ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 330, 2017-01-09 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: ה-9 בינואר 2017, י"א בטבת תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא אי ניצול תקציב משרד החינוך, מה שנקרא הדו"ח של המרכז להעצמת האזרח, ספר התקציב האבוד.

יעקב מרגי: לפני שנפתח את הדיון, אני מקדם בברכה, אני מבין שיש כאן את משתתפי קורס מנהלים בכירים.

יעקב מרגי: מאיפה?

יעקב מרגי: מנהלי מחלקות.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: מקווה שתטעמו טעימה קטנה איך מתקיים דיון בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: בזמן שאתם עובדים במחלקות, רק שתבינו, בשנתיים אחרונות זה הדיון ה-330 בנושא חינוך.

יעקב מרגי: לפעמים אתם לא יודעים, גם רעשי הרקע והתזוזות וההחלטות שמתקבלות פה ושם, יוצאות מהשולחן הזה ועכשיו אתם סוגרים מעגל ורואים גם דיון.

יעקב מרגי: אין ספק שכשיוצא דו"ח כזה של ספר התקציב האבוד, של המרכז להעצמת האזרח, במיוחד בתחום החינוך, שאומרים שיש תקציב לא מנוצל, אז יש מקום לדיון ויש מקום לשאול שאלות.

יעקב מרגי: אני חייב לומר שזו תקלה שלנו באי הזמנת המרכז להעצמת האזרח, אז הם לא כאן כדי להציג את הנושא, אבל אני אומר בקצרה על רגל אחת ואני אשמע את נציגי משרד החינוך מתייחסים לדו"ח הזה.

יעקב מרגי: אתם מכירים אותו, משרד החינוך?

יעקב מרגי: נועה, משרד האוצר מכירים אותו גם?

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: מאחר שהייתי שם במשרד ממשלתי ואני יודע מה זה תקציב לא מנוצל, נכון שזה מקפיץ, אבל יש כמה צורות ודרכים להסתכל על תקציב של משרד ממשלתי.

יעקב מרגי: מה גם שתקציב שלא מנוצל לא בהכרח הולך לאיבוד, בואו נאמר בצורה פשטנית, כי אם משרד יעיל ועובד וערני, הוא יכול לרשום את היתרות האלה כעודפים מחויבים, להתחייב אליהם לשנים עברו.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, מניסיון שלי, מחזיקים סכומי עתק בעודפים מחויבים כאלה.

יעקב מרגי: אלף הם לא רוצים לוותר.

יעקב מרגי: ב', האוצר מוכן למחוק אותם, אבל בתנאי שהם ילכו חזרה לאוצר ויש משאים ומתנים בין משרדי הממשלה לאוצר.

יעקב מרגי: בדו"ח בגדול, אני אומר על רגל אחת, הם מציינים שבשנת 2015 ההתחייבות לבד של המשרד עמדו על 3.5 מיליארד שקלים ובפיתוח 4 מיליארד שקלים נוספים.

יעקב מרגי: אני אשמח שתתייחסו בכלל ליתרות.

יעקב מרגי: אני מבין שהדיון בין המרכז להעצמת האזרח לבין המשרד, הוויכוח נאמר, הוא בערך כ-6%.

יעקב מרגי: המרכז להעצמת האזרח סובר שמשרד החינוך מנצל 95% מהתקציב שלו.

יעקב מרגי: משרד החינוך סובר שהוא מנצל את מלוא התקציב.

יעקב מרגי: אז למי ניתן?

יעקב מרגי: משרד החינוך או נועה?

<משה שגיא: אני אתייחס.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<משה שגיא: משה שגיא, סמנכ"ל ומנהל מינהל כלכלה ותקציבים במשרד החינוך.

<משה שגיא: אני רוצה קודם כל להתייחס לסעיף הראשון שמופיע בדו"ח לגבי יתרות בתקציב המשרד.

<משה שגיא: קודם כל בסעיפים שם כל הנתונים שגויים.

<משה שגיא: הנתונים שגויים משתי סיבות.

<משה שגיא: סיבה ראשונה, הביצוע לא לוקח בחשבון את ההתכתבויות שרשומות באותו סעיף תקציבי ולכן לוקח בחשבון רק את הסעיף של - - -

יעקב מרגי: תסביר מה זה התחייבויות.

יעקב מרגי: לא כולם מבינים מה זה התחייבויות.

<משה שגיא: אני אסביר מה זה תקציב.

יעקב מרגי: מה זה התחייבויות.

<משה שגיא: התחייבויות זה תקציב שיש כנגדו התחייבות אם בוועדת רכישות או בוועדת הקצבות או בוועדת תמיכות, לגופים או לזכיינים שזכו במכרזים ויש התקשרות רב שנתית או במשך שנת הלימודים, יחד עם אותם אלה שזכאים לפי ועדת הקצבות, או אותו גוף שזכה במכרז.

<משה שגיא: ואז התקציב הזה משוריין לטובת אותו נושא.

<משה שגיא: זאת אומרת לא ניתן להשתמש בתקציב הזה, הוא לא חופשי לפעולה והוא לא גמיש ולא ניתן לבצע שום פעילות אחרת בתקציב זה.

<משה שגיא: יש פה איזו שהיא מנטרה שהתחייבות הן כאילו עודף של משרדי ממשלה.

<משה שגיא: מבחינת משרד החינוך, כל ההתחייבויות הן בדין על פי חוק התקציבים וכנגד התחייבות רשומה, אם זה מכרז או שזה - - -

יעקב מרגי: או ספקים או פיתוח.

