בראש שנופלים לתוך חצר שאין להם.

יעקב מרגי: למה אתה מפריע לו?

יעקב אשר: הוא דווקא בחור טוב.

יעקב מרגי: קריית-שמואל – אני אגיד לך מי אשם עוד.

יעקב מרגי: - - -

יעקב אשר: תפסיק כבר להיות - - -

<עמית פרסיקו: היושב-ראש, אתה מפריע לו.

יעקב אשר: ונציג שלהם - - - , וזה שיושבים על 20 דונם.

יעקב אשר: אז על 20 דונם יושבים הילדים שלו, והילדים שלנו – על 800 מ"ר.

<עמית פרסיקו: אני רק אשלים את המשפט.

יעקב אשר: אסור לי גם להגיד את זה.

יעקב מרגי: אתה רוצה לקבל את 20 הדונם האלה?

יעקב אשר: 10 דונם, 20 דונם.

יעקב אשר: ילדים ב-800 מ"ר.

יעקב מרגי: אתה רוצה לקבל אותם?

יעקב אשר: מה, אנחנו משחקים היפים כמו לכולם?

יעקב אשר: דואגים לילדים שלנו?! - - -

יעקב מרגי: יעקב אשר, אתה רוצה לקבל אותם?

יעקב אשר: יונה יהב מוכן לתת את זה כבר.

יעקב אשר: אתם מונעים את זה.

יעקב אשר: אתם דואגים לילדינו?

יעקב אשר: ! תביא כבר לבחירות – יותר טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מתנצל בשמו.

<עמית פרסיקו: תודה, תודה.

<עמית פרסיקו: אני אומר שהיה פה את הדיון לגבי - - -

יעקב אשר: זה לא אישי.

יעקב אשר: הוא בחור נהדר.

יעקב מרגי: תהרוג אותו, וזה לא אישי.

יעקב מרגי: ..

יעקב אשר: למדתי את זה ממך.

יעקב מרגי: זה רק אצלנו בבתי המדרש.

יעקב אשר: עוד פעם "אצלנו"?

יעקב אשר: מה יש לך?

יעקב מרגי: אצלי – לא אצלך.

יעקב מרגי: אצלנו.

יעקב אשר: תהיה חרדי גאה.

יעקב אשר: מה קרה?

יעקב מרגי: מה שיש לי תביעות – אני גאה, ומה שלא – אני לא גאה.

יעקב אשר: אני גאה.

<עמית פרסיקו: אני רק אומר לסיום: אנחנו נשמח להמשיך לבוא בדברים, כמו שאנחנו תמיד עושים.

<עמית פרסיקו: אבל ההצעה של ההחרגה, אנחנו לא מאמינים בה.

<עמית פרסיקו: אנחנו חושבים שזה צריך לחול על כלל הילדים.

<עמית פרסיקו: יש בעיות שנוצרות מזה.

יעקב מרגי: תשבו ביניכם, ותתנו מענה.

יעקב אשר: תשימו כסף, ואל תחריגו.

<עמית פרסיקו: אני רק אומר שחשובה ההערה שאמרה פה נציגת משרד החינוך: אם הדיון נקבע לעוד 45 יום, זה טוב ויפה, אבל את החומרים אנחנו צריכים לקבל הרבה לפני כן: עלויות קונקרטיות וכדו'.

<עמית פרסיקו: זהו.

<עמית פרסיקו: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.