הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 164, 2017-04-06 10:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-6 לאפריל 2017, אנחנו מתכנסים למרות הפגרה בישיבת חירום על רצח נשים – אחריות הרשויות ודיווחים על המקרים.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה איבדנו חמש נשים שלפחות התקשורת כיסתה את הסיפורים של הרצח שלהן.

עאידה תומא סלימאן: לפני מספר ימים קראתי בעיתון על הגשת כתבי אישום לבן זוג והאח שלו על מקרה רצח שכמעט לא שמענו עליו קודם.

עאידה תומא סלימאן: זה חלק מהטרגדיה הזאת שנשים כאשר נרצחות הופכות לסיפור של שעה בתקשורת, ולפעמים לא סיפור.

עאידה תומא סלימאן: הופכות לעוד סטטיסטיקה בלי סיפור חיים, בלי אישיות מאחורי השם, בלי תקוות ומטרות שהיו לאשה הזו, בלי להזכיר כלום על החיים שלה והיא הופכת לעוד סטטיסטיקה.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה לפחות השמות שנרשמו וידועים, תתקנו אותי אם אתן מכירות את השם של האישה השישית.

עאידה תומא סלימאן: ב-28 לינואר 2017, במושבה מגדל - דור כרסנטי ושני ילדיה ובן השכנים נרצחו על-ידי בן הזוג.

עאידה תומא סלימאן: ב-17 במרץ, בפתח-תקווה – פז בן יוסף.

עאידה תומא סלימאן: ב-26 במרץ, בלוד - סיהאם אזברגה בת 29, נורתה למוות בבית שלה.

עאידה תומא סלימאן: ב-29 במרץ, 2017 בטבריה – אדל קולמן, בת 30, נרצחה על-ידי הגרוש שסבל כנראה מבעיות נפשיות – נתייחס בהמשך.

עאידה תומא סלימאן: ב-3 באפריל, בכפר ראמה שבגליל, נרצחה לינה אחמד, בת 35, אימא לשני ילדים ביריות במכונית שלה כאשר כל הרחוב מלא אנשים שיכלו לראות את הרצח במו עיניהם - תוך שבוע אחד שלוש נשים, תוך שלושה חודשים שש נשים.

עאידה תומא סלימאן: כל שנה אנחנו מציינים את הסטטיסטיקה הזו, אבל הזעזוע והיגון כל פעם עולה מחדש.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם שיש רצח, אנחנו מזדעזעים מחדש, אנחנו מרגישים את הכאב גם של האוהבים, גם של הסובבים, וגם הכאב שלנו כנשים שנאבקות יום יום בתופעה של אלימות ורצח, ומנסות לשנות את המצב הקיים.

עאידה תומא סלימאן: הכעס הזה הוא גם כן כעס של אולי יכולנו להציל אחת מהן.

עאידה תומא סלימאן: ואולי אם הרשויות היו פועלות אחרת, היו מצילים אחת, או שתיים, או כל הנשים האלה, בתקווה שאולי נגיע למצב שיצילו את כלל הנשים שנמצאות בסכנה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיום יום נעשית עבודה, בעיקר על-ידי ארגוני נשים, ומקלטי נשים והרשויות שמצילים מאות נשים כל שנה מסכנה, אבל מספיק שנרשום שהיה רצח אחד כדי שנגיד כשלנו.

עאידה תומא סלימאן: מספיק שאישה אחת נרצחת, כדי להגיד לא נעשה מספיק.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמאס לנו לספור גופות, ונמאס לנו להגיש אצבע מאשימה ולהגיד, תעשו ככה ותעשו ככה.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה הזו כבר דנה בדיונים שקשורים לאלימות נגד נשים, ודיוני חירום בשנתיים האחרונות מעל ומעל.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם הגשנו המלצות.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם ביקרנו את העבודה של הרשויות, במיוחד המשטרה והרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אבל, לצערנו הרב, אנחנו ממשיכים באותו כיוון.

עאידה תומא סלימאן: את הסיפור של לוד כולנו יודעים – את הסיפור של לוד כאשר 40 נשים נרצחו בשנים האחרונות.

עאידה תומא סלימאן: סיהאם הייתה צריכה לסגור את המעגל של ה-40, אבל אף אחד לא יכול להבטיח שלא יהיו יותר.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד רוצחים יכולים להסתובב חופשי, כל אחד יכול להרגיש בטוח בלרצוח, ולדעת שהוא ימשיך בחיים שלו - זה המסר שמשדרים כאשר לא מפענחים רציחות.

עאידה תומא סלימאן: זה המסר שמקבלים בשטח, כל השטח הוא הפקר – ככה זה מתקבל.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מישהו יכול לפרוץ לבית, לירות במישהי בתוך הבית שלה, ולרצוח אותה ולצאת, וכנראה מסתובב חופשי, זה גם מצביע על מצב של הפקרות, על זלזול בחיי בני-אדם, ונשים במיוחד, ונשים ערביות במיוחד.

עאידה תומא סלימאן: גם כן בראמה בגליל – 8 נשים כבר נרצחו בשנים האחרונות.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לדעת ולשמוע פה על פיענוח של מקרי רצח.

עאידה תומא סלימאן: לא ייתכן שפיענוח של מקרי רצח נשים יהודיות יעמוד על 100%, ופיענוח של רציחות נשים ערביות יעמוד על 50% - זה אומר דרשני.

נחמן שי: מאיפה הסטטיסטיקה הזו?

עאידה תומא סלימאן: מאיפה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוקבים אחרי הסטטיסטיקה, ואם הסטטיסטיקה שלי לא נכונה, בבקשה, עכשיו הרשויות יגידו את דברן.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא ייתכן שהמצב הוא ככה.

עאידה תומא סלימאן: לא ייתכן שנשים הולכות ומתלוננות - גם לרווחה, גם למשטרה, ובסוף נרצחות.

עאידה תומא סלימאן: אחר-כך אנחנו מעודדות את הנשים - איך נעודד אותן?

עאידה תומא סלימאן: איך נגיד להן לכו תתלוננו?

עאידה תומא סלימאן: אם הן יודעות שזה לא יגן עליהן.

עאידה תומא סלימאן: אם הן יודעות שלא בהכרח הן לא יירצחו אחרי שיילכו והתלוננו.

עאידה תומא סלימאן: ואם הן יודעות שהן מסכנות את החיים שלהן אפילו יותר כאשר הן מתלוננות - זה המצב כיום.

עאידה תומא סלימאן: זה המצב והוא בלתי נסבל, ואי אפשר לעבור עליו ועל סדר היום.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לפני שבועיים דיברנו פה על ועדה שדנה שלוש שנים, ועדה בין-משרדית, בנובמבר באו ופרסו בפנינו בוועדה הזו המלצות שאני לא יודעת אם היו מצילים נפשות, אבל לפחות, היו כמה צעדים קדימה במאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עדיין מחכות שההמלצות האלה יאושרו בוועדת ערים, ואנחנו עדיין מחכות למרות כל הלחץ שיתקצבו את ההמלצות האלה, ושם יש פרק שלם על הנושא של רצח נשים – זה מעיד שרצח נשים ואלימות נגד נשים לא בסדר עדיפות ברשויות המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אם באמת היינו בראש סולם מעיינם של מקבלי ההחלטות של השרים למיניהם, הוועדה הייתה מתכנסת אס.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: אס, והדיונים היו יוצאים לפחות בהכרזה שאנחנו במצב חירום.

עאידה תומא סלימאן: כאשר שלוש נשים נרצחות בשבוע אחד – זה מצב חירום.

עאידה תומא סלימאן: שיכריזו מצב חירום, שישימו תכניות חירום, זה מה שדרוש היום, אחרת, אי אפשר להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמצאים היום כדי לדון גם במקרים האחרונים, אבל אני רוצה גם לקבל פרספקטיבה כללית.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לדעת, וביקשנו לדעת, הוועדה ביקשה לדעת גם כן סטטיסטיקה של שנים שקדמו ואיפה עומדים התיקים.

עאידה תומא סלימאן: לפני זה אנחנו גם באיזשהו שלב נשמע עדות על התייחסות בזמן רצח אקטואלי איך מתייחסים למשפחה ואיך מטפלים במקרה.

עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת, בבקשה.

נחמן שי: אני הייתי רוצה לשמוע תגובה על הדברים שאמרת, כי את אמרת דברים מאוד קשים שאני נוטה להסכים איתם, בעיקר המספרים האלה הם מספרים מדהימים, והנתונים מעידים שרצח נשים נמצא בסימן עלייה, ואני לא רואה בינתיים שום מאמץ ממלכתי לטפל בכך, כולל, עם כל הכבוד, הייצוג של המשטרה בדיון הזה.

נחמן שי: גם כן נראה לי שיכולנו לקבל מהמשטרה התייחסות יותר בכירה, כי הייצוג בסופו של דבר - בלי לפגוע חלילה בכבודך, גברתי, ממש לא, בטח לא אני.

נחמן שי: אני חושב שאם המשטרה הייתה לוקחת את הנושא הזה ברצינות, אז גם הייתה באה הנה היום, אבל המפכ"ל מטפל כרגע באיזו קצינה שכל היום היא מתלוננת נגדו, והוא מתלונן נגדה, וכל העולם רועש סביב זה, ובינתיים נרצחות נשים אחת אחרי השנייה, אז אולי מעיד בפני עצמו על שימת הלב.

נחמן שי: הנתונים האלה מחייבים התייחסות ברמה הממלכתית הבכירה ביותר.

נחמן שי: מספרי הנשים האלה הם חורגים מכל פרופורציה.

נחמן שי: אל"ף אין בכלל פרופורציה ברצח, כולל ברצח נשים, אבל יש פה משהו שמ-2011 עד 2017 - נרצחו 125 נשים.

נחמן שי: עכשיו בשבוע האחרון שלוש נשים, נראה לי שזה הופך להיות לאיזשהו תחביב – כנראה שזה פשוט וקל, וגם הפיענוחים הם נדירים, אז הולך להיות הצלחה גדולה.

נחמן שי: אנחנו לא ניכנס כרגע לכל.

נחמן שי: אני רוצה לשמוע הסברים, אני רוצה להודות לך שכינסת ישיבה מיוחדת בתוך פגרה, ביום שהכנסת לא נוהגת - כדי לשים את זה ככל האפשר גבוה בסולם העדיפויות.

נחמן שי: חנין זועבי, חברת כנסת, עשתה דוח מאוד חשוב על הנושא של ההתמודדות של המשטרה בכלל בתוך החברה הערבית, ואולי גם תזכירי את זה בהקשר הזה, כי הבוקר כאשר נתכנסה הישיבה, נזכרתי בדוח הזה שאת הכנת.

נחמן שי: תדברי גם על הדוח, גם למי הגשת אותו ומה היו התוצאות אחרי שהגשת את הדוח שלך.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך, גברתי היושבת ראש, על הישיבה הזאת בפגרה.

אחמד טיבי: אתמול כולנו הפגנו בלוד מול תחנת המשטרה.

אחמד טיבי: היינו יחד שם, יחד עם נשים רבות ופעילים.

אחמד טיבי: לא היינו הרבה, אגב, זה מצער - כאילו שיש נורמליזציה של רצח נשים.

אחמד טיבי: הדבר המקומם ביותר זה להתייחס אל רצח נשים בעיקר באזור הזה כאל דבר טריוויאלי, כאל זה נהוג, זה קורה, זה בתרבות, ככה זה.

אחמד טיבי: ולמה הפגנו, או החליטו היוזמים והיוזמות להפגין מול המשטרה?

אחמד טיבי: כי במקרים רבים כאשר יש תלונות מראש, התלונות לא מטופלות בצורה מקצועית, ואז זה סיפורו של מוות ידוע מראש.

אחמד טיבי: הדבר הנורא ביותר בכל סיפורי רצח נשים שאנחנו עדים להם, שזה עונה על הכותרת הזו – סיפורו של מוות ידוע מראש.

אחמד טיבי: עכשיו, האמת היא שאחרי הרצח וקצת לפני, רבים ביישוב או בשכונה, או במעגל הקרוב יודעים שאיקס הולך לרצוח את וויי, או שזה האיש שרצח אותה, בינתיים הוא לא עצור.

אחמד טיבי: בסוף עובר חודש, עוברת שנה, וגם אז הוא לא עצור, ואנשים בסביבה יודעים שזה הוא, ומצביעים עליו - בטח יש מודיעין משטרתי גם הוא יודע.

אחמד טיבי: כמו שאמרה היושבת ראש, במקרים האלה של רצח נשים ערביות, תמיד אומרים יש בעיה עם הוכחות וראיות.

נחמן שי: הדי.

נחמן שי: אן.

נחמן שי: אי.

נחמן שי: שונה?

אחמד טיבי: לא יודע.

אחמד טיבי: המשטרה כאן בטח תתקן אותי אם אני טועה.

אחמד טיבי: יש יותר פיענוחים של רצח בחברה היהודית גם של גברים, גם של נשים, אגב, כי גם במקרים של אלימות ופשיעה בחברה הערבית, מלבד הנושא של נשק שממלא כל שכונה, כל יישוב, כמעט כל בית, יש יותר פיענוחים של מעשי רצח מאשר בחברה הערבית.

אחמד טיבי: רוב מעשי הרצח בחברה הערבית לא מפוענחים - רוב.

אחמד טיבי: אני תמיד מזכיר את הסיפור, בטייבה בתקופת המלחמה בין שתי קבוצות, נפלו ועשרות נהרגו ערבים.

אחמד טיבי: פעם אחד הגיע לשם יהודי לאזור המוסכים והוא נרצח, אחרי 72 שעות החשוד כבר היה עצור, והוא הועמד לדין, השאר לא.

אחמד טיבי: כמעט 85% באופן גס מהרציחות עד היום לא פוענחו באזור שם, ובכלל, בחברה הערבית זה לגבי סטטיסטיקה.

אחמד טיבי: חשוב שהמשטרה תעשה את שלה, אבל כדי להיות הוגן והגון, יש מקרים שבהם גם המשטרה לא יכולה לפתור אותם, כאשר הרצח הוא מהמעגל הראשון, ללא התראה מראש, זה כמעט רצח שאי אפשר למנוע, ולכן, זו בעיה גם של משהו שצריך להנחיל ברחוב, בבית-הספר, לדבר נגד אלימות, ואסור שהאלימות תהיה כלי ראשון כדי לפתור בעיות, כי ככה יוצרים בעיות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: קודם כל, לא רוצים שיהיו פגישות כאלה, כי לא רוצים רצח, אבל חשוב לדון, אבל זה לא מספיק לדון.