<משה שגיא: פיתוח זה הרשאות.

<משה שגיא: צריך להבדיל בין הרשאות של פיתוח לבין תקציב משרד החינוך, שזה פועל בצורה אחרת.

<משה שגיא: ולכן התחייבויות הן חלק מביצוע התקציב לכל דבר.

<משה שגיא: בדו"ח החשב הכללי התחייבויות מופיע בחלק מביצוע התקציב של המשרדים.

<משה שגיא: ולכן הנתונים שמופיעים בדו"ח העצמת האזרח הם נתונים חסרים.

<משה שגיא: יש פה שתי טעויות – הם לא כוללים את ההתחייבויות ואם כך זה - - - שאין יתרות והם לא כוללים – לפעמים חלק מהיתרות נובעים שתקנת ההוצאה מותנית בהכנסה.

<משה שגיא: זאת אומרת יש הכנסה כנגד ההוצאה ואם לא התקבלה כל הכנסה - - -

איתן ברושי: אתה מדבר על 2014-2015 עכשיו?

<משה שגיא: אני מדבר באופן עקרוני - - -

יעקב מרגי: באופן עקרוני.

יעקב מרגי: הוא לא נכנס לשנים.

איתן ברושי: עקרונית אנחנו כבר עברנו - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

איתן ברושי: לא, אני שואל - על שנת 2016 אין לך נתונים?

<משה שגיא: על 2016 יש לי נתונים.

יעקב מרגי: איתן, הדו"ח נשוא הדיון זה ספר התקציב האבוד של המרכז להעצמת האזרח.

יעקב מרגי: זה הדיון עכשיו.

איתן ברושי: לאיזו שנה?

יעקב מרגי: אז אמרתי בפתיח, הדו"ח מתייחס לשנת 2015.

יעקב מרגי: 2016-2017-2018 זה לא דיון תקציבי כרגע במשרד החינוך.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו היום לברר האומנם.

יעקב מרגי: אז עכשיו הוא בשיחת רקע, כי לא כולם היו שרים, לא כולם התעסקו עם תקציבי משרדים ולא כל אחד יודע מה זה עודפים.

יעקב מרגי: אז הוא נותן לנו שיחת רקע כללית, כדי שנבין במושגים, שנתחיל לדבר בעברית, בשפה אחידה סביב הדיון הזה.

יעקב מרגי: אחר כך אני אתן לך לשאול שאלות.

<משה שגיא: עכשיו אני אדבר על הטעות השנייה שקיימת.

<משה שגיא: כפי שציינתי, חלק מההוצאה עומדת מול תקנת הכנסה ואם לא הגיעה כל ההכנסה ולא התקבלה כל ההכנסה, בסעיף ההוצאה אפשר להוציא עד גובה ההכנסה שהתקבלה.

<משה שגיא: ולכן, אם לכאורה בהוצאה יש עודף, זה בגין אי הכנסה שהתקבלה, זה לא עודף תקציב שקיים.

<משה שגיא: אני רוצה להגיד בגדול, במקרו, בתקציב משרד החינוך משנת 2011 כולל 2016 – כל השנים – הביצוע הוא מעל 99.6%.

<משה שגיא: זה מופיע לכם פה בדו"ח, במסמך שעומד לרשותכם.

<משה שגיא: אני חושב שזה הביצוע הכי גבוה במשרדי הממשלה.

<משה שגיא: גם בשנה שעברה הופענו מקום ראשון לפי ביצוע, מבחינת הפרסומים.

<משה שגיא: לכן עצם קיום דיון של אי ניצול, קצת נראה לי הזוי מבחינת כושר הניצול של המשרד.

יעקב מרגי: המרכז להעצמת האזרח היו אתכם בהידברות בהכנת הדו"ח?

<משה שגיא: בדיעבד.

<משה שגיא: רק אחרי שפרסמו.

יעקב מרגי: רק אחרי שפרסמו.

יעקב מרגי: נועה, המרכז להעצמת האזרח היו אתכם בהידברות בהכנת הדו"ח הזה?

<נועה היימן: יכול להיות שהם היו בהידברות עם הצוות הכללי שלנו ו - - -

יעקב מרגי: נועה היימן תציגי את עצמך.

יעקב מרגי: לא כולם מכירים.

<נועה היימן: נועה היימן, רכז חינוך באגף תקציבים, משרד האוצר.

<נועה היימן: המרכז להעצמת האזרח לא ישב איתנו, עם צוות חינוך באגף תקציבים, כדי להבין את האופן שבו מתנהל תקציב משרד החינוך.

<נועה היימן: אני לא אתייחס לכלל הדו"ח שלהם, שגם איתו כמובן יש הרבה הערות על המתודולוגיה ועל ההבנה של איך מתנהל תקציב המדינה.

<נועה היימן: אני אתייחס רק לתקציב החינוך, שעליו כאמור לא באו איתנו בדברים כדי לנסות להבין את האופי המיוחד של תקציב משרד החינוך.

<נועה היימן: צריך להבין שתקציב משרד החינוך, כפי שגם ראיתי, הספקתי לעבור בבוקר, משה הראה לי את הדו"ח שהוציא מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שמראה שביצוע תקציב משרד החינוך הוא למעלה מ-99% מדי שנה.