חנין זועבי: אנחנו צריכים שינוי יסודי מהמשטרה.

חנין זועבי: כאשר אנחנו מדברות על רצח נשים, צריכים גם להאשים את הנורמות החברתיות, את השקט, כמעט שקט בחברה שלנו, למרות שיש פעילות ציבורית, פעילות מפלגתית, מנהיגים ומנהיגי הציבור מגנים את זה, גם מנהיגים דתיים מגנים את זה.

חנין זועבי: אבל, נכון, יש מה לטפל, יש מה לשנות בחברה שלנו, הרצח הזה הוא רצח שאי אפשר לעבור לסדר-היום, ואנחנו מאשימים את החברה בגלל שהוא רצח ידוע מראש.

חנין זועבי: כלומר, האישה המאוימת, אם 80% מאוימות, אז השכונה ידעה, המשפחה ידעה, החברים ידעו, החברות ידעו, אז היינו כחברה גם צריכים להגן על הנשים.

חנין זועבי: אבל לפי החוק, מי שאחראי למנוע רצח, ולפענח מקרי רצח, ולתפוס רוצחים - זו המשטרה.

חנין זועבי: המשטרה אינה בלחץ.

חנין זועבי: אנחנו כחברה בלחץ.

חנין זועבי: הנשים בלחץ - הבעיה שהמשטרה אינה בלחץ, כי אין מי שאומר למפקד של התחנה - תתפטר כאשר אתה לא מגיש תכנית איך למגר את הרצח.

חנין זועבי: ואתם יודעים למה יש בעיה במשטרה?

חנין זועבי: לפי החוק הזה עבירה על החוק, המשטרה עוברת על החוק, והיא גם עוברת על החוק הבינלאומי.

חנין זועבי: מקרי הרצח זה לא מקרי רצח פתאומי – הם ידועים מראש, כלומר, זה רצח מיותר, היינו יכולים למנוע.

חנין זועבי: שנית, מקרי הרצח בחברה הערבית גם של נשים, גם לא של נשים באמצע היום, בלי מסכות, כאשר הרחוב מלא אנשים, אווירה נינוחה - למה?

חנין זועבי: הרוצחים האלה, לא רק שהם רוצים לרצוח, למה כל כך קל להם לרצוח?

חנין זועבי: למה כל כך קל להם ללכת ברחוב כאשר יש תחנת משטרה קרובה, סמוכה, רחוב או שלושה רחובות, וכל כך נוח להם?

חנין זועבי: רצח בחברה הערבית - חבר הכנסת נחמן שי, נוח לרוצחים, בלי מסכות.

חנין זועבי: לפעמים כאשר יש מצלמות, יש מצלמות מול תחנות המשטרה.

חנין זועבי: מקרי רצח בחיפה מתבצעים מול תחנות המשטרה של חיפה.

חנין זועבי: אנחנו מאשימים את המשטרה.

חנין זועבי: אתה אמרת איפה הסטטיסטיקה, על מה מסתמכים.

חנין זועבי: אז, הנה לך אינפורמציה.

חנין זועבי: הסטטיסטיקה הכי חשובה – לפי העדות המשטרה, את יכולה לצחוק, זה אחוז העבריין להיתפס.

חנין זועבי: לפי הדוחות של המשטרה, מדד היעילות של המשטרה - מהו אחוז, לא תיקים מפוענחים, אפילו לא תיקים מפוענחים, כי יש גם הטעיה במונח הזה - אחוז הרוצח להיתפס.

חנין זועבי: עכשיו אני רוצה לתת לכם משוואה מתמטית, ולתת תשובה מתמטית למה נרצחים ערבים יותר מאשר יהודים.

חנין זועבי: נרצחים ערבים פי 7.4% יותר מאשר יהודים.

חנין זועבי: 7.4%, ואנחנו טוענים שאחוז העבריין להיתפס כאשר הקורבן הוא יהודי הוא שבע פעמים כפול כאשר הקורבן הוא יהודי, מתמטית אפשר לעשות את זה, כי זה מה שכל המחקרים אומרים.

חנין זועבי: אומרים לא חומרת הענישה משפיעה על אחוז הרצח, אלא כמה יש סיכוי שהעבריין הזה ייתפס.

חנין זועבי: עכשיו המשטרה לא נלחצת.

חנין זועבי: אין ביקורת ציבורית, כנראה לא אכפת לה מהכעס של החברה הערבית, אלא אם אנחנו יוצאים כל יום לרחובות, ואנחנו סוגרים את הרחובות ועושים הפגנות מדי שבוע מול תחנות המשטרה ומבקשים, ואנחנו כן מבקשים ממפקד המשטרה ומהשר לביטחון פנים להיפטר.

חנין זועבי: להיפטר כאשר פי שבע אנחנו נרצחים, פי שבע, אנחנו נרצחים יותר מאשר האפריקן אמריקן בארצות- הברית.

חנין זועבי: אנחנו נרצחים יותר מאשר מיעוטים מהגרים, יותר מאשר מיעוטים עניים באירופה.

חנין זועבי: הדרישה – אנחנו רוצים תכנית, לא לגייס שוטרים, לגייס שוטרים.

חנין זועבי: לגייס שוטרים למוסד עוין לנו - זה הפתרון?

חנין זועבי: זה מעצים את הבעיה.

חנין זועבי: לגייס שוטרים למוסד, או שהוא רוצח אותנו בעצמו, כמו באום אל-חיראן, או שהוא שותק על הרצח שלנו – שותק.

חנין זועבי: אתם יודעים מה, בדוח הזה שאני הגשתי למבקר המדינה, יש תיעוד לשיתוף פעולה – כן, אנחנו אחראים על הדברים של הנשים.

חנין זועבי: שיתוף פעולה לפעמים, ושתיקה, שתיקה מושחתת בין המשטרה לבין ארגוני פשע - אנחנו רוצים תכנית עבודה עם מטרות ולוח זמנים.

חנין זועבי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני משמיעה את הארגונים שהגיעו, ואולי ככה שנוכל לקיים יותר שיח להבין ולקבל תשובות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפנות למשטרה, לנציגת המשטרה, רב פקד נירה ראובני, קצינת מדור נפגעי עבירה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, את מגיעה לישיבות של הוועדה ואת נוכחת תמיד, אבל אני חושבת, דיון מסוג זה היה אמור, ואני אעביר את זה הלאה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי מקווה לראות שהמשטרה לוקחת את זה ברצינות, ולהגיע קצינים מהשורה הראשונה - חס וחלילה זה לא אישי נגדך.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע את הסטטיסטיקה שביקשתי בעניין הרציחות שהיו בשנים האחרונות, בשלוש השנים האחרונות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת תגידי לי, אני לא אוכל להיכנס לפרטים בעניין שלוש הרציחות, כי זה עדיין בחקירה.

עאידה תומא סלימאן: אבל האם בחמש המקרים האחרונים, ובשלוש במיוחד, ידעתם?

עאידה תומא סלימאן: היו תלונות קודמות אצלכם?

עאידה תומא סלימאן: ואני אשאל את כל הרשויות את השאלה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: האם הנרצחות היו מוכרות לכם?

עאידה תומא סלימאן: האם הגישו תלונות בעבר, ומה נעשה איתן?

עאידה תומא סלימאן: אתם חוקרים עכשיו את הרצח, אני רוצה לחקור לפני הרצח, והאם אפשר היה למנוע אותו?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נירה ראובני: שלום לכולם, אני אחלק את התשובה שלי גם לנתונים הסטטיסטיים שחברתי ביקשה, וגם להתייחסות המשטרה.

<נירה ראובני: אני רוצה באמת להתחיל בזה שהמשטרה כן נלחצת, המשטרה כן אכפתית, המשטרה כן לוחצת ועובדת ללא לאות למצוא ולפעול בכל הדרכים, אם זה המפכ"ל והשר.

<נירה ראובני: למרות הוועדה שהייתה אמורה להתכנס לפני כחודש, ועדת השרים שהיו אמורים להציג את ההמלצות, למרות שזה לא הוצג ולא אושר, עובדים במקביל ליישום הממצאים כפי שאני אפרט בהמשך.

עאידה תומא סלימאן: קשה לי עם המשפט הזה, כאשר עוד לא אושרו הממצאים וההמלצות, ולא הוקצו להם תקציבים - איך יכול להיות שאתם מיישמים?

<נירה ראובני: מבחינת פיענוחים - הנתונים סך הכול מקרי רצח הנשים, יש חלוקה למגזר הערבי בנפרד - ב-2016, 25 נשים נרצחו, 6 מהם התיקים סגורים, מפוענחים.

<נירה ראובני: 13 תיקים הוגשו כתבי אישום, 6 בחקירה.

<נירה ראובני: סך הכול נשים, זה אומר על ידי בני זוג וממניעים אחרים.

<נירה ראובני: 6 מהם התיקים סגורים מפוענחים.

עאידה תומא סלימאן: ממניעים אחרים, זה אומר בגלל היותה אישה היא נרצחה, זה לא בן זוג שרצח.

<נירה ראובני: גם וגם.

<נירה ראובני: אם גברתי תרצה חלוקה על-פי רצח שבוצע על ידי בני זוג, או רצח ממניעים כלליים.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת ממניעים כלליים?

<נירה ראובני: בשנת 2016, נרצחו 12 נשים בידי בני זוג, ונרצחו 13 נשים ממניעים שונים.

<נירה ראובני: מניעים שונים - זה אומר, קרוב משפחה אחר במהלך שוד, אירוע פלילי אחר שבמהלכו נרצחה אישה.

<נירה ראובני: כל התיקים הם או סגורים מפוענחים, ב-13 מהם הוגשו כתבי אישום, ושישה בחקירה.

<נירה ראובני: אין תיק שהוא לא - - -

עאידה תומא סלימאן: כמה נשים ערביות באותה שנה?

<נירה ראובני: ב-2016 – 14 מתוך 26 נשים.

עאידה תומא סלימאן: לכמה מהם הוגשו כתבי אישום?

<נירה ראובני: אני אחזור לזה.

נחמן שי: את אומרת שמתוך 25 מקרים מחציתם פוענחו?

אוסאמה סעדי: לא, 6 מפוענחים, 13 כתבי אישום.

<נירה ראובני: 13 כתבי אישום, זאת אומרת, שיש חשוד שנחקר, התיק בפרקליטות.

<נירה ראובני: גילוי זה פיענוח לכל דבר ועניין.

<נירה ראובני: 6 מהם בחקירה, ב-7 מהם הוגשו תלונות קודמות.

<נירה ראובני: לא בכולם הרצח ידוע מראש, ולא בכולם הכתובת הייתה על הקיר.

<נירה ראובני: מתוך 25 מקרים, ב-7 היו תלונות קודמות.

<נירה ראובני: הטיפול בכל התלונות הקודמות, בכל מקרה של תיק רצח, אנחנו עושים תחקיר.

<נירה ראובני: תחקיר המדור עושה תחקיר על המחוז.

<נירה ראובני: המחוז עושה תחקיר פנימי, ואנחנו יושבים ביחד, גם בוועדה לבדיקת מקרי רצח ביחד עם משרד הרווחה, וגם עם המחוז עצמו, לראות האם היה אכן מיצוי חקירה כנדרש באותם התיקים.

<נירה ראובני: יש תיקים שבאמת נבדקו.

<נירה ראובני: הייתה תלונה קודמת, ולא הייתה עילה להביא את התיק הזה למעצר תום הליכים.

<נירה ראובני: יש תיקים שבהם אותו אדם ישב ונשפט, והוגש נגדו כתבי אישום.

<נירה ראובני: יש תיקים שהחשוד נחקר ושוחרר.

<נירה ראובני: כל תיק באמת נבדק האם באמת נעשו בו מקסימום הפעילויות שניתן היה לעשות.

<נירה ראובני: תיקים שהיה צריך לחדד יותר פעילויות, כמו למשל, למלא טפסים מסוימים ביתר תשומת לב ולא בוצע, גם אם לא בהכרח, זה היה משפיע על אופן ההחלטה בתיק, אז מרועננות ההנחיות, ויוצאים דגשים, וכל מה שצריך לעשות נלמד.

<נירה ראובני: מבחינת פיענוח רצח בני זוג זהה למגזר הערבי.

<נירה ראובני: בגדול, רצח בין בני זוג מבחינת הפיענוח שלו הן במגזר הערבי והן במגזר היהודי, הפיענוח דיי זהה, הזהות ידועה.

אוסאמה סעדי: זה די קל.

אוסאמה סעדי: זה הכי קל לפענח - בן זוג רוצח, אתם לא צריכים אפילו להתאמץ.

חנין זועבי: רק להקריא לכם שתי משפטים.

חנין זועבי: "המשטרה נוהגת להשתמש במושג פיענוח מבלי להתכוון כלל לתיק מפוענח ומוגש להגשת כתב אישום, אלא אך ורק לתיק בו צוינו פרטי החשוד, גם אם לא היו בו דיי ראיות מפלילות ופיענוח חקירתי מלא של המקרה - זה פיענוח, יעני, מפוענח.

חנין זועבי: מפוענח זה לא קרוב אפילו להגשת כתב אישום, זה לא מיצוי חקירה, זה רק פענוח - נכון או לא?

<נירה ראובני: אני עכשיו הקראתי.

<נירה ראובני: התיקים האלה נבדקו על ידי.

<נירה ראובני: כל מקרי הרצח מתוכללים על ידי במדור.

אוסאמה סעדי: השישה המקרים המפוענחים, זאת אומרת, הוגשו כתבי אישום, יש גזרי דין?

אוסאמה סעדי: לכן אני שואל מה זה מפוענח מבחינתכם.

<נירה ראובני: מפוענחים – האיש בכלא, התיק סגור.

<נירה ראובני: הסתיים, נדון – סיום תיק.

חנין זועבי: זה לא נכון.

<נירה ראובני: אני בדקתי את התיקים האלה אחד, אחד.

<נירה ראובני: אני מ-2014, מרכזת את כלל תיקי רצח הנשים.

<נירה ראובני: בשנה האחרונה אני גם מרכזת את תיקי רצח הנשים ממניעים כלליים, מה שהיה בעבר על ידי פיענוח חקירתי, עבר למדור שלנו, אני באמת מכירה את כולן בשמות ובפרטים.

אוסאמה סעדי: אפשר לקבל לוועדה את כל הרשימה של 2016, שמות, מפוענח, מה גזרי דין, 16 כתבי אישום, ה-6 שעדיין בחקירה - אני רוצה שמות.

אוסאמה סעדי: היא אומרת שישה בכלא.

<נירה ראובני: מבין הסגורים מפוענחים, זה גם אותם בני זוג שרצחו והתאבדו, התיק הזה הסתיים.

<נירה ראובני: יש לפחות ארבעה, חמישה כאלה.

<נירה ראובני: ב-2017 – חמש נשים נרצחו, בשניים מהם הוגשו כתבי אישום.

<נירה ראובני: שלושה מהם בחקירה, בשתי תיקים היו תלונות קודמות.

<נירה ראובני: גם אופן הטיפול בתיקים האלה בימים אלו הוא מתוחקר – האם נעשה מיצוי חקירה בהם, והאם ניתן היה לעשות הכול גם מול רשויות אחרות.

<נירה ראובני: המקרה הנוסף של פתח-תקווה, היינו במעקב לגביו, האם מדובר באלימות בין בני זוג או לא, זה המקרה השישי שאנחנו גם אותו מתחקרים.

עאידה תומא סלימאן: ב-3 מתוך 5 היו תלונות?

<נירה ראובני: בשני מקרים.

אוסאמה סעדי: האם במקרה של לינה שנרצחה בראמה, נכון שיש צו פרסום, האם היו תלונות?

<נירה ראובני: יש ברקע שלוש תלונות, המניע לא ידוע.

<נירה ראובני: לא בהכרח, הרבה פעמים יש תלונות קודמות, זה גם בעיה עם הנתון שנותנים ומתבקש, לא בהכרח, במיוחד בין בני זוג שהרצח מבוצע ממניעים אחרים, ולא על-ידי בן זוג, ויש תלונות אחרות ברקע – יש תלונות נגד הגיס, נגד הדוד, נגד האח, והאישה נרצחת, אז קיומן של תלונות קודמות או תלונה אחת קודמת, היא לא בהכרח באמת כלפי אותו אדם שבסופו של דבר רצח אותן.

<נירה ראובני: בכל זאת אנחנו נותנים מידע, מבחינתי זו תלונה.

עאידה תומא סלימאן: לא חשוב לי.

עאידה תומא סלימאן: מה שחשוב לי, אישה הגיעה לתחנת המשטרה, התלוננה פעם ראשונה, התלוננה פעם שנייה, התלוננה פעם שלישית – אמרה, אני בסכנה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוימת.

<נירה ראובני: לא בהכרח.

<נירה ראובני: יש תלונות שגם על גניבת טלפון.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מדברת על גניבת טלפון.

עאידה תומא סלימאן: תעזבי, אל תעשי לי עכשיו תיאוריות.

עאידה תומא סלימאן: אמרת במקרה של לינה היו שלוש תלונות, והיו שלוש תלונות על איום.

עאידה תומא סלימאן: היא הגיעה למשטרה ואמרה, אני מרגישה מאוימת – מה לא בהכרח?

<נירה ראובני: לא בהכרח.

<נירה ראובני: זה תחת איסור פרסום, כולל זה.

<נירה ראובני: אני אשמח לפרט ברגע שאני אוכל.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהיא לא הגיעה להגיד, נגנב הטלפון שלי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מפרטת עכשיו, ולא מבקשת לדעת נגד מי התלוננה, למרות שאת סיפרת עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אבל אישה הגיעה שלוש פעמים לתחנת המשטרה - או בגלל אלימות, או בגלל איום, היא לא תגיע בגלל שגנבו לה זהב, ואת לא היית מעלה את זה אם היא הגיעה בגלל זה.

<נירה ראובני: העובדה שבאמת ציינתי שגנבו לה את הטלפון, זה באמת הייתה אחת התלונות.

<נירה ראובני: חשש עתידי מזה שאולי יבוא ויפגע ברכב, זה באמת דברים שהם לא בהכרח לאחר מעשה של תקיפה, או עקב איום ומסוכנות ממשית.

נחמן שי: מה קורה אחרי שהיא באה להתלונן?

נחמן שי: אגב, גם גניבת טלפון היא אינדיקציה למשהו שמישהו בודק לה את הטלפון, ורואה אולי התקשרויות וכן הלאה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא תמים, זה לא גניבת טלפון תמימה, היא לא הגיעה למשטרה רק בגלל שהיא איבדה את הטלפון.

נחמן שי: אני שואל ככה - אחרי התלונה מה השלב הבא?

נחמן שי: האם היא מטופלת?

נחמן שי: האם ניתן לזה שוב עדיפות?

נחמן שי: כי אתם כבר צריכים להיות עם אינדיקציות, הלא זה כל החכמה של עבודת משטרה, אתם צוברים ניסיון, ואז בתחנה או מרגע זה, זה משדר לי משהו שהוא שונה ממקרים אחרים, כי כאן מתפתח איזשהו סיפור משפחתי, ואני כבר צריך לשים לזה שימת לב מיוחדת, אז מה קורה הלאה, זאת השאלה?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להוסיף לך.

עאידה תומא סלימאן: הם יודעים שהסיפור הזה סביבו היה עוד סיפור שהוא מאוד מסוכן, ואתם יודעים את זה.

עאידה תומא סלימאן: והיה מסביב לזה עוד פגיעה בנשים, והיה רצח מסביב לסיפור.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין – אישה שמגיעה, ואתם יודעים את הקונטקסט הכללי - המשטרה יודעת את הקונטקסט הכללי ובכל זאת.

<נירה ראובני: לא תמיד הדברים שאנחנו יודעים בדיעבד, אותן עבירות שמבוצעות במעגלים הרחבים יותר, בדיון למשטרה לאותו חוקר שמגיע, והאישה מודיעה על עבירה אחת.

עאידה תומא סלימאן: לא אכפת לי.

עאידה תומא סלימאן: יש תחנה, יש מפקד תחנה, יש ראייה כללית.

עאידה תומא סלימאן: תחנה מסוימת אמורה לדעת כל מה שמתרחש תחת השליטה שלה.

<נירה ראובני: אני רוצה לפרט ככה בקצרה את כל הפעולות שהמשטרה עושה.

<נירה ראובני: אני חושב שבאמת, בשנתיים האחרונות יש דחיפות ומידיות בנושא הזה של הטיפול ועל מה.

<נירה ראובני: אני אפרט כמה מהפעולות שאנחנו עושים כדי לדעת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להיכנס לצעדים כאילו כלליים.

עאידה תומא סלימאן: יש במיוחד, בשלושת המקרים האחרונים, שני מקומות שיש בהם רציחות גם של נשים, ורציחות באופן כללי, שהם לא מפוענחים כמו שצריך, ויש השתוללות שצריך לעצור אותה באיזשהו מקום.

עאידה תומא סלימאן: הדיון נקרא דיון חירום.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו להתחיל שוב לדבר על הוועדה והמלצות הוועדה, ויישום הוועדה – אני לא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: רוצה להבין קונקרטית, מה קורה כאשר יש לי מקרה של העיר לוד, שאני אתמול השתתפתי בהפגנה, וצעדתי שניים, שלושה מטרים מתחנת המשטרה לבית של הנרצחת.

עאידה תומא סלימאן: הבית של הנרצחת הוא כמה מטרים מתחנת המשטרה, רק הכביש מפריד, והרוצח נכנס לתוך הבית.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה, אני רוצה גם אחר כך לשמוע על המצלמות שנמצאות ברחוב.

עאידה תומא סלימאן: למה לקחתם אותם אחרי שבוע?

עאידה תומא סלימאן: למה השכנים צריכים לקבל הוראה לתת את המצלמות שלהם אחרי שבוע מהרצח, שבוע שלם שאפשר לחבל במצלמות, שאפשר להפחיד את האנשים שיש להם מצלמות, שאפשר שהם בעצמם יפחדו – על זה גם ארצה לקבל תשובה.

עאידה תומא סלימאן: ארצה לשמוע ממר אסעד ניקולא, מנהל מחלקת הרווחה כפר ראמה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני הנרצחת הייתה מוכרת לכם?

<אסעד ניקולא: הנרצחת הייתה מוכרת לנו, אמנם לא באופן אישי כל כך.

<אסעד ניקולא: אני מכיר אותה, אבל היא הייתה בטיפול של עובד סוציאלי אחר.

<אסעד ניקולא: אנחנו מדברים על ישוב של 8,000 פלוס, ויש לנו ארבעה עובדים סוציאליים, חוץ ממני כמנהל.

נחמן שי: בכמה תיקים מטפל כל עובד או עובדת סוציאלית?

<אסעד ניקולא: בסביבות 250 תיקים.

<אסעד ניקולא: אני רוצה לסבר את האוזן בשני דברים שהיו אחרי הרצח.

<אסעד ניקולא: אני והצוות התחלקנו – חלק הלכו למשפחה ולילדים בבית, וחלק הלכנו לבתי-ספר בהם לומדים הילדים.

<אסעד ניקולא: יש לה שני ילדים – בת בכיתה ח' ובן בכיתה ד'.

<אסעד ניקולא: כאשר נכנסנו לכיתה ח' ודיברנו עם התלמידים מאותה כיתה, בחור אחד יושב בשקט כאילו לא אכפת לו, אמרתי לו, מה תגובתך, אני רוצה לשמוע מה אתם מרגישים על מה שקורה?

<אסעד ניקולא: אז הוא אומר לי, אני לא מרגיש כלום.

<אסעד ניקולא: אמרתי לו, זה לא טבעי שאתה לא מרגיש כלום.

<אסעד ניקולא: הוא אמר לי, כי כל יום זה קורה – כל יום יש רצח, אנחנו שומעים ברדיו רצח אם לא בראמה, בלוד, אם לא בלוד, בחיפה, במקום אחר, זה כבר שיגרה, אנחנו לא צריכים להתרגש מזה.

<אסעד ניקולא: ובת של עובדת סוציאלית בכיתה של הבן, אומרת לה למחרת בכיתה דיברו על זה, שהיא הביאה בושה לעדה הדרוזית, לכפר, לנשים בראמה, ובגלל זה היא נרצחה, מגיע לה - זה מה שדיברו ילדים בכיתה ד', זה באמת כואב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיד לנו כמה רציחות היו?

<אסעד ניקולא: בראמה היו בסביבות 35 רציחות ב-15, 14 השנים האחרונות.

<אסעד ניקולא: דרך אגב, אני לא יכול להגיד הכול כאן, לא רק בגלל איסור פרסום, אלא כי אם אני אגיד דברים כאן, אני אהיה ברשימת המאוימים.

<אסעד ניקולא: פעם אחת הייתי מאוים וישבתי חודשיים בבית, בגלל שהפיצו כרוז שהתירו את דמי.

<אסעד ניקולא: לכן אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים במעורבות שלנו.

<אסעד ניקולא: מצד שני, אני רואה, ויכול להיות שזה יקומם את רוב הנשים שנמצאות כאן.

<אסעד ניקולא: גם הגבר בעיניי הוא קורבן בסוגריים, כי אני חושב שצריך לטפל בשני הצדדים.

<אסעד ניקולא: אני חושב שצריך טיפול מניעתי.

<אסעד ניקולא: צריך להשקיע מאמצים.

<אסעד ניקולא: אני חושב שצריך לעשות חינוך לחיי משפחה.

נחמן שי: לא, מה זה הגבר מאוים, אני רוצה להבין במה הוא מאוים.

<אסעד ניקולא: לא מאוים, קורבן.

<אסעד ניקולא: אחר כך הוא יודע מראש שהוא מכניס את עצמו לסיטואציה, שאם הוא ייתפס, הוא כבר איבד את החיים שלו, איבד את המשפחה ואת הילדים כולם.

<אסעד ניקולא: אני לא בוכה על הגברים.

<אסעד ניקולא: כל מי שעושה את זה, מגיע לו לקבל בגדול, להיפך, אני בעד החמרת הענישה.

<אסעד ניקולא: אבל אני אומר שצריך לחשוב גם מפרספקטיבה אחרת להסתכל על העניינים - לחשוב על כיוון מניעתי.

<אסעד ניקולא: הרי בחור ובחורה מתחתנים, לא יודעים מה זה משפחה לפעמים.

<אסעד ניקולא: לא יודעת לזהות אם יש לו סימנים של אלימות הגבר שהולכת להתחתן אתו.

<אסעד ניקולא: אני עשיתי צעד קדימה – אני מקים קבוצה בתיכון לכיתה אחת שאני עושה להם 14 מפגשים על חינוך לחיי משפחה - מה זה לאבחן את האדם אם הוא אלים או לא.

<אסעד ניקולא: מה זה מערכת יחסים זוגית.

<אסעד ניקולא: מה זה גבר, מה זה אשה.

<אסעד ניקולא: מה זה ילדים.

<אסעד ניקולא: מה דורשת חיי משפחה מכל אחד מהם, כי ככה יכול להיות שזה ימנע ממנה להתחתן עם כל כך סימני אלימות לעתיד, ותדע לקראת מה היא הולכת.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע שכבר בהרבה ממקרי הרצח, ואולי גם במקרה הרצח הזה, כבר מעורבים גם כן מעורבים אנשים שמשלמים להם כדי לבצע את הרצח הזה.

<אסעד ניקולא: הם מתוחכמים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מגיעים למצב שאנשים יכולים באופן מדויק כאשר היא עוברת בכביש באוטו שלה לירות בה מול כולם, זה אומר הפקרות בתוך הכפר, זה מה שנאמר - אחרת לא היו מעזים.

עאידה תומא סלימאן: אם היה מצב שיש בו הרגשה – אתה יודע, שמונה נשים נרצחו בראמה.

עאידה תומא סלימאן: בעשר השנים האחרונות בכמה מהם פוענח מקרי הרצח, והרוצחים יושבים מאחורי סורג ובריח?

עאידה תומא סלימאן: במקרה הרצח הקשור, כמה אנשים - אף אחד.

עאידה תומא סלימאן: אז למה שלא ירגישו חופשי - אפשר לרצוח.

<אסעד ניקולא: יש לי הערה.

<אסעד ניקולא: אני חושב שאנשים לא מתוחכמים יודעים חוק.