<נועה היימן: יש הבדל בין רמת המקרו – כמה היה הביצוע בסך תקציב החינוך, לבין ההתייחסות לתקנות בודדות, שזה מה שהמרכז להעצמת האזרח ניסה לעשות.

<נועה היימן: בעצם הם ניסו להצביע על תקנות מסוימות שבהן יש לכאורה אי ביצוע.

<נועה היימן: אני רוצה להסביר מדוע אפשר לקבל מכך את הרושם שיש תקציבים שאינם מנוצלים, אך אין זה ה - - -

יעקב מרגי: תראי, אם אני לוקח את סוגית הצהרונים, שזה אך נוצר, תקצבו בסכום כנראה גדול ואנחנו מכירים את הקיצוצים שנעשו בסעיף הזה.

יעקב מרגי: השאלה – החשש, שכשהמרכז להעצמת האזרח, אפילו אנחנו, כנבחרי ציבור שמפקחים על עבודת הממשלה, אנחנו באמת רוצים לדעת שמדיניות מתקיימת, מתבצעת.

<נועה היימן: יש מתח - - -

יעקב מרגי: תראי, ניצול 99% זה ברכה, זה טוב, אבל גם ניצול 99% - כשההגה הוא אצלי ביד, אני יכול לסדר את זה ולסדר את זה, שזה לא תמיד יהיה לפי האינטרס הציבורי.

יעקב מרגי: כמשרד אני יכול, יש לי מתח עם אגף התקציבים שלא ישימו על זה יד ואני עושה לי בנובמבר ובדצמבר את הישורת האחרונה שלי ואני מציג ביצוע 100%.

יעקב מרגי: לכן זה לא תכלית הכל.

יעקב מרגי: מה שאני רוצה לשמוע - - -

<משה שגיא: המשרד עדיין הוא משרד של 55 מיליארד שקלים.

<משה שגיא: זה לא משרד של 2-3 מיליארד שקלים.

<משה שגיא: שמצליח להגיע לניצול גבוה, למרות המורכבות שלו ולמרות ריבוי הסעיפים שלו, אני חושב שבכל זאת, זה לא - - -

יעקב מרגי: בסדר, אבל כשמדברים על סקירה כללית ומושגים כלליים צריך לומר אותם.

<נועה היימן: יש מתח בבניית תקציב בין אופי ההצגה, כך שיראו שנושא תוקצב, לבין אופן הביצוע.

<נועה היימן: אני אתן דוגמא שדיברנו עליה פה בוועדת חינוך לפני בערך שנתיים.

<נועה היימן: הגיע דו"ח יחסית דומה והיה דיון בוועדת חינוך על הנושא הזה וגם אז נתנו את אותה דוגמא.

<נועה היימן: בעבר הייתה תקנה במשרד החינוך, עד שנת 2015, שקראו לה צמצום מספר תלמידים בכיתה, כי הייתה החלטת ממשלה שדיברה על צמצום מספר תלמידים בכיתה.

<נועה היימן: היו בה למעלה מ-600 מיליון שקלים ורצינו להציג לציבור, לחברי הכנסת, שתקצבנו 600 מיליון שקלים לצמצום מספר התלמידים בכיתה.

<נועה היימן: בסוף שנה, אם הסתכלת בסוף שנה ראית שיש שם אפס.

<נועה היימן: כלומר לכאורה כאילו אין שם ביצוע, אבל זה לא המקרה.

<נועה היימן: כאשר אנחנו עושים צמצום מספר תלמידים בכיתה, למעשה אנחנו מוסיפים עוד מורים לבתי הספר.

<נועה היימן: האנשים שמשלמים במשרד החינוך את השכר למורים, לא יודעים להפריד בין המורה שמשכורתו משולמת כי הוא מורה ביסודי, לבין המורה שמשכורתו משולמת כי החלטנו לצמצם את מספר התלמידים בכיתה.

<נועה היימן: הם משלמים בעצם מתקנת היסודי, כי מדובר במורה ביסודי.

<נועה היימן: ואז בסוף שנה - - -

יעקב מרגי: אז למה מלכתחילה שמתם שם 700 מיליון שקלים?

<נועה היימן: ואז בסוף שנה מה שקורה, שיש עודף ביצוע של 600 מיליון שקלים בתקנת היסודי ואפס ביצוע שם.

<נועה היימן: אז מה שאנחנו עושים, מתאימים את התקציב לפי פנייה- - -

יעקב מרגי: עושים התאמות.

יעקב מרגי: ך

<נועה היימן: מביאים אותה לוועדת הכספים, דנים עליה עם חברי הכנסת בוועדת הכספים, עושים מינוס 600 מיליון בתקנה אחת, פלוס 600 מיליון בתקנה שנייה.

<נועה היימן: במתח - - -

יעקב מרגי: ואז באה סתיו שפיר ועושה עליכם הצגה.

<נועה היימן: המתח בדבר הזה הוא בין - - -

איתן ברושי: ואתם נותנים לה הזדמנויות.

<נועה היימן: ההחלטה כאן היא שיכולנו מראש לשים את אותם 600 מיליון שקלים בתקנת היסודי וזה באמת היה משקף בצורה נאמנה את האופי של הביצוע, אבל אז לא היינו משקפים שתקצבנו באופן מפורש ומבודד את צמצום מספר התלמידים בכיתה.

<נועה היימן: וזה המתח בעצם שקיים בכל תקציב החינוך, היכן לתקצב דברים.