<אסעד ניקולא: אותו אדם שמעוניין ברצח עושה אליבי, הוא מוכיח, הוא יושב עם אנשים, והוא הזמין את הרצח על ידי מישהו אחר.

<אסעד ניקולא: הוא מוכיח שהיה בפני עשרה אנשים במקום אחר, אז ככה שמיד חוקרים אותו, משחררים אותו כי אין ראיות.

חנין זועבי: הוא מנצל - - -

<אסעד ניקולא: מה שאני חושב שיש אמצעים טכנולוגיים.

<אסעד ניקולא: יש את הפלאפון הזה, דרכו אפשר לגלות הרבה דברים.

<אסעד ניקולא: יש כל מיני אמצעים טכנולוגיים.

עאידה תומא סלימאן: תאמין לי, המשטרה משתמשת בטכנולוגיה הזו, אבל לא לפיענוח רציחות, אני מאוד מצטערת על זה.

עאידה תומא סלימאן: היאם אזברגה.

עאידה תומא סלימאן: היא השתתפה בדיון קודם אצלי פה בוועדה כצופה, כאשה שאכפת לה, אישה פעילה.

עאידה תומא סלימאן: בחורה פעילה, הגיעה לדיון אצלי על מקרה הרצח של דואה - - - והיום היא מגיעה כאחותה של הנרצחת סיהאם אזברגה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול סיפרת לי היאם במיוחד על היחס שקיבלתם מאז הרצח.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתשתפי אותנו במה את חושבת, חשוב לך היום שכולם ישמעו.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, אנחנו אתמול העברנו את תנחומנו על הרצח של סיהאם.

עאידה תומא סלימאן: שוב, בשמי ובשם חברי הוועדה והנוכחים, אנחנו מעבירים את תנחומינו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<היאם אזברגה: מהיום הראשון שאחותי נרצחה, היה אח שלי הקטן בבית ואימא שלי.

<היאם אזברגה: הדבר הראשון שעשתה המשטרה - לקחה אח שלי הקטין, שהוא עבר טראומה לפני כמה דקות, ולקחו אותו וחקרו כחשוד בלי להסביר לו שהוא יכול להתייעץ עם עו"ד, יכול לשמור על זכות השתיקה, שיכול להיות אתו אחד מהמשפחה.

<היאם אזברגה: לקחו את אימא שלי, אפילו לא ידעה מה קרה עם הבת שלה.

<היאם אזברגה: היא לא ידעה באיזה מצב היא.

<היאם אזברגה: לקחו אותה מהשעה תשע בבוקר עד ארבע אחר הצהריים בחדר המתנה, בלי להתחשב שהבת שלה בין החיים למוות, היא לא יודעת כלום מה קרה.

<היאם אזברגה: לקחו את הפלאפון שלה, כיבו את הפלאפון שלה.

<היאם אזברגה: אימא שלי התחננה לשוטר, אמרה לו, אני יש לי בן עם צרכים מיוחדים, וגם יש לי בת, תעדכנו אותי לפחות מה קרה, איפה היא, מה המצב שלה – הם לא התחשבו.

<היאם אזברגה: השאירו אותה מתשע עד ארבע, ואחרי שהתחננה שיחררו אותה כדי לקחת את האח שלי מהמעון, מחוסר ברירה, כאילו אם לא היה לה ילד עם צרכים מיוחדים, אולי הייתה נשארת עד השעה שמונה, תשע, אני לא יודעת על מה חושבת המשטרה.

<היאם אזברגה: היא לקחה אח שלי עם צרכים מיוחדים לבית החולים.

<היאם אזברגה: תחשבי – היא לא יודעת על מה לבכות, על מה לחשוב.

<היאם אזברגה: היא בלחץ, בעצבים, המשטרה לא התחשבה.

<היאם אזברגה: כל רגע היא שואלת אותם – תעדכנו אותי, מה קרה עם הבת שלי, תשבי, עוד מעט נחקור אותך.

<היאם אזברגה: חוסר רגישות, חוסר – כאילו, אין לי מלים אפילו לתאר.

<היאם אזברגה: באמת, שאין לי מלים.

<היאם אזברגה: אני לא מוצאת מילה אחת לתאר התנהגות של המשטרה.

<היאם אזברגה: ביום ראשון עשתה חיפוש המשטרה בשעה חמש, לקחה את כל חמשת האחים שלי בשעה חמש בבוקר למעצר.

<היאם אזברגה: רצו גם לקחת אותי עם הברזל, אבל לא יודעת, נראה לי פחדו, לא יודעת על מה חשבו.

<היאם אזברגה: באמצע החיפוש גם היה צחוק - כל אחד זורק מלה, אין התחשבות.

<היאם אזברגה: צועקים על אימא שלי – את תשבי.

<היאם אזברגה: באמצע החקירה, צעקו עליי.

<היאם אזברגה: אני מבקשת מהשוטר שיכבד, אני באתי מהלוויה, שיכבד את זה.

נחמן שי: בחמש בבוקר קורה כל זה?

<היאם אזברגה: כן.

<היאם אזברגה: בדרך הוא צועק עליי, הוא אומר לי, "תקשיבי, מה, אל תזייני לי את השכל, תשבי בשקט".

<היאם אזברגה: אני אומרת לו, אבל תכבה את השירים אני באתי מהלוויה.

<היאם אזברגה: מה, את באת לזיין לי את השכל, תשבי בשקט, זה מה שיש.

<היאם אזברגה: תסתמי.

<היאם אזברגה: תסתמי, אחרת אני אחזיר אותך מהשערות, זה מה שאמר השוטר.

עאידה תומא סלימאן: הוא גם אמר לאימא שלך, אני אתמול שמעתי מאימא שלך.

<היאם אזברגה: כן.

<היאם אזברגה: הוא אמר לאימא שלי, כשהוא הגיע לבית, אמר, הנה מי שהרגו הבת שלהם, תגידי, את הרגת את הבת שלך נכון?

<היאם אזברגה: דברי, הוא עשה לה ככה, הוא מפחיד אותה, הוא צועק עליה.

נחמן שי: זה הוא אומר לאימא, את הרגת את הבת שלך.

<היאם אזברגה: כן.

<היאם אזברגה: אומר לאימא ואומר לאבא, ואומר לי את זה גם.

<היאם אזברגה: המשטרה מעוניינת לסגור את התיק.

<היאם אזברגה: השוטר אומר לי - - -

עאידה תומא סלימאן: היא יכולה לזהות אותם.

עאידה תומא סלימאן: הם מתחנת לוד, והיא יכולה לזהות אותם.

<היאם אזברגה: ברחובות.

<היאם אזברגה: אני ביקשתי עשר פעמים, המשטרה לא מעוניינת לתת לי את המספר שלי, את השם שלו ואת המשפחה שלו.

<היאם אזברגה: שאלתי עשר פעמים, ביקשתי מהם עשר פעמים, היא לא נתנה.

<היאם אזברגה: אמרו לי, עוד מעט, עוד מעט, עד ששכחתי מזה.

<היאם אזברגה: אין מלים, אני לא מרגישה שיש שיתוף פעולה של המשטרה.

<היאם אזברגה: היום בדיוק חתמתי על האחים שלי שהם ביום ראשון בעזרת השם השתחררו.

<היאם אזברגה: אבל אין, אני לא מרגישה ביטחון.

נחמן שי: אף אחד לא נשאר במעצר מכל החמישה?

<היאם אזברגה: אני חתמתי עליהם שהם ייצאו ביום ראשון.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד, אמרתי את זה בהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: הבית שלהם בדיוק מול המתנ"ס ומול תחנת המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: בשכונה פזורים מצלמות.

עאידה תומא סלימאן: יש מצלמות של המשטרה.

עאידה תומא סלימאן: יש מצלמות של המתנ"ס שמשקיפים על הכול.

עאידה תומא סלימאן: הרצח קרה כאשר מישהו נכנס אליהם הביתה ורצח את סיהאם בתוך הבית.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לראות כל מה שקרה בכביש, ומי הסתובב בכביש באותה שעה דרך מצלמות.

עאידה תומא סלימאן: אבל לבקש את המצלמות מהשכנים אחרי שבוע, זה אני לא מבינה, ולא מוכנה להבין.

עאידה תומא סלימאן: זו לא פעם ראשונה שמדובר בענייני.

עאידה תומא סלימאן: אני בעצמי עקבתי אחרי שני המקרים ודיווחתי לשר ישירות על נשים שאמרו, יש מצלמות, והמשטרה לא אספה את המצלמות.

עאידה תומא סלימאן: בתוך שבוע אפשר להעלים, לשבור את המצלמה, למחוק את הסרט - לעשות מה שבא לך.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לאיים על כל אחד שיש לו מצלמה בשבוע הזה, ולהגיד לו, אוי ואבוי אם תראה את המצלמה, אפשר הרבה דברים שיקרו בשבוע.

עאידה תומא סלימאן: אבל להגיע בחמש בבוקר לבית של הנרצחת ולהתייחס בצורה כזו למשפחה זה אכן קורה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול עמדתי מול אימא שאומרת לי, המשטרה אומרת לי, את רצחת את הבת שלך, דברי, עם חבטה כזו על השולחן כדי שתפחד.

עאידה תומא סלימאן: זה לא צורת חקירה, זו התעללות מה שנקרא.

נחמן שי: אולי שמישהו יגיד פה לעזאזל, זה לא יכול להיות כך.

נחמן שי: אף אחד יגיד שהוא לא יודע, כי הוא לא ישב אתך בניידת ושמע את השוטר מדבר אליך כמו שתיארת, אף אחד פה לא יודע.

חנין זועבי: באמת, לא מדברים פה על דברים חריגים.

נחמן שי: היא ביקשה לא לשמוע שירים, זה לגיטימי לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: זה סיפורים שאנחנו שומעים כל הזמן.

אוסאמה סעדי: לא, זה דפוס שחוזר על עצמו.

חנין זועבי: זה חלק מהחומר שהגשנו למבקר המדינה.

חנין זועבי: אי בדיקת חומר מצולם, אי חקירת עדים, התעללות בעדים.

<גוני פרנקל: שלום לכל הנוכחים והנוכחות, אני רוצה להביא בפני הוועדה את המאמצים שמקדם המשרד לביטחון פנים בהנחיית ובמסגרת מדיניות השר לביטחון פנים בצורה משמעותית, ומתוך הכרה עמוקה בחשיבות הטיפול ובהגברת השרות והקצאת שירות משטרתי איכותי במגזר הלא יהודי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הולכים עכשיו על כל העניין באופן כללי של מה עושה משרד לביטחון פנים?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הקדשנו הרבה דיונים לנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תגובה על מה שעלה פה.

<גוני פרנקל: ברשותך, גברתי, הועלו פה מספר טענות בפני המשטרה, בפני המשרד לביטחון פנים.

<גוני פרנקל: הייתי רוצה גם להשמיע את המצב כפי שהוא כיום, וגם להתייחס בחלק מהדברים לדברים שספציפית שהועלו כאן.

<גוני פרנקל: המשרד לביטחון פנים מקדם תכנית בהיקף של לא פחות מ-2 מיליארד שקל למגזר הלא יהודי, שכולל הקמה - - -

חנין זועבי: כלומר הערבית.

<גוני פרנקל: חברה ערבית, כולל הקמה של תחנות משטרה, שכולל מאות תקנים.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אני בדרך כלל לא עוצרת נציגים.

עאידה תומא סלימאן: אבל אם אני אשמע שוב את הסיפור של פתיחת תחנות - אנחנו מכירים את התכנית.

<גוני פרנקל: גברתי, אם תרשי לי לסיים, אני מתחיל מין הכלל אל הפרט.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אתה תסיים, אבל אתה תענה על שאלות מאוד ספציפיות.

חנין זועבי: אנחנו מסרבים לקבל את התכנית הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני לא זימנתי הרצאה על עשיית משרד ביטחון פנים בנושא אלימות.

עאידה תומא סלימאן: אני זימנתי אתכם לתת תשובות.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, הבעיה שאנחנו יושבים פעם אחרי פעם היא שאני לא מקבלת תשובות, והיא שלא שומעים להמלצות שלנו.

עאידה תומא סלימאן: את העניין של תחנות המשטרה, אני לא רוצה לשמוע.

עאידה תומא סלימאן: לוד, אמרתי לך, תחנת המשטרה כמה מטרים מהבית של הנרצחת - זה הציל את סיהאם?

עאידה תומא סלימאן: – לא.

עאידה תומא סלימאן: זה הציל את דואה – לא.

עאידה תומא סלימאן: זה הציל את כל הנשים בלוד – לא, אז תתחילו לחשוב אחרת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות על מה שעלה היום.

עאידה תומא סלימאן: אל תתחילו לי עם כל הסיפור של תכנית ושל פתיחת תחנות משטרה - תפתחו בינתיים, תעשו את שלכם בזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני אומרת לך, אנחנו רוצים תשובות קונקרטיות - זהו.

עאידה תומא סלימאן: פה עלו דברים קשים על התייחסות השוטרים בזמן חקירה של רצח, של אישה שנרצחה, התייחסות למשפחה.

עאידה תומא סלימאן: אני, לפני שבועיים ישבתי ושמעתי ממשרד המשפטים על תכנית סנ"ה.

עאידה תומא סלימאן: אתמול אני שואלת אותם, משפחה איבדה בת?

עאידה תומא סלימאן: נרצחה הבת שלה?

עאידה תומא סלימאן: שאלתי אותם.

עאידה תומא סלימאן: ניגשו אליכם, אמרו לכם אתם יכולים לקבל ליווי משפטי?

עאידה תומא סלימאן: – אף אחד לא שמע על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות עכשיו, לא רוצה בכללי.

עאידה תומא סלימאן: בכללי, תאמין לי, אני מכירה את התוכניות עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות, אם יש, בבקשה.

<גוני פרנקל: גברתי, כפי שציין נכונה חבר הכנסת נחמן שי, אין בידי פרטים ספציפיים אודות מקרי חקירה כפי שציינתם כאן.

<גוני פרנקל: אני מהמשרד לביטחון פנים, ואינני מצוי בחומרי החקירה.

<גוני פרנקל: עם זאת, כיוון שאתם מעלים טענות אודות מקרים ספציפיים, אבל שהם חלק, כפי שאמרה חברת הכנסת חנין זועבי, הם חלק מתופעה, ותופעה מתמודדים לא רק עם אמצעים פרטניים, אלא עם תכנית, אז אנחנו מקדמים גם עובד סוציאלי שיושב בתחנת המשטרה, תכנית עו"ס משטרה, שיישב בתחנת המשטרה וייתן מענה של חיבור טיפולי עם המסגרת האכפתית, בדגש על המגזר הערבי.

<גוני פרנקל: חברת הכנסת ציינה על אחוז הנרצחים מהחברה הערבית שהוא משמעותי.

<גוני פרנקל: במסגרת התכנית של עיר ללא אלימות שאנחנו מפעילים ב-151 רשויות בישראל, 70 מתוך הרשויות האלה הם בחברה הערבית.

חנין זועבי: עיר ללא אלימות מתעסקת בקטטות של בני נוער, לא ברצח ולא בפשיעה חמורה.

חנין זועבי: תראה, בפרטים, אנחנו מכירים את הפרטים של האלימות ומה המשטרה עושה.

חנין זועבי: אתה לא יכול לזלזל לא באינטליגנציה שלנו, לא בידע שלנו, אל תחזרו על המידע הזה, אנחנו לא מקבלים מה שאתם אומרים.

חנין זועבי: אנחנו לא מקבלים את ההסברים שלכם – אנחנו רוצים שתשנו את המדיניות כולה.

<גוני פרנקל: מדיניות השר לביטחון פנים עוסקת בתגבור וחיזוק בשיפור ביטחון האישי בחברה הערבית, זו מדיניות שהיא בסמכותו של השר, ואני חושב שהיא הולמת את הצרכים.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, הייתי מצפה, ולו בשנייה אחרי כל מה שאמרתי שתעצור שנייה, ושתגיד, מה ששמעתי מהעדות עכשיו הוא חמור ביותר.

עאידה תומא סלימאן: הייתי מצפה שתגיד – אנחנו נפעל מהר מאוד לברר אם העדות הזו היא נכונה, ואם אכן השוטרים התייחסו - אני צריכה להגיד לך מה להגיד?

עאידה תומא סלימאן: לפחות תתייחס למה שנאמר פה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על התכנית, ואני יודעת על עיר ללא אלימות, ואני יכולה לתת הרצאות כבר בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, יש לי ביקורת מפה עד להודעה חדשה שלא אגיד אותה עכשיו על התכניות האלה.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת לך, תעזוב מהתכניות - דבר על הדברים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על חיי בני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על יחס לבני אדם.

עאידה תומא סלימאן: אם רוצים לשפר את הביטחון, אז צריך להתייחס קודם כל למה שנאמר פה.

נחמן שי: אתם מוכנים לבדוק את ההתנהגות של השוטר שהיא דיברה עליו - אם הוא התבטא כפי שהוא התבטא.

נחמן שי: אם הוא סימס בפלאפון תוך כדי נסיעה.

אוסאמה סעדי: לא רק זה, גם השוטר עם האימא.

נחמן שי: אבל הבעיה שלי שמחר בבוקר השוטר הזה הוא יבוא אליהם הביתה, הוא יגיד להם, אתם התלוננתם, עכשיו אני אלמד אתכם.

נחמן שי: אני יודע, כי אני עברתי את זה עם שוטרים.

חנין זועבי: את רוצה לחשוף פה עדויות כאלה?

<נירה ראובני: רשמתי את הדברים, אני בהחלט אבדוק את זה.

נחמן שי: ואת תדווחי בבקשה לוועדה מה קרה.

נחמן שי: יש פה מקרה קונקרטי מאוד שהוא מנבל את הפה שלו כלפי אישה.

נחמן שי: הוא מוציא אותה מהבית שלה בחמש בבוקר.

נחמן שי: הוא משמיע רדיו באוטו כשהיא מבקשת ממנו כאשר היא באבל, ותוך כדי נסיעה הוא מסמס, כי זה המלצה של הרשות למניעת תאונות בדרכים, תסמס תוך כדי נהיגה, זה מומלץ לנהגים.

נחמן שי: תדווחי לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, אני הייתי רוצה לראות שמתייחסים למשפחה של נרצחת יהודייה בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא הייתי רוצה לראות - - -

<ציפקה פארן: זה קרה בשבוע שעבר, אז את יכולה להיות רגועה, זה קורה גם במגזר היהודי.

עאידה תומא סלימאן: שמוציאים בשעה חמש בבוקר אמא של נרצחת כדי לעשות איתה חקירה?

עאידה תומא סלימאן: המשפחות ישר מואשמות וחשודות דבר ראשון שהם רצחו את הבנות שלהם, כי עדיין, ואת יודעת מה, עדיין משתמשים השוטרים והשתמשו ברצח על כבוד המשפחה, עדיין משתמשים למרות ההוראות.

<נירה ראובני: המשטרה כבר לא משתמשת בו.

עאידה תומא סלימאן: אז אני אומרת לך, השוטרים השתמשו.

<נירה ראובני: אין שום קשר בין - - - לבין מעשי הרצח.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת ראש, חברי חברי הכנסת, העדות של היאם היא מצמררת.

אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו אותה גם אתמול שהיינו בהפגנה בלוד, אבל זה לא חד פעמי, וזה לא מקרי.

אוסאמה סעדי: אנחנו שהיינו גם ברצח של דואה אבו - - שמענו אותם סיפורים, גם מהאחות שלה.

אוסאמה סעדי: ישר עצרו את האחים שלה, והיינו צריכים לעשות שמיניות באוויר על מנת שיבואו להלוויה, ובאו להלוויה באזיקים.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בהלוויה וראיתי את המראות האלה שהם היו צריכים לקבור את האחות שלהם שהם באזיקים, והיינו צריכים להתחנן למפקד על האחריות שלנו כחברי כנסת שהם לא יברחו, ושיכניסו אותה לקבר.

אוסאמה סעדי: אחרי זה הייתה פגישה עם המשפחה הזאת עם השר לביטחון פנים.

אוסאמה סעדי: ואני הייתי עם חברתי, יושבת ראש הוועדה.

אוסאמה סעדי: הוא שמע את הסיפורים האלה, אבל מה קרה?

אוסאמה סעדי: כלום.

אוסאמה סעדי: היינו גם במקרים של שתי הנשים מרמלה, משפחת מוגרבי, והבת שלה סונדוס.

אוסאמה סעדי: אני מדבר אתכם על מקרים שאני מכיר את הנשים האלה באופן אישי, אנחנו מכירים את המשפחות האלה.

אוסאמה סעדי: ישר עצרו גם את בני המשפחה.

אוסאמה סעדי: גם עכשיו במקרה של סיה

אוסאמה סעדי: אם אזברגה.

אוסאמה סעדי: עצרו את המשפחה, ואז כאילו יש ידיעה - צו איסור פרסום, עצרנו חשודים.

אוסאמה סעדי: אחרי כמה ימים, אין חשודים, משחררים את הכול, התיק סגור.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך גברתי, ולכן אני מבקש את הפילוח ואת הפירוט על 2016.

אוסאמה סעדי: המקרים האלה של לוד, רמלה, ואל תספרו לנו סיפורים על תחנות משטרה.

אוסאמה סעדי: גם בלוד יש תחנת משטרה, וגם ברמלה יש תחנת משטרה, וב- - - יש תחנת משטרה.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים אפרופו על אלימות כללית במגזר הערבי ורצח כללי, ובנצרת יש תחנה, בטייבה יש תחנה, זה לא סיפור של תחנות משטרה.

אוסאמה סעדי: היינו אצל מבקר המדינה, השמענו את הדברים האלה ואני וחברתי חנין זועבי ואחרים עם הדוח שהגישה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מקווים שאחרי כל האירועים האלה, וצריך לפנות למבקר ולשלוח לו את העדכון הזה, שכן יורה על דוח של מבקר המדינה בנושא הזה של המשטרה, מה עושה המשטרה.

אוסאמה סעדי: אם אתם רוצים, יש לכם את היכולות, את האמצעים, את הכישורים.

אוסאמה סעדי: אתם בארגוני הפשיעה במגזר היהודי ריסקתם.

אוסאמה סעדי: אבל במגזר הערבי, בחברה הערבית - הנה בראמה, תלכו ותראו מה קורה.

אוסאמה סעדי: בנצרת – 1,168 קורבנות מאז 2000 בכללי.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו רוצים, ומוכנים כל המנהיגות של הציבור הערבי, מוכנה להירתם לעניין הזה, אבל לא כל הזמן תביאו גיוס שוטרים ותחנות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע מנאילה עוואד-ראשד, מנכ"לית עמותת "נשים נגד אלימות".

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן עוקבות אחרי המקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נאילה עואד-ראשד: פשוט מזעזע ומתסכל – לפחות 20 שנה אנחנו מעלות את אותם נושאים, את אותם דיונים, אנחנו מבקרות את רוב התכניות וכל התכניות.

<נאילה עואד-ראשד: אז, אחרי 20 שנה המשטרה, אם אני מדברת על המשטרה, ברמלה, לוד, יפו, ב-96' דיברנו על רשימות שחורות של נשים.

<נאילה עואד-ראשד: רק אחרי שנרצחה חמאדה אבו ראנם, הם התחילו לדבר והבינו שנשים מאוימות, וזה לא חייב להיות רשומה כתובה, אלא כל אשה יודעת איך שדיברתם בהתחלה.

<נאילה עואד-ראשד: גם נשים מגיעות למקלטים, ואנחנו מפעילות את אחד המקלטים.

<נאילה עואד-ראשד: הן מגיעות למקלטים, וכולם יודעים שהיא בסכנת חיים, אבל אותה אישה גם רוצה לצאת מהמקלט.

<נאילה עואד-ראשד: השאלה המופנית - אם היא יוצאת, מי ממשיך בטיפול איתה מקרב רשויות הרווחה, והמשטרה, כשהיא יודעת שהיא בסכנת חיים גבוהה מה היא עושה?

<נאילה עואד-ראשד: אם יש לה את המודיעין, לא המודיעין שהיא בסכנת חיים גבוהה, אז בטח היא יודעת מי הגורם המסכן, המהווה סכנה - מה היא עשה עם זה?

<נאילה עואד-ראשד: זו השאלה הכי רצינית שהמשטרה צריכה לתת תשובה אם מישהו מהווה סכנה על ביטחון מדינת ישראל, כל המדינה במצב חירום, אבל כשמדברים על נשים לאף אחד לא מזיז.

<נאילה עואד-ראשד: וכאן השאלה ועיקר הבעיה, בטח שאנחנו צריכות לטפל, ואנחנו ממשיכות, ואנחנו שברנו את - - - מול החברה שלנו, וגם ההנהגה מגויסת, אבל אנחנו נעשה את זה ונמשיך את הפעילות שלנו בקרב החברה הערבית.

<נאילה עואד-ראשד: אבל האחריות של המשטרה ושל המדינה גם להקצות משאבים, גם לטפל בתכניות, גם לשמוע את הקולות כשיש לנו ביקורת על תכניות "עיר ללא אלימות", תשמעו את זה, לא לחכות עוד 20 שנה, ואז תבינו פתאום, ואללה, מה שדיברתן אז כפמיניסטיות נכון במאה אחוז.

<נאילה עואד-ראשד: מאז 103 נשים ערביות נרצחו בעשר השנים האחרונות.

<נאילה עואד-ראשד: כן, אני רוצה לדעת כמה פוענחו, וכמה יש אנשים בתוך בתי הכלא היום.

<נאילה עואד-ראשד: הזכירה, חברת הכנסת חנין, אותם גם אנשים היום, במקרה של סיהאם - חמישה אנשים קרובי משפחה עצרו אותם, ואין להם שום ראיות עדיין, יכול להיות שיוציאו אותם בעוד חודש - - -

<היאם אזברגה: סליחה, השחרור מחר.

<נאילה עואד-ראשד: השחרור גם מחר.

<נאילה עואד-ראשד: אז הכול הולך, ואף אחד לא עוקב, ואף אחד לא שואל.

<נאילה עואד-ראשד: אנחנו עקבנו אחרי מקרי רצח מ-2007 ועד היום, יש מקרי רצח של נשים שאפילו לא מוזכרים.

<נאילה עואד-ראשד: יש עילום – התיקים שלהן נעלמו, אפילו אין במשטרה כתבי אישום, אין כלום – אז איפה הכול נעלם, מעניין?

<נאילה עואד-ראשד: אם הם לא נסגרו ולא רשום שהם לא נסגרו, והם לא פוענחו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל את הרשימה של השמות של הנשים האלה כדי לבדוק מול המשטרה.

<נאילה עואד- ראשד: אנחנו נעשה את זה גם בהמשך, יש לנו עד 2013, אנחנו נמשיך ונעשה משהו עם זה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבמקרה הרצח של אדל הייתה חוות דעת של שרות פסיכולוגי שהגרוש שלה לא מהווה סכנה לציבור.

עאידה תומא סלימאן: הגיעו מהשרות הפסיכולוגי בטבריה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו הזמנו אותם, הם לא הגיעו.

<חנה שדמי: אני מנהלת השרות הפסיכולוגי.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שהיה בתקשורת.

עאידה תומא סלימאן: כנראה שרות פסיכיאטרי, הם אמרו שחודש ומשהו לפני מקרה הרצח, הם נתנו חוות דעת שהבן אדם לא מסוכן.

עאידה תומא סלימאן: הבן-אדם לא מסוכן עד כדי כך, שלא רק שרצח, אלא רצח בצורה הכי זוועתית שאפשר לחשוב עליה, וכולנו קראנו על המקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: אין מי שייתן תשובה במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך גם לעקוב גם על המקרה, מה נעשה, ועד כמה הרשויות ידעו על המקרה.

עאידה תומא סלימאן: בעניין נשים שנמצאות בסכנה – אנחנו כבר שנה וחצי, אני וחברת הכנסת עליזה לביא מקדמות הצעת חוק בנושא האזיקונים מול משרד לביטחון פנים, ואני יודעת שיש לכם דיונים, אבל הדיונים לוקחים יותר מדי זמן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן שכל האמצעים הטכנולוגיים - יכול להיות שעניין האזיקונים לא פותר את בעיית כלל הנשים שבסיכון, אבל הוא פותר בעיה של חלק מהן, והגיע הזמן לזרז את החקיקה בנושא הזה, ולזרז את התכניות ליישום החקיקה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לתת למר מר סאיד תלי, מפקח ארצי לאלימות במשפחה, משרד העבודה, הרווחה והשירותים.