<נועה היימן: האם לפי הנושא שעליו התקבלה ההחלטה, או האם לפי האופן שבו בסוף זה יבוצע.

<נועה היימן: זה מתח שאני חושבת שאין לו תשובה אחת.

<נועה היימן: זאת אומרת אנחנו יכולים לתקצב את זה ביסודי, אבל אז לא יידעו ששמנו בצמצום מספר ילדים בכיתה.

<נועה היימן: אנחנו יכולים לשים בצמצום מספר תלמידים בכיתה ואז יגידו לנו בסוף שנה – לא ביצעתם, יש לכם תתי ביצוע, לקחתם את הכסף.

יעקב מרגי: ברור.

<נועה היימן: אז זה המתח שאיתו אנחנו מתמודדים.

יעקב מרגי: שאלה אחרונה לפני שניתן למרכז המידע והמחקר של הכנסת, שהכינו לנו מסמך לסקירה קצרה.

יעקב מרגי: כשאומר לי משה שגיא שכל העודפים המחויבים של משרד החינוך, היסטורית הם כולם כספים מחויבים שישולמו אי פעם – זה אמיתי, או שיש דברים - - -

<נועה היימן: כן, זה אמיתי.

יעקב מרגי: איך יכול להיות?

<נועה היימן: אני אסביר גם למה.

<נועה היימן: מערכת החינוך, בניגוד ליתר משרדי הממשלה, פועלת לפי שנות לימוד של התלמידים ולא לפי שנות הכספים.

<נועה היימן: אנחנו לא עובדים במערכת החינוך לפי שנת 2017, אנחנו עובדים לפי תשע"ז ותשע"ח.

<נועה היימן: אחת המורכבויות שלנו היא ששנות לימוד במערכת החינוך, הן חוצות שנת תקציב.

<נועה היימן: שנת לימוד אחת בעצם נפרשת על שני שנות תקציב.

<נועה היימן: עכשיו, הפרויקטים במשרד החינוך הם לא לשנת תקציב, הם לשנת לימודים.

<נועה היימן: כי אנחנו לא נפסיק לתלמידים משהו באמצע השנה, רק כי שנות התקציב הן שונות.

<נועה היימן: מה שזה גורם לנו לעשות, למשרד החינוך, זה בעצם להתחייב מראש מול ספק בתכנית מסוימת על שתי שנות תקציב.

<נועה היימן: לכן היקף העודפים המחויבים של משרד החינוך הוא יחסית גבוה, מכיוון שאם אנחנו עכשיו – בספטמבר האחרון למשל, רצינו פרויקט מפעל ההזנה.

<נועה היימן: מפעל ההזנה – פרויקט מאד מאד גדול מתוקף חוק ההזנה היומית לתלמיד, פועל בשנת הלימודים הזאת.

<נועה היימן: אז בספטמבר אנחנו אמורים להתקשר עם ספקים בכל הארץ, שיספקו הזנה לתלמידים מספטמבר ועד יולי.

<נועה היימן: זה נפרש על שתי שנות לימוד ולכן אנחנו צריכים לחייב את כל הכסף.

<נועה היימן: לכן היקף העודפים הקרובים של משרד החינוך הוא יחסית גבוה וזו בעיה, או לא בעיה, אבל זה מאפיין את - - -

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אז שתי שנות תקציב, לא שתי שנות לימוד.

יעקב מרגי: זה שנת לימוד אחת על שתי שנות תקציב.

<נועה היימן: כן, נכון, בדיוק.

<נועה היימן: לכן אנחנו צריכים לעשות עודפים מחויבים בהיקף יחסית גבוה.

<נועה היימן: זה מאפיין ייחודי של תקציב משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה נועה.

יעקב מרגי: בינתיים נשמע את מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

<נטע משה סעדון: שלום.

<נטע משה סעדון: נטע משה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<נטע משה סעדון: מה שאנחנו בעצם ראינו, אם בודקים את ניצול תקציב משרד החינוך באופן כללי – כלל המשרד בשנים האחרונות – אז הוא באמת מאד גבוה, מעל 99%.

<נטע משה סעדון: אם נסתכל על השנים שמוצגות בדו"ח המדובר – 2013 עד 2015, אז גם בהן מעל 99% והשנה האחרונה – 2016 – שזה נתונים עדיין לא לגמרי סופיים – אז זה 99.7%.

<נטע משה סעדון: אם יורדים לרמה קצת יותר נמוכה, לתחומי פעולה, לארבע ספרות מה שקוראים, אז גם בהן ברוב הסעיפים, גם פה שיעורי ביצוע מאד מאד גבוהים.

<נטע משה סעדון: כך שכלל התקציב מבוצע.

<נטע משה סעדון: לגבי הדברים שעולים על תקנות או סעיפים פרטניים.

<נטע משה סעדון: נגיד שזו שאלה שכוללת ולפעמים היא חלה על כלל תקציב המדינה, לא ספציפית על משרד החינוך.

<נטע משה סעדון: ונכון שבסוף השנה אולי זה מקשה על בדיקה של ביצוע התקציב ולראות את הניצול שלו בסוף השנה.

<נטע משה סעדון: זה דברים שקשורים גם בכלל לבניית התקציב, גם להתנהלות מול אגף תקציבים, ועדת הכספים, במהלך השנה העברות תקציביות שתלויות בגורמים חיצוניים מהמשרד ויש דברים כמו שהוזכרו פה, שקשורים ספציפית לבנייה של תקציב משרד החינוך, שנים קלנדריות וכיוצא בזה.