עאידה תומא סלימאן: רק לפני שאתה מתחיל מר תלי.

עאידה תומא סלימאן: ישבו אצלי מלשכת הרווחה בלוד בדיון שהתקיים, הם אמרו באופן הכי מפורש, גם אתמול ראש העיר אמר, כמובן בגישה אחרת, הם אמרו שיש להם רשימה של 60 נשים בתוכם 40 נשים ערביות שהן בסכנה מידית לרצח.

עאידה תומא סלימאן: כאשר שאלתי כמה עובדים סוציאליים ערבים נמצאים בלוד, התברר שיש שניים ורבע תקנים מאוישים על ידי עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות ערביות בעיר לוד, שיש בה רשימה של 60 נשים מאוימות ברצח, מתוכם 40 נשים ערביות, וזה אומר ששניים ורבע התקן האלה אמורים לחלוש על כלל הנושאים.

עאידה תומא סלימאן: הם לא מיוחדים לטפל במקרה האלימות והסכנה הגבוהה.

עאידה תומא סלימאן: האם אתם חושבים במשרד הרווחה שזו היערכות מתאימה בתוך עיר כמו לוד?

עאידה תומא סלימאן: ואם לא, מה אתם הולכים לעשות עם זה?

<סאיד תלי: קודם כל, לגבי שניים ורבע או שניים וחצי עובדים סוציאליים שמטפלים בחברה הערבית, הם לא מטפלים ספציפית בתחום של אלימות במשפחה.

<סאיד תלי: משרד הרווחה כשהוא נניח מקצה משאבים, יכול להיות 50 או 60 תקנים, עדיין לרשות המקומית – אני לא רוצה עכשיו להתווכח עם לוד, אבל יכולת ההחלטה שלה לגבי איך לפזר באופן פרופורציונלי שייתן מענה כזה או אחר, כי עדיין יש לה את הרשות והחופש לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לברר משהו.

עאידה תומא סלימאן: מחלקת הרווחה בעיר לוד הוזמנה לישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: הם בחרו לא להגיע, או שקיבלו הוראה.

עאידה תומא סלימאן: האם נשאלתם בעניין הזה, והאם נתתם להם אישור להגיע, והאם ביקשתם שלא יגיעו, ואתם תמלאו את מקומם?

עאידה תומא סלימאן: כי אז אני אשאל שאלות אחרות.

<סאיד תלי: מבחינתנו אנחנו לא האחראים - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם אחראים מבחינה מקצועית.

<סאיד תלי: כן, בוודאי.

<סאיד תלי: אנחנו לא המנהלים שלהם.

<סאיד תלי: אנחנו בשום פנים ואופן לא נתנו להם הוראה כזאת, ההיפך.

<סאיד תלי: אנחנו מבחינתנו דיברנו ועודדנו ואספנו חומר, כמו שאת אומרת, בחלק המקצועי, ובחרו לבוא או לא לבוא זה כבר באמת - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, כדי שנדע איך לטפל בזה אחר כך.

<סאיד תלי: עד היום בבוקר עוד ניסיתי לדבר עם המנהלת, ואני הבנתי שלא יגיעו.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אתמול הגיעו להפגנה עם ראש העיר.

<סאיד תלי: רק תנו לי להשלים.

<סאיד תלי: מבחינת לוד, וזה נכון למקומות אחרים כמו רמלה, ונכון גם לגבי הדרום, וגם בחלק מהמקומות מהצפון.

<סאיד תלי: לגייס עובד סוציאלי, לצערי, זה לרוב רק עובדות סוציאליות, לא לצערי, כי אני ממעיט מערכן, אלא כי פחות גברים עובדים סוציאליים מגיעים.

<סאיד תלי: זו משימה לא פשוטה עובדים סוציאליים, יכול להיות שבצדק, חלקם אפילו מפחדים לבוא, ולעבוד בתוך המרכז בלוד.

<סאיד תלי: זה עדיין לא אומר שנשים שיגיעו ללוד לא יטופלו.

<סאיד תלי: אם ניקח את המקרה של לוד, היא חוברה לתקופה מסוימת לפני כמה שנים במקלט, לתקופה ממושכת יחסית, היא קיבלה טיפול.

<סאיד תלי: המקלטים אמנם מופעלים על-ידי עמותות מצוינות, אבל הן חלק ממערך שירותי הרווחה.

<סאיד תלי: ואחרי השהות במקלט, היא עזבה לחיים עצמאיים, ואחר כך, היא כבר לא רצתה להיות בקשר עם הרווחה, למרות מאמצים להמשיך ולעקוב אחרי זה.

<סאיד תלי: אני יכול לומר שיש לא מעט נשים – המקרה השני של החברה הערבית.

<סאיד תלי: אני רוצה כן לשים פה סוגיה, גם המקרה השני – אני מדבר על שלושת הנרצחות האחרונות.

<סאיד תלי: שתיים היו בתקופה מסוימת במקלט, השלישית של טבריה לא הייתה מוכרת כלל לשירותי הרווחה, כן הייתה מוכרת כנראה לשירותי בריאות הנפש, אני לא פה בשביל להגיד את זה, חבל שאין פה את הנציגות שלהם בשביל להגיד ולהתייחס לזה.

<סאיד תלי: לגבי שני המקרים שכן היו במקלט, היו כן בקשר ובטיפול, ויש פה את המנהל, אחת לא רצתה אחר כך להמשיך בקשר עם הרווחה מסיבות שלה, והשנייה הייתה לתקופה מאוד קצרה במקלט, היא סירבה אחר כך עוד פעם, אנחנו מכבדים את זה, זה וולונטרי, ואנחנו לא יכולים לכפות את זה.

<סאיד תלי: היא עזבה, המשיכו להיות אתה בקשר ועדיין.

<סאיד תלי: המעמד של המקלטים לצערי בחברה הערבית, אני מדבר לא בקרב אנשי המקצוע, הוא כזה שלא מעודדים לפנות, וגם אחר כך לקהילה, כאילו היא עשתה איזשהו משהו מאוד חמור ובעייתי.

<סאיד תלי: כמובן, אני רוצה להרחיב פה את ההסתכלות.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה כאשר אנחנו אומרים משפטים כאלה קצת לעצור.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע טוב מאוד מה הקשר שלי לעניין המקלטים ויסוד המקלטים.

עאידה תומא סלימאן: אני ייסדתי את המקלט הראשון באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: כאשר היה מצב – כאילו 30 שנה אחורה, ואז הנשים התקבלו בחזרה וידענו לשלב את הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אבל כאשר יש מגמה שמטפחים אותה אצל מנהלי לשכות הרווחה להתרחק מסידורים חוץ ביתיים, וללכת יותר לטיפול קהילתי, אז זה מה שקורה.

עאידה תומא סלימאן: אז מה זה מה שקורה, ואז מסכנים את החיים של הנשים האלה בגישה שאומרת – תלכו יותר לגישה קהילתית.

עאידה תומא סלימאן: אני היה לי ויכוחים גדולים עם המשרד בעניין הזה, ועם מפקחים, ועם מנהלי לשכות.

<סאיד תלי: למרות זאת, מעל 40% מהנשים ששהו במקלטים ב-2016, היא מגמה שממשיכה עם נשים ערביות, כלומר, עם כל הכבוד לרצונות לשלב אולי בקהילה, כשיש אשה בסיכון או בסכנה – דוגמת שתי הנשים האלה, אנחנו לא אומרים טוב, בוא ננסה דברים וכאלה, אנשי המקצוע מפנים למקלטים.

<סאיד תלי: ברור לי שצריך גם לבחון את המגמות האלה ולשקול אותן, במיוחד אולי את מדברת על אזור מסוים, אולי באזור הדרום - עדיין יש מאות נשים שמגיעות למקלטים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר נשים מרגישות שהכניסה שלהן למקלט לא תפתור את הסכנה בחוץ, כאשר יש מחדל בלטפל בסכנות הקיימות בחוץ, והיא יודעת שהיא תשהה במקלט שלושה, ארבעה וחמישה חודשים, ותצא אולי למצב יותר מסוכן, אז היא לא תרצה להמשיך להיות במקלט.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שצריך לחשוב - זה אחריות של הרווחה, זה אחריות של המשטרה – לטפל בסכנות שקיימות בחוץ כאשר האשה נמצאת במקלט.

<סאיד תלי: אני רוצה לומר, שאם אנחנו כרווחה אתם רואים אותנו כמטפלים בסכנה במובן של מניעה ואכיפה אז משהו פה התבלבל.

<סאיד תלי: אני חושב שהרווחה, עם כל הכבוד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי באופן ברור – רווחה ומשטרה.

<סאיד תלי: לא, אני לא שם את זה על המשטרה.

<סאיד תלי: אני רק אומר, הרווחה תפקידה בוודאי תכנית הגנה, ליווי, תמיכה, גם אחרי וגם לפני, אבל אם אנחנו כבר אמורים להיכנס פה למעגל של מניעת הפשע, אני חושב שזה כבר לא אנחנו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לארגון משפחות נרצחים ונרצחות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<ציפקה פארן: יושבת הראש, משתתפים, חברי כנסת, משתתפות נכבדות, לצערי, אני חלק ממשפחת השכול מאז שאחותי סוזי לאה כהן נרצחה עם שני ילדיה יעל ויאיר, זכרם לברכה על-ידי בן זוגה ואביהם ביולי 99', זאת אומרת, 18 שנה אני בעניין הזה, ועוקבת כל הזמן מה קורה.

<ציפקה פארן: באתי לכאן כדי לקרוא פרשיות, כדי לעשות מעשה.

<ציפקה פארן: עשו ישיבות, ועשו ועדות ויש המלצות, אם לא נמנה מישהו שזאת האחריות שלו, שעל זה משלמים לו, שעל זה הוא נבדק, לא נתקדם.

<ציפקה פארן: יש המלצות מצוינות, רק הן לא מתבצעות, ורק חלק קטן מהן.

<ציפקה פארן: קודם רציתי להגיד, הסיפור על איך שהתנהגו עם המשפחה הוא מאוד מזעזע, לא עובר אצלי בזלזול.

<ציפקה פארן: אבל הדבר שבאתי בשבילו זה למנוע, לא איך מתנהגים אחרי, איך מונעים לפני, וזה בעיניי הרבה יותר חשוב.

<ציפקה פארן: הדבר הכי מרכזי פה זה התקשורת בין כל הגופים, אם לא יהיה ממונה שאליו מתנקז הכול, לא ננצח את הדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אם לא תהיה רשות, זה כבר אמרנו מאה אלף פעמים.

<ציפקה פארן: זה בעיניי הדבר הכי חשוב.

<ציפקה פארן: הדבר השני שאני רוצה להגיד, והוא גם נאמר, שצריך לטפל באנשים האלימים.

<ציפקה פארן: צריך להקצות לזה תקציבים, וצריך לאפשר למדינה לכפות את הטיפול, מי שמאיים אי אפשר לאסור אותו, אבל אפשר להכריח אותו לעבור טיפול ולקבל עזרה במרכזים למניעת אלימות יש, אני חושבת, משהו כמו 30, הם עושים עבודה נהדרת, אבל אם לא יכפו על הגברים, או הנשים האלימות ללכת לשם, לא יקרה כלום.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: סמאח, אני בטוחה שאת במצב שלי, וכמו במצב של ארגוני הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו התנדבנו לקחת על עצמנו את האחריות שהיא מוטלת עליכם, זה העבודה שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אני, מאז מקרה הרצח בשבוע האחרון, העוזרים שלי מתמוטטים מהטלפונים של נשים שנמצאות בסכנה, והן מתקשרות, כי כל מקרה רצח מציף אצלן את כל החרדות.

<סאיד תלי: עאידה - - - לא נכונה אבל.

<סאיד תלי: מתקשרים גם אלינו, גם אנחנו עוזרים להן.

<סאיד תלי: יש 30 מרכזים לטיפול במניעת אלימות.

עאידה תומא סלימאן: סאיד, זה התפקיד.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע מה, כל אישה שאני או אחד מהארגונים תומך בה, זה התנדבותי.

עאידה תומא סלימאן: כל אישה שהיא לא נתמכת ונרצחת שלכם, זה אחריות שלכם, זה ההבדל.

עאידה תומא סלימאן: ההבדל – שאתם מייצגים את רשויות המדינה שאמורה לעשות את העבודה הזו, זה לא עניין לך אישית, אני לא מזלזלת בעשייה.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי בתחילת הישיבה, כל עוד יש אישה אחת שנרצחת, לא עשינו מספיק.

עאידה תומא סלימאן: תפקידי להצביע על המקומות שלא נעשה בהם מספיק, או שנעשו בהם דברים לא טובים.

<סמאח סלאימה: אני מסכימה עם סאיד וגם אתך עאידה, שהמצב שאליו נקלענו הוא מצב חירום, והוא מצב שכואב לכל מי שעוסק במלאכה, אם זה גורם ממסדי, סאיד, או אם גורם וולונטרי התנדבותי.

<סמאח סלאימה: אבל אני כן חושבת שבמקום כמו לוד שאין בו ארגון נשים, ואין בו גם מסגרות לנערות וצעירות כמו שצריך, או כמו שהיינו רוצות – וכגודל המשימה, היינו צריכים לפתוח את העמותה אחרי כל כך הרבה שנים שניסינו לעשות את זה בתוך המעגל, בתוך מי שאמור להוביל, אם זה החינוך הבלתי פורמלי, אם זה רשויות הרווחה, העירייה, אנחנו יודעים מי מופקד על מה, אבל התחושה היא שמישהו לא עושה את העבודה שלו.

<סמאח סלאימה: ברשותכם, אני לא אדבר על המשטרה, כי גם הנוכחות פה של השוטרים היא צנועה, וגם כי הם יודעים בדיוק מה אני חושבת ומה כולנו חושבים כי המספרים מדברים בעד עצמם, והוקצה זמן אוויר לעיסוק במשטרה בצורה מספקת.

<סמאח סלאימה: אני קרובה למקרה הזה מקרוב.

<סמאח סלאימה: היאם היא צעירה שאני מכירה מגיל 16, מאותה משפחה קשת יום.

<סמאח סלאימה: אני הכרתי אותה בכיתה י', היום היא מסיימת תואר ראשון, תאמינו לי, לקח לה שש שנים, זה לא קל - זה מלגות, זה תמיכה, זה לפעמים אין שכר לימוד, יש שכר לימוד.

<סמאח סלאימה: היא עובדת שבע ימים בשבוע.

<סמאח סלאימה: לקחת הלוואה כדי להוציא רישיון - זה פשוט עבודה יום-יומית כדי להוציא מהבית הזה, מהעיר הזאת, מהשכונה הזאת, צעירה שרוצה לפרוס כנפיים ולחיות, פשוט לחיות - ולא יכולנו לעשות את זה עם סיהאם, לצערנו, כי היא לא הייתה חלק מהפעילות.

<סמאח סלאימה: אבל המסגרת הזאת, או החיים של היאם שהיא היום בנקודה מאוד קשה, ואני מקווה שהיא תעבור את זה, וכמוה עשרות צעירות.

<סמאח סלאימה: תאמינו לי, היאם מתנדבת עם נערות בתוך בית-ספר, והיא מתנדבת תמורת מלגה ללימודים שלה.

<סמאח סלאימה: אז מי שמדבר על התנדבות של צעירות ערביות, ועל נשים ערביות – פשוט לשנות את המציאות שלהן - יש פה דוגמה חיה שהיא שכלה את אחותה לפני שבוע.

<סמאח סלאימה: עכשיו אחותה, כפי שנאמר בתקשורת, ואורלי, המנהלת של הרווחה אמרה את זה ברדיו, שהיא הייתה מטופלת והייתה במקלט – הדבר הזה היה לפני שש שנים.

<סמאח סלאימה: סיהאם נשלחה למקלט לנשים עם ילדים, ונשים נפגעות אלימות והיא הייתה בת 24, זה כבר טעות.

<סמאח סלאימה: רווקה במקום כזה לכמה חודשים זה לא בריא, וזה לא נכון, אל תתפלאו שצעירה בת 24, רווקה, לא תרצה להיות במקום כזה מאוד מקשה לתקופה ממושכת – אתם יכולים להבין את זה.

<סמאח סלאימה: עכשיו אנחנו לא יכולים לשלוח את סיהאם למקלט לנערות כי היא לא נערה.

<סמאח סלאימה: אז מישהו חשב כאשר תכננו את מערך הרווחה או השירותים האלה, תכנן שאשה ערבייה בגיל 18 אמורה להיות נשואה, ובגיל 19 אמור להיות לה ילדים, אז כל רצף הטיפול הוא בעייתי והוא מגמתי, והוא סטריאוטיפי, ולא מותאם לנשים הערביות בחברה הישראלית בשנת 2017.

<סמאח סלאימה: בוא נודה על זה, במקום להגיד איפה נכשלנו, פשוט צריך לתכנן את השירותים לצעירות מחדש, זה מאסט, חייבים.

<סמאח סלאימה: לגבי טיפול בקהילה – סיהאם חזרה הביתה – מישהו טיפל במי שפגע בה?

<סמאח סלאימה: נפתח נגדו תיק אלימות, נכנס לכלא – לא?

<סמאח סלאימה: מישהו חקר את הנושא – לא?

<סמאח סלאימה: היא הוחזרה לאותו בית, לאותו מצב.

<סמאח סלאימה: נחשו מה?

<סמאח סלאימה: התיק הזה בתוך רווחת לוד נסגר.

<סמאח סלאימה: תיק רווחה – אנחנו מדברים על משפחה מאוד קשה, שיש בה ילד בגיל 28 בעל צרכים מיוחדים, עוני, קושי, ממש הישרדות יום יומית, ומי שמבקר שם יודע על מה אני מדברת.

<סמאח סלאימה: התיק ברווחה שהתהדרו שהיא משפחה מטופלת נסגר, ויש לי טענה על זה.

<סמאח סלאימה: קשה לי מאוד כעובדת סוציאלית לקבל את העובדה הזאת.

<סמאח סלאימה: לכן הייתה צריכה סיהאם ואחרות והיאם לפנות למישהו אלטרנטיבי, ולחפש את החיים שלה במקום אחר, זה הסיבה, זה הכול.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: עו"ד מרים זלקינד משדולת הנשים.

<מרים זלקינד: אני מברכת על דיון החירום הזה.

<מרים זלקינד: אבל מה שבאמת היה צריך להיות, שהממשלה תתכנס לדיון חירום.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מחליטה על הממשלה, מה לעשות, אחרת כל העולם היה נראה אחרת.

<מרים זלקינד: הממשלה היא זאת שהייתה צריכה על - - - התכנית הלאומית תקפה לטיפול ברצח נשים, אבל אין אפילו גינוי או תגובה שזו בדיוק הבעיה, כי נשים שנרצחות פשוט לא מעניינות את הממשלה הזאת, הן לא בסדר העדיפויות.

<מרים זלקינד: את הרצח אולי אי אפשר להפסיק לחלוטין, תמיד יהיה פשע, אבל כשזה קורה ככה – שלוש נשים בתוך שבוע זה מראה בבירור שפשוט לאף אחד לא אכפת.

<מרים זלקינד: במה למען השם מתעסק המפכ"ל שלנו?

<מרים זלקינד: מפכ"ל המשטרה הוא מתעסק באיזה קצינה שהוטרדה מינית ותובעת דיבה – בזה הוא מתעסק?

<מרים זלקינד: ראש הממשלה שלנו מתעסק במי תהיה המגישה באיזה גוף של שידור כאשר נשים נרצחות על ימין ועל שמאל, זה פשוט שערורייה.

<מרים זלקינד: האישה בת 35 שנרצחה ושדיברנו עליה בכפר ראמה, התלוננה לפני כחודשיים במשטרה על איומים על חייה.

<מרים זלקינד: המשטרה גבתה ממנה עדות, עצרה ועיכבה חשודים לחקירה, ואז שחררה אותם.

<מרים זלקינד: כולם אמרו שהיא מאוימת.

<מרים זלקינד: כולם ידעו שהיא תירצח, כל השכנים, כל הכפר, ועדיין זה קרה בסופו של דבר.

<מרים זלקינד: הכתובת הייתה על הקיר, ויש תחושה שאין מקום על הקיר לעוד כתובות.

<מרים זלקינד: שש נשים נרצחו מתחילת השנה בישראל – הממוצע כל שבועיים וחצי נרצחת אישה, תסתכלו על הגילאים שלהן.

<מרים זלקינד: מתוך שש הנשים, חמש היו מתחת לגיל 40, שתיים פחות משלושים, ונשים שלא הספיקו בכלל לחיות.

<מרים זלקינד: הממשלה החליטה להקצות 50 מיליון מדי שנה למאבק לאלימות נגד נשים, אבל אפילו אגורה אחת לא הופנתה, והתכניות שוכבות במגרה.

<מרים זלקינד: לפני כמה שבועות היה פה דיון על הנושא של ועדת שרים, ומסקנות ועדת המנכ"לים שכבר לפני ארבעה חודשים הם נחשפו כאן ולא עשו איתן כלום.

<מרים זלקינד: מה הפלא שנשים ממשיכות להירצח – אם זה היחס, אם זה המסר שאנחנו מקבלות שהחיים של נשים שווים פחות – כמה נשים צריכות למות כדי שהממשלה תיקח את הנושא הזה ברצינות?

<מרים זלקינד: כמה תמונות מזעזעות של נערות ושל ראשים ערופים הממשלה הזאת עוד צריכה?

<מרים זלקינד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה מהסיוע המשפטי, במשרד המשפטים.

<הדס גבריאל-זני: האמת ששותפים איתי כאן לתכנית סנ"ה גם מר אילן שריף ממשרד הרווחה, אולי יש מקום שהוא יספר על תכנית סנ"ה וגם יעלה.

עאידה תומא סלימאן: בדיון שהתקיים לפני שבועיים שמענו על התכנית.

עאידה תומא סלימאן: הובטח לי באופן הכי ברור כששאלתי, האם כל המשפחות ששכלו את יקיריהם במקרה רצח יודעים על התכנית?

עאידה תומא סלימאן: הוסבר לי איך שהמשטרה מיידעת תיכף את המשפחה, ונותנת להם מספר טלפון שהם יכולים לפנות, ושהם יכולים לקבל את הסיוע המשפטי.

<הדס גבריאל-זני: זה לא עובד בצורה כזאת.

<הדס גבריאל-זני: ברגע שיש מקרה רצח במדינת ישראל, מתכנסת ועדת זכאות שמורכבת מנציג ממשטרת ישראל, נציג ממשרד הרווחה, ויושב ראש שכשיר להיות שופט ממשרד המשפטים.

<הדס גבריאל-זני: הוועדה מחליטה אם מדובר במקרה רצח, ואם כן, מועברים פרטי המשפחה למנהלת מרכז הסיוע מעמותת אל"ה שהיא עובדת סוציאלית במקצועה.

<הדס גבריאל-זני: מנהלת מרכז הסיוע יוצרת קשר עם המשפחה, מגיעה אליה הביתה, מציעה להם סל של טיפולים תמיכתיים, כספיים, נפשיים וסיוע משפטי.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל, התהליך הזה כמה זמן לוקח?

<הדס גבריאל-זני: זה מאוד תלוי באישור שאנחנו מקבלים מהוועדה.

<הדס גבריאל-זני: אני לא יכולה לתת סיוע משפטי אם העובדת הסוציאלית עדיין לא מגיעה למשפחה, והמשפחה מעוניינת בסיוע משפטי.

<אילן שריף: אחד הסייגים הוא, שלא נותנים אישור כזה אם יש מישהו שהוא חשוד ברצח בעצמו, ואז זה מתעכב.

<אילן שריף: יכול להיות, אני לא רוצה להתייחס למשפחה כזאת או אחרת, זה היה גם במקרה הזה.

<אילן שריף: יכול להיות שהיה איזשהו חשד שבני המשפחה בעצמם מעורבים, ואז זה לוקח יותר זמן עד שמחליטים מיהם נפגעי העבירה שזכאים לקבל את הסיוע.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק הדיון שהיה לפני שבועיים על הצעת החוק שאני הגשתי גם כן וחברת הכנסת חנין זועבי, שתי הצעות חוק בעניין של זכויות נפגעי עבירה, ומי מקבל את הזכויות האלה – על זה נדבר אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא, ואנחנו ראינו את זה בהרבה מקרים, שהנחת היסוד בדרך כלל כאשר אשה נרצחת, אשה ערבייה נרצחת, הנחת היסוד בדרך כלל זה רצח על רקע כבוד המשפחה, ואני יודעת שיש הוראה, אבל בכל זאת השוטרים עדיין לוחצים והתפקוד של המשטרה כאשר החקירות מתמקדות בהתחלה במשפחה, אפשר להבין שזה יוצא מנקודת הנחה כזו, ואז אולי אפשר להבין למה מתעכבים בהגשת הסיוע הזה לפי מה שאמרת.

עאידה תומא סלימאן: לפני שבועיים ביקשתי פילוח וסטטיסטיקה בעניין המקרים שאכן קיבלו זכאות.

<הדס גבריאל-זני: זה בדרך אליכם, זה הועבר כבר לשרת המשפטים, וזה בדרך אליכם.

עאידה תומא סלימאן: בדרך אלינו.

עאידה תומא סלימאן: לאור הדיון הזה שמתקיים עכשיו, והעובדה שהם לא קיבלו עדיין שום התראה שיש תכנית כזו, המשפחה, ותאמינו לי, אם יש משפחה שצריכה זאת המשפחה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתזרזו את התהליך במקרה הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: יעלה, העמותה אצלך יש לה גם עובדים סוציאליים ערבים?

<יעלה כהן: כן.

<יעלה כהן: יש לנו שתי עובדות סוציאליות ערביות, אחת בכפר כנא, פאידה עבדאללה, ובטירה עיאת אבו- - - -

עאידה תומא סלימאן: הן עובדות במרכזים שהקמתם.

נחמן שי: רציתי לשמוע קצת יותר את המשתתפים השונים פה, לפני שאני מביע את דעתי.

נחמן שי: הנתונים הם מזעזעים על-פי כל קנה מידה.

נחמן שי: באיזשהו מקום כנראה מתהלכת האשה ה-126, היא עוד הולכת, אבל היא לא תהיה פה עוד כמה ימים.

נחמן שי: עכשיו אנחנו ב-125, אז יש כנראה מישהי שכבר מסומנת, מספרה 126, והיא מחכה, מישהו יהרוג אותה בזמן הקרוב.

נחמן שי: אנחנו לא נוציא אותה, ולא נושיע אותה כנראה, למרות שיכול להיות שיש כבר אזהרות והכתובת היא כמו שאומרים פה על הקיר או באיזשהו מקום אחר.

נחמן שי: רצח נשים הוא לא מכה משמיים, זה לא רעידת אדמה, וזה לא מגיפה, זה נעשה בידי אנשים.

נחמן שי: אפשר לצפות כנראה את רוב המקרים, זה שונה ממעשי רצח אחרים.

נחמן שי: אפשר לזהות.

נחמן שי: יש קריטריונים מוקדמים, את עושה לי לא, ואני אומר לא תמיד, אבל יש כנראה.

חנין זועבי: אתה יודע למה היא אומר לא, כי אין להם הערכת מסוכנות.

חנין זועבי: אנחנו ביקשנו מספר פעמים לעשות הערכת מסוכנות – אז מה שהוא אומר זה נכון, למה את אומרת לא?

נחמן שי: יש מקרים שהם בלתי צפויים.

עאידה תומא סלימאן: באופן כללי, מה שאומר חבר הכנסת נחמן שי, זה נכון.

עאידה תומא סלימאן: יש מקרים שבהם אי אפשר לצפות.

עאידה תומא סלימאן: ויש מקרים אם הייתה נעשית הצלבת מידע בין כלל הגורמים, היה אפשר - אז יש ויש.

נחמן שי: ברור שכל מקרה הוא שונה, אבל יש כנראה איזשהן אינדיקציות מוקדמות, אם זה בא מהמשפחה, אם זה מהמתלוננת עצמה, אם זה בא מהסביבה.

נחמן שי: זה תלוי במודיעין המשטרתי, ותלוי בעיקר במוטיבציה שרוצים לגלות את זה ולעקור את זה מהשורש כדי שמספר 126 לא יופיע.

נחמן שי: המשרד שלכם, המשרד לביטחון פנים, עושה תכניות ענק, אני לא מזלזל בהם, ברור שצריך גם טיפול הוליסטי, אבל בסוף זה אנשים, במקרה הזה זה נשים, איך נושיע אותן?

<גוני פרנקל: לא רק זה, מחלקי משפחה שקמים בהנחיית המפכ"ל בתוך תחנת המשטרה, מחלקי משפחה שמיועדים לטפל בדיוק בדברים האלה.

<גוני פרנקל: אלה אנשים שיהיו מיועדים לטפל בדיוק בתופעות האלה שמדברים עליהם לא רק בלוד, או ברמלה, או בנצרת או בטייבה.

נחמן שי: אני לא אומר שלא עושים, אבל יש פה כנראה מרוץ בין המשטרה לבין הרוצחים מי יגיע ראשון.

נחמן שי: אתם מנסים לעקור את התופעה, וצריך לטפל בזה גם תופעות מהשטח, אני לא מזלזל בזה, אבל בסוף צריך לטפל במקרים הקונקרטיים.

נחמן שי: אני אומר לכם עוד פעם, יש לי תחושה של איזשהו רפיון, איזושהי הקלה – מה לעשות?

נחמן שי: וכאן נכנסות כל המלים המכובסות האלה שאנחנו שלא רוצים לשמוע אותן יותר על כבוד המשפחה, ועל תרבות מסוימת וכן הלאה.

נחמן שי: אין דבר כזה, בעיניי זה אותו דם, זה אותו צבע אם הן יהודיות, אם הן ערביות, אם הן עולות, אם הן ותיקות – לא מעניין אותי מאיזה מגזר ומאיזה תחום הן באות, בסוף זה אנשים ונשים.

נחמן שי: זה מוכרח להיות גבוה בסולם העדיפויות שלכם, זה מוכרח לקבל דגש.

נחמן שי: אני מודה לך שאת עושה את זה.

נחמן שי: צריך לעשות תכנית לא רק להגנת עדים.

נחמן שי: תכנית להגנת נשים, אני מציע שהמשטרה תעשה תכנית להגנת נשים.

נחמן שי: תאמיני לי שנשים תבקשה לקבל הגנה בתכנית להגנת נשים, העסק הזה עוד פעם יקפוץ מדרגה אחת קדימה.

<פנינה מזרחי: שלום, אני אימא לשלושה ילדים, מראשון לציון, אני יושבת ראש בבית-הספר חופית בעיר שלי - - - חברתית.

<פנינה מזרחי: אני נמצאת כאן היום בימים הסוערים האלה, שיש אלימות כל כך רבה נגד נשים, כי אני באמת לא יכולה לעמוד מהצד ולשתוק.

<פנינה מזרחי: כשהייתי בת 12, חוויתי ניסיון אונס על-ידי חמישה נערים בעיר נורמטיבית בתוך שכונה באור יום.

<פנינה מזרחי: אותה חוויה נוראית בעצם היא זאת שעיצבה אותי, זה משהו שחרוט ונשאר לאורך שנים.

<פנינה מזרחי: מה שאני טוענת שלהוסיף עוד מצלמה ברחוב, זה לא מספיק.

<פנינה מזרחי: גם עוד שוטר זה מצוין וזה לא מספיק, כל הדברים האלה לא ימנעו את הרצח הבא.

<פנינה מזרחי: כאימא, שחשוב לי לחולל שינוי, שאין שום פתרון מלבד חינוך.

<פנינה מזרחי: אני מאמינה בכל ליבי שחינוך לשוויון מינקות ועד כיתה י"ב לעשות את זה חינוך כמגדר לא רק למערכת החינוך ולמורים, אלא גם לערב בזה את ההורים, זה דבר שחשוב מאוד ומשמעותי.

<פנינה מזרחי: אני חושבת שההורים הם החוליה הכי משמעותית שמחברת בעצם את כל המעגל הזה – חינוך צריך להגיע מבית.

<פנינה מזרחי: אני מאמינה ויודעת שזה אפשרי לעבוד עם הורים.

<פנינה מזרחי: יש לפעול לשילוב שלהם בכל התהליך.

<פנינה מזרחי: בעיר ראשון לציון, יצא מידע מדהים, שנקרא "הורים לומדים מגדר למען ילדיהם" – זאת יוזמה חדשנית וייחודית שטרם נעשתה כמותה בארץ.

<פנינה מזרחי: במהלך התכנית אנחנו יושבים צוותי ועד ההורים, יחד כדי ללמוד על הילדים שלנו דרך עין מגדרית.

<פנינה מזרחי: אנחנו עושים את זה כדי שנוכל בעצם לצמצם את כל הפעולות של האלימות, את הבריונות ולקדם אמונה עצמית ביכולות שלהם.

<פנינה מזרחי: אני מזמינה אתכם פה לשקול, ללמוד ולהעמיק את התכנית שקיימת אצלנו, לשכפל אותה ברחבי הארץ כולה, להתייחס אליה כאל תכנית לאומית שבאמת תמנע את הרצח הבא, שאולי תצמצם ותסגור את המרכזים הקיימים.

<פנינה מזרחי: המודל הזה פותח על ידי היועצת לקידום מעמד האשה בעיר שלנו.

<פנינה מזרחי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: נשמח לקבל מידע על התכנית.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, עו"ד צילית יעקבסון.

<צילית יעקבסון: מעבר לחשיבות של הדיון היום - אלימות חוצה מגזרים, ואלימות קיימת אצל כל שכבות האוכלוסייה מכל הסוגים ודם זה דם, כפי שאמר חבר הכנסת נחמן שי.

<צילית יעקבסון: כמי שמפעילה מקלטים, וכחלק ממקלטים לנשים מוכות, אנחנו מהציבור הדתי והחרדי בכל המקלטים.

<צילית יעקבסון: השבוע הייתי אצל המשפחה של אדל, שנרצחה בטבריה.

<צילית יעקבסון: לא הכרתי, לא מכירה, אבל מתוך כאב גדול והתנצלות, אולי היינו יכולים למנוע את הרצח שלה.

<צילית יעקבסון: השמות האלה אנחנו עכשיו מזועזעים, והתמונות בעיתון הן עדיין חרוטות אצל כולנו.

<צילית יעקבסון: אבל עוד שבועיים, עוד חודש, זה נכנס לסטטיסטיקה.

<צילית יעקבסון: בנובמבר שנה הבאה כאשר ייצאו הדוחות, זה יהיה בתוך הסטטיסטיקה.

<צילית יעקבסון: כמו שאמרו חבריי לפני, זה צריך לעלות לראש סדר העדיפויות שלנו הלאומי, החברתי, זאת לא מכה משמיים.

<צילית יעקבסון: נכון, אי אפשר למנוע מאה אחוז, נכון, יש דברים בלתי צפויים שאי אפשר למנוע.

<צילית יעקבסון: אבל אם נמנע את מי שכן אפשר למנוע, דיינו.

<צילית יעקבסון: ורק הצלבת מידע והרשות – אנחנו אומרים את זה שוב, נכון זה תכניות גבוהות, אבל אם מחלקה ושירות פסיכיאטרי ידבר עם הרווחה, ידבר עם תחנות המשטרה, ידבר עם מקלטים, אם הדברים האלה יועברו, אז יהיה סדר.

<צילית יעקבסון: אני אומרת, אולי ככה נצליח גם להסביר לפעמים לאשה שתבין שהיא נמצאת בתוך מעגל של אלימות ונמצאת בסכנה.

<צילית יעקבסון: אם נעשה את הדברים האלה, אני אומרת, עשינו משהו, ונוכל אולי כולנו לישון ולא לחכות לאשה ה-126 שמסתובבת כאן בינינו.

<היאם אזברגה: עם כל הכבוד למה שאמרתם, אבל אף אחד לא דיבר על האקדח שמסתובב חופשי בין הצעירים – איפה המשטרה, מה התפקיד שלה שכל צעיר בן 14 מחזיק אקדח, איך זה מגיע אליו?

<היאם אזברגה: – אף אחד לא דיבר על אקדחים שיש.

עאידה תומא סלימאן: אולי הפעם היאם לא הדגשנו את הנושא הזה, אבל אנחנו תמיד מדברים ומדברות על כל הנושא של הנשק שמסתובב, במיוחד בכפרים וביישובים הערבים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר שנים מבקשים מהמשטרה שתיכנס, ותוציא ותאסוף את הנשק הזה ותוציא אותו מתוך היישובים שלנו, במיוחד שמקור שממנו מגיע הנשק הזה, ידוע וחייבים כבר להתחיל לטפל בזה, אין שום סיבה שזה לא התחולל.

עאידה תומא סלימאן: אני אולי דיברתי בכעס, ועדיין יש בתוכי הרבה כעס - אבל זה כעס מוצדק, זה כעס בגלל שאנחנו רואים, רואות נשים שמאבדות את החיים שלהם מול העיניים, ואנחנו מרגישות שאולי היה אפשר היה להציל אותן.

עאידה תומא סלימאן: זה כעס, כי אני יודעת שאפשר לעשות יותר וזה לא נעשה.

עאידה תומא סלימאן: זה כעס, כי אני יודעת שלפעמים צריך לתת תשובות קונקרטיות, ולא להסתובב סביב הנושא ולדבר.

עאידה תומא סלימאן: בדיונים על אלימות נגד נשים, אנחנו מדברים על מאמצים מתכללים, ואנחנו מדברים על תכניות גדולות, ואנחנו מדברים על מה תפקידו של מערך החינוך, ומה תפקידו של מערך הרווחה, ומה משרד זה או אחר צריך לעשות.

עאידה תומא סלימאן: אבל כאשר יש שלושה מקרי רצח בשבוע אחד, זה מצב של חירום.

עאידה תומא סלימאן: זה מצב מחייב תשובות מסוג אחר.

עאידה תומא סלימאן: זה מצב שמחייב היענות בצורה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: מאוד מקומם לראות שנציגות הרווחה בלוד לא הגיעו היום.

עאידה תומא סלימאן: מאוד מקומם אותי שראש העיר לוד, שהגיע אתמול להפגנה כדי לדבר עד כמה עבודה טובה הם עושים, אבל לא הגיע היום לבית המחוקקים כדי לדווח מה אכן עושים, וזה לא יעבור בשקט.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא יעבור גם כן שנציגי שירותי בריאות הנפש בטבריה לא הגיעו, למרות שהוזמנו לדיון, והיו אמורים להתייצב פה ולתת תשובות.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש את המידע שנתבקש לאורך הישיבה גם מהתכנית שלכם, גם הפילוחים שביקשתי מהמשטרה, וגם המידע שביקשתי מארגון נשים נגד אלימות על השמות של התיקים שאתם לא מצליחים לאתר, שנעלמו, שהמשטרה תיתן לנו דיווח או הפרקליטות איפה עומדים התיקים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מהדיון הזה פונה לראש ממשלת ישראל מר בנימין נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: אני פונה לשר גלעד ארדן, הממונה על ועדת השרים לטיפול באלימות נגד נשים, ואני אומרת, המצב שקרה בשבוע שעבר, היה מחייב התייחסות.

עאידה תומא סלימאן: אולי לא רואים אישה נרצחת מהמסוק למעלה, כמו שלא רואים פקקים ודברים אחרים, אבל בטח קוראים עיתונים, ובטח ראש הממשלה מתעניין במה שכותבת התקשורת, והוא בטח קרא שנרצחו שלוש נשים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע התייחסות גם מראש הממשלה, וגם מהשר גלעד ארדן, בלי שאני אדרוש אותה.

עאידה תומא סלימאן: שייצאו ויגידו - לא מתקבל על הדעת שביטחון הנשים במדינה הפקר, ואנחנו לוקחים אחריות על המצב, ואנחנו עושים תכנית חירום.

עאידה תומא סלימאן: תכנית חירום זה לא התכניות הרגילות שנמצאות בכל משרד ומשרד.

עאידה תומא סלימאן: תכנית חירום אומרת, לפני שמכנסים כל ועדת שרים, מכנסים את ועדת השרים לטיפול באלימות נגד נשים - מחר, היום, לפני יומיים, לפני חודש, מכנסים אותם, ואומרים בואו נבדוק מה נמצא אצלנו על הרשימה, ואיך אפשר לטפל אס.

עאידה תומא סלימאן: או.אס.

עאידה תומא סלימאן: נכון שאנחנו רוצים תכניות לטווח ארוך, אבל קודם כל רוצים להציל את הנשים.

עאידה תומא סלימאן: עד שיגמרו את התכניות לטווח ארוך, אנחנו צריכות להמשיך לספור גופות?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא רוצות לספור גופות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות שהנשים ירגישו בביטחון, ויגרשו שהן יכולות לפנות לגורמים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שגם הרווחה ברמה של העובדים בשטח מנסים, ומשתדלים ועושים, ולפעמים הם נמצאים בכוננות 24 ביום, בחלק מהם.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש גם ביניהם שלא עושים את העבודה שלהם נאמנה כמו בכל מקצוע.

עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה את אלה שעובדים קשה.

עאידה תומא סלימאן: ואני מעריכה את העבודה שלהם, אבל זה לא מונע מאתנו להצביע על הליקויים, הליקויים שעולים בחיי בני-אדם - זה נשים.

עאידה תומא סלימאן: נפנה ונבקש את ההתכנסות המהירה של ועדת השרים, ותכנית, ואני מוקיעה את העובדה שאף שר ואף שרה וגם לא ראש הממשלה, לא שמו לב שבשבוע אחד נרצחו שלוש נשים, ביניהם שתי נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: ארצה לקבל התייחסות ודיווח מלא על טיפול בתלונות של היאם בנושא התייחסות המשטרה, כי זה לא מקרה ראשון שאנחנו שומעים על התייחסות כזו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לראות שהשוטרים שמתייחסים בצורה כזו, מתחילים לשלם מחיר על התייחסות מסוג זה.

עאידה תומא סלימאן: ארצה לשמוע דיווח קונקרטי על המקרה הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפנה גם ונבקש לדעת ולעקוב אחרי ההתפתחויות בחקירות ולראות מה קורה עם המקרים האחרים.

עאידה תומא סלימאן: מאוד קשה לסיים דיון כזה.

עאידה תומא סלימאן: שוב, אנחנו שולחות את תנחומנו למשפחות של הנשים שנרצחו, ומבקשות לשמוע דיווחים על איך יטופלו הלאה המקרים האלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: הישיבה נעולה.