<נטע משה סעדון: אנחנו כן נגיד שלדעתנו במקרים שבהם יודעים מראש שתידרשנה העברות במהלך השנה ויודעים מראש את התקצוב בתחילת השנה, יכול להיות שכן יש מקום לבדוק בסעיפים הפרטניים האלה, איך מתכננים יותר טוב.

יעקב מרגי: השאלה, תוך כדי שאת נותנת סקירה, כשאומרים התקציב על כל שינוייו, כשמציגים לי ניצול של 99.9% - ממה?

יעקב מרגי: מהתקציב בבסיס, כפי שתוקצב בבסיס, או על כל שינוייו?

<נטע משה סעדון: מהתקציב המאושר על שינוייו.

<נטע משה סעדון: מהתקציב המאושר, כן.

יעקב מרגי: על שינוייו?

<נטע משה סעדון: על שינוייו, כן.

יעקב מרגי: זה ודאי?

מירב בן ארי: למה הדיון הזה, אני לא מצליחה להבין.

אמיר אוחנה: כן, האמת שגם אני.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: בא משרד החינוך אומר, בא משרד האוצר, בא מרכז המחקר והמידע של הכנסת ואומרים לך יש 99% ניצול.

מירב בן ארי: אנחנו שומעים את זה בכל מקום.

מירב בן ארי: אז מה העניין?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

מירב בן ארי: תסביר לי.

מירב בן ארי: אנחנו פה לא מצליחים להבין.

יעקב מרגי: כנראה לא הגעת בזמן.

מירב בן ארי: לא, זה לא קשור.

מירב בן ארי: אתה קורא את הנתונים.

אמיר אוחנה: אני הגעתי בזמן וגם אני לא הבנתי.

מירב בן ארי: וגם אמיר פה מתבלבל.

יעקב מרגי: יש מכון רציני שהכין דו"ח - - -

מירב בן ארי: מכון רציני שלא ישב עם אף משרד?

יעקב מרגי: רגע, רגע.

מירב בן ארי: לא ישב לא עם האוצר ולא עם החינוך.

<משה שגיא: אם היה לי עובד שהיה עושה את הנתונים האלה - - -

מירב בן ארי: מה אתם רציניים?

יעקב מרגי: אני באמצע.

יעקב מרגי: אני לא הפרעתי לך ברשות דיבור, למרות שאני יכול להפריע לך.

מירב בן ארי: המכון הרציני לא יושב עם המשרדים הרלבנטיים?

יעקב מרגי: מירב, שאלת?

יעקב מרגי: את רוצה תשובה?

מירב בן ארי: כן אדוני יושב הראש.

יעקב מרגי: אז תאפשרי לי בבקשה.

יעקב מרגי: יושב המכון להעצמת האזרח, היו כתבות גם על סמך זה ואני חושב שזה יהיה חסר אחריות אם אנחנו לא נעשה בירור של הנושא הזה.

יעקב מרגי: אני לא הצלחתי לקבל תשובות חד משמעיות לנושא הזה ממשרד החינוך, עד ליוזמת הדיון הזה.

יעקב מרגי: עד שלא ביקשנו מסמך ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: אז זה היה חוסר אחריות מצד ועדת החינוך של הכנסת להתעלם, כשיש לך דו"ח עב כרס - - -

מירב בן ארי: האמת ש - - -

יעקב מרגי: סליחה, שאלת.

יעקב מרגי: תני לי.

מירב בן ארי: גם הוא וגם מיכל אמרו ש - - -

יעקב מרגי: דו"ח עב כרס, שאומר שיש תקציב אבוד למשרד החינוך, שזה המשרד הראשון בגודלו אחרי משרד הביטחון בתקצוב.

יעקב מרגי: אני שמח שיש פה עמדה שסותרת ומגובה בנתונים.

יעקב מרגי: אני שמח שאני הייתי צריך להזמין את הנתון הזה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת והכנסת הכינה את זה.

יעקב מרגי: יכול להיות שמשרד החינוך היה נותן לנו תשובה ועם כל הכבוד, אין לנו גם כלים לבדוק אותו.

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד גלוי - - -

מירב בן ארי: האמת שאני - - - כמה תקציב יש להם.

מירב בן ארי: בדברים אחרים כן, אבל - - -

יעקב מרגי: רגע, אני אגלה לך סוד גלוי שכולם יודעים אותו, אפילו ועדת הכספים של הכנסת לא הייתה יכולה לבדוק, לעמוד ולהתמודד איתו בסבך הסעיפים ותתי הסעיפים, לכן אני שמח שיש פה דיון.

יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: אני שמח שיש פה דיון.

יעקב מרגי: אנחנו נברר ונשמע את חברי הכנסת - - -

מירב בן ארי: העיקר שאדוני יושב הראש שמח.

יעקב מרגי: ויש כאן גם דוברים שרוצים לדבר ונברור את המוץ מהתבן ונצא עם סיכום של הדיון.

יעקב מרגי: ברור לך גברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי?

מירב בן ארי: כן אדוני, הכל ברור.

מירב בן ארי: העיקר שאתה שמח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים לדבר או שאני אתן למוזמנים?

יעקב מרגי: כן, חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אני רק רציתי לשאול אם יש תקציב שלא נוצל, אם אפשר לקחת אותו - - -

מירב בן ארי: היא תשמח לקבל.

נורית קורן: בדיוק.

נורית קורן: לחינוך המיוחד, שאתם יודעים כמה זה קרוב לליבי, שביקשתי גם מהשר להאריך את זה ולהחיל את זה על כל החינוך המיוחד ולא רק על הלקויות והמוגבלויות הקשות ביותר, זה מה שהוא הרחיב את זה שנת הלימוד.

נורית קורן: אז אני אשמח מאד שהכסף הזה לא יעבור למקום אחר, אלא רק לחינוך המיוחד, לצורך הארכת יום הלימודים וקייטנות לילדים עם מוגבלות, שלהורים כל כך קשה בחופש הגדול.

יעקב מרגי: אמרת כמה דברים ביחד.

נורית קורן: נכון.

יעקב מרגי: משה, אתה רוצה להשיב?

<משה שגיא: קודם כל צריך להתייחס – יתרות תקציביות, במידה שהן קיימות, הן יתרות חד פעמיות.

<משה שגיא: זאת אומרת אי אפשר להכניס פעולה שהיא בבסיס, כמו חופשות בחינוך המיוחד, ולנצל את זה על חשבון יתרות חד פעמיות, מפני שהיתרה מקרית.

<משה שגיא: בשנה אחת היא נמצאת פה, בשנה אחרת היא נמצאת שם, אז אי אפשר.

נורית קורן: בסדר, זה יהיה לשנה הבאה.

יעקב מרגי: לנו נאמר כאן בדיונים, אני אעזור לך, משה.

יעקב מרגי: לנו נאמר כאן בדיונים ואני לא מקבל תלונות, אז אני מאמין שזו אמירה שיש אחריה כיסוי.

יעקב מרגי: בסעיפים של חינוך מיוחד, ילדים חולים, זה סעיפים כמעט ללא תקרה.

יעקב מרגי: מי שיודע איך משרדי הממשלה מנהלים תקציב, יש סכום, אבל ככל שהם נדרשים, חורגים ומשלימים ומתקנים.

יעקב מרגי: לא נעצרים.

יעקב מרגי: אין לא קיבלנו - - -

<משה שגיא: בחינוך המיוחד המשרד השקיע מאות מיליונים בשנים האחרונות, כולל בבסיס תקציב 2017 ו-2018.

יעקב מרגי: אני רק אסיים, משה, תודה.

יעקב מרגי: לגבי הלחץ שהוועדה הפעילה, יחד עם הציבור הרחב בסוגיה הזו של הארכת שנת הלימודים לילדי החינוך המיוחד, עם הלקויות הקלות, זה גם.

יעקב מרגי: זה תוספת תקציב.

יעקב מרגי: עד ה-15 באוגוסט זה גם תוספת שלא תוכננה מראש.

יעקב מרגי: התקבלה החלטה וזה כסף, מקור תקציבי שיילקח מסעיפים אחרים.

יעקב מרגי: זו הדינאמיקה של תקציב משרד ממשלתי.

נורית קורן: נכון, אז בגלל זה אני אומרת.

יעקב מרגי: בבקשה.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש, חבר הכנסת, אני חושב שזה דיון חשוב, אבל תמיד מעבר לניצול השאלה היא תמיד אם באמת לא רק שאחוז הניצול נראה גבוה, אבל בכל זאת השאלה העיקרית אם עושים את הדברים הנכונים.

איתן ברושי: על פי התוצאות כפי שהן משתקפות גם מהדו"חות הבינלאומיים, הבעיה שלנו היא לא כל כך גודל התקציב אלא התוצאות של החינוך ואני מבין שאת זה לא עושים בלי השר ובלי המנכ"לית, שנמצאת כרגע בוועדה לביקורת המדינה בנושא החינוך המיוחד באמת.

איתן ברושי: הייתי שם בבוקר.

איתן ברושי: אני רוצה להגיד, אדוני יושב הראש, אם רוצים לעזור במשהו גם לגבי ניצול התקציב, יש חשיבות שתקציב החינוך יהיה תקציב רב שנתי, במידה רבה כמו תקציב הביטחון.

איתן ברושי: תקציב הביטחון יש בו גמישות יותר גדולה למשרד, האוצר פחות מפריע לו.

איתן ברושי: זה חלק מהמתח בין האוצר לביטחון.

איתן ברושי: ב', התקציב הוא רב שנתי במיוחד על רקע העובדה שהוא מתנהל לא על פי שנה קלדנרית, אלא ע פי שנת חינוך וילד שנולד בכיתה א', ודאי שככל שאפשר אנחנו רוצים להבטיח שיגיע גם לסוף המסלול.

איתן ברושי: חס וחלילה גם צרכים מיוחדים, שהם לא נפסקים אפילו בגיל 21, למרות שהמדינה עושה פה שינוי.

איתן ברושי: לכן אם אני יכול לומר משהו בעניין הזה, הוא תקציב רב שנתי ופה כראש מועצה לשעבר אני יכול לומר שלא הבנתי מהדו"ח עמי, אם הדו"ח מתייחס גם לתקציב הפיתוח, שהוא יותר בעייתי.

איתן ברושי: כי תקציב הפיתוח-.

איתן ברושי: הוא מתייחס?

<נטע משה סעדון: כן.

<נטע משה סעדון: סעיפי 60.

איתן ברושי: אבל שם אחוז הניצול הוא בטח יותר נמוך, משום ש - - -

<קריאה: - - - אפשרות להתחייב - - -

איתן ברושי: רגע, זה לא מסביר את התמונה, ההרשאות, משום שיש בעיה של המצ'ינג.

איתן ברושי: בסופו של דבר אין תשובה מספיק טובה למצ'ינג.

איתן ברושי: המצ'ינג הוא יתרון לחזקים.

איתן ברושי: כתוצאה מזה שלחלשים את היכולת להעמיד את המצ'ינג, אז ההזדמנות לחזקים גדלה, כי הם יכולים ואז הם מקבלים יותר.

איתן ברושי: אז יכול להיות שיש פה ניצול של התקציב, לא תמיד למטרות הנכונות.

איתן ברושי: ולכן דיברנו על תקציב שיהיה יותר גמיש וגם יותר דיפרנציאלי בין החזקים לחלשים ואמרנו שהדבר הנכון לעשות, גם ברווחה וגם בחינוך, זה לתת הקלה או פטור למצ'ינג לרשויות שהסוציו אקונומי שלהן הוא נמוך, בין 1 ל-5.

איתן ברושי: לכן כשאומרים ניצול, בתור חשב או מי שנותן על זה תשובה – האם בתוך הניצול הזה יש גם הסטת תקציבים.

איתן ברושי: קודם כל אני רוצה לומר בלי שיתפרש הדבר כביקורת על האוצר שהכי גרוע זה להחזיר כסף לאוצר.

איתן ברושי: הכי חשוב בעיני זה למנוע את המצב שחוזר כסף לאוצר ותמיד ידענו, גם בעבר, שלמשרד החינוך יש תקציב גדול, בסוף השנה נשאר כסף ואפשר, למי שיש פרויקטים, לקבל גם מעבר לתכנון, כי נשארו תקציבים גם בפיתוח וגם ב - - -

יעקב מרגי: זה בדיוק הפוך ממה שנאמר.

איתן ברושי: רגע.

מירב בן ארי: כן, אתה בכלל לא הקשבת לכל מה שנאמר.

איתן ברושי: אני אומר את מה שאני חושב.

איתן ברושי: הכי גרוע זה להחזיר כסף לאוצר.

מירב בן ארי: איזה להחזיר כסף לאוצר?

מירב בן ארי: לפני שבועיים היינו - - -

יעקב מרגי: מירב, תני לו לסיים.

מירב בן ארי: עד אחת בלילה בשביל לתת עוד 5 מיליון למכינות - - -

איתן ברושי: רגע, מירב.

מירב בן ארי: ועוד 3 לאופק ועוד 5 מיליון שקלים לארגוני הנוער.

מירב בן ארי: על מה אתה מדבר?

איתן ברושי: מאחר שעסקתי בזה, לא רק קראתי על זה, אני אומר שהכי גרוע זה להחזיר כסף לאוצר.

יעקב מרגי: מה קרה היום?

מירב בן ארי: לא, כי זה לא - - -

יעקב מרגי: אבל זה לא יפה.

מירב בן ארי: הדברים לא נכונים.

יעקב מרגי: זה לא מכובד, מירב.

מירב בן ארי: כן, אבל זה לא נכון.

יעקב מרגי: אבל תני לו לומר, הם יגידו לו.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, לא את תאמרי אם זה נכון או לא.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאני מברך על ניצול גבוה.

איתן ברושי: הכי גרוע זה להחזיר כסף לאוצר.

איתן ברושי: האוצר לא פעם אשם בזה שחוזר אליו כסף, כי הוא מקשה בביצוע.

איתן ברושי: לכן אני חושב שזה נכון תקציב רב שנתי, שמאפשר גמישות יותר גדולה למשרד, בדומה למשרד הביטחון, כי החינוך הוא מסלול רב שנתי והתקציב שלהם הוא לא רב שנתי.

איתן ברושי: לגבי הפיתוח, פה אני רוצה לומר, ומירב, תלמדי משהו ממני, כשאנחנו מקבלים לבנות בית ספר שעולה הרבה מאד כסף, התקציב הוא שנתי.

איתן ברושי: זאת אומרת אתה יכול לבנות בית ספר או מתקן כזה של משרד החינוך לאורך שנים, כי הפרוסה היא שנתית.

איתן ברושי: למרות שהכסף הוא לא מספיק באותה שנה, אתה עוצר את הבנייה ברגע שנגמר התקציב.

איתן ברושי: לעתים לוקח שנים, כולל פשיטות רגל של קבלנים או משהו כזה.

איתן ברושי: ואתה יכול למצוא רשויות שיש להן יכולות והן אומרות תנו לנו לבנות יותר מהר ביכולת שלנו.

איתן ברושי: הבעיה שבדרך כלל אין כיסוי רטרואקטיבי.

איתן ברושי: ואז אתה מוצא מצב, נכון, אדוני החשב?

איתן ברושי: גם במשרדי ממשלה אחרים.

איתן ברושי: אתה יכול לבוא למשרד הבריאות, אתה יכול לבוא למקום אחר, לראות שהבנייה לוקחת 10 שנים, כי התקציב בנוי על פרוסות וזה כמובן ליקוי.

איתן ברושי: לכן אני רוצה לומר – אלף, תקציב רב שנתי.

איתן ברושי: ב', המצ'ינג הוא אויב של החלשים וכתוצאה מזה יכול להיות שיש ניצול מלא, אבל לא תמיד ליעדים שאליהם התכוון המשרד, והמדינה כתוצאה מזה שהכסף נשאב למי שיש את המצ'ינג ולמי שאין הוא לא מנצל ואז הכסף הזה אולי ב-99% ניצול, אבל לא למטרות הנכונות.

איתן ברושי: ודבר נוסף, אני חושב שהפיתוח, שהוא דבר מאד חשוב, הוא צריך להיות יותר גמיש.

איתן ברושי: כלומר, אני יכול להגיד מה שקרה לי דווקא מממשלה שלא הייתי חלק ממנה, שבאתי ואמרתי תנו לי לבנות בקצב שלי, אני מתחייב לממן את זה גם רטרואקטיבי.

איתן ברושי: אני מודה, קיבלתי אז אישור, הייתה השרה לימור לבנת.

איתן ברושי: היא נתנה לי את האישור והצלחתי לבנות בית ספר במעט מאד זמן, בית ספר של עשרות מיליונים, כתוצאה מזה שלקחתי עלי את האחריות למימון.

איתן ברושי: היה לי מימון ביניים ופרעתי את המימון כנגד הפרישה שהמשרד נתן והרווחתי הרבה מאד - - -

יעקב מרגי: איתן, תן להם הזדמנות.

יעקב מרגי: תקשיב, אני חייב לומר, מכל מה שנאמת, אם ההוא שהפריע לך בטלפון לא היה מפריע לך ואתה מבין שזו התכלית הראויה של מה שנאמרת והרצת להם.

איתן ברושי: אז כיוונתי לדעת גדולים.

יעקב מרגי: היא אומרת לך, דווקא משרד החינוך, בגלל ששנת הלימודים מתפרשת על שתי שנות תקציב - - -

איתן ברושי: אבל שמעתי את זה, נו, אז מה?

יעקב מרגי: אז הגמישות קיימת.

יעקב מרגי: עכשיו תקשיב, היא אומרת לך ביצוע של 99.9%.

יעקב מרגי: בפיתוח יש לך גמישות, זה נגרר משנה לשנה, זה הרשאה בכלל.

יעקב מרגי: כל עוד ההרשאה ביד שלך זו התחייבות שלטונית - - -

איתן ברושי: אבל היא נעצרת - - -

יעקב מרגי: רגע, היא נעצרת מסיבות כאלה ואחרות.

איתן ברושי: לא, היא נעצרת בגמר התקציב השנתי, לא הרב שנתי.

יעקב מרגי: לא, לא.

<משה שגיא: לא, לא השנתי.

<משה שגיא: ההרשאה - - -

יעקב מרגי: ההרשאה, ההרשאה.

איתן ברושי: אני מכיר, חברה, בסדר.

יעקב מרגי: בסדר, גם אני נתתי הרצאות לפיתוח ואני יודע מה זה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, זה המצב.

יעקב מרגי: לגבי המצ'ינג, אתה צודק.

יעקב מרגי: שנים חשבו, כדי לגרור, לתת אחריות ביצוע לגופים מתוקצבים ונתמכים, שיהיה מצ'ינג כדי להראות רצינות, אבל מה התברר?

יעקב מרגי: התברר שזה מעצים פערים.

יעקב מרגי: יש רשויות חלשות שלא יכולות לתת את ההשתתפות הזאת, את הצימוד הזה, את המצ'ינג.

יעקב מרגי: כשאני הייתי שר אני ביטלתי את זה.

יעקב מרגי: ראיתי כמה הרשאות תקועות בגלל המצ'ינג וביטלתי אתך המצ'ינג.

יעקב מרגי: גם משרד החינוך, ברגע שהוא התחיל עם התקצוב הדיפרנציאלי ונתן עדיפויות לאשכולות סוציו אקונומי בדירוג נמוך, הוא מבטל את זה.

יעקב מרגי: חלק גם כאן בדיונים חלק.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש עוד כמה דברים שזה קיים, אבל לרוב לרוב יש העדפה לאשכולות הנמוכים.

יעקב מרגי: האם יש לך עוד מה להוסיף על מה שנאמר, בבקשה, משה או נועה תענו לחבר הכנסת ברושי.

<משה שגיא: היתרה בסוף השנה היא יתרה ביצועית במקרה של איזה תקציב שלא הגישו, איזה חשבונית או משהו.

<משה שגיא: זאת אומרת היקף היתרה היא יתרה שלא ניתן לתכנן אותה.

<משה שגיא: אם הייתי יודע אותה מראש היא לא הייתה נשארת, היתרה הזאת.

<משה שגיא: ולכן קשה לכוון יתרה בסוף שנה למטרות, כיוון שגם אין ועדת כספים שיושבת בסוף דצמבר כדי לכוון את התקציבים.

<משה שגיא: למרות שבוא נאמר שזו רעה חולה שכדאי להעלות אותה על השולחן, שרוב השינויים התקציביים של המשרד, כולם כמעט, מיולי ואילך אושרו בוועדת הכספים.

<משה שגיא: עד יולי לא היה אישור תקציבי - - -

יעקב מרגי: כולנו זוכרים את מה שהיה בוועדת הכספים.

יעקב מרגי: ועדת הכספים הייתה משותקת.

<משה שגיא: ויותר מ-50% מהאישורים היו במחצית השנייה של דצמבר.

<משה שגיא: אז למרות כל זאת הגענו לרמות ביצוע מאד גבוהות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מאה אחוז.

איתן ברושי: וכמה בפיתוח לא נוצל?

<משה שגיא: קודם כל כל ההרשאות נוצלו במלואן.

<משה שגיא: אין דבר כזה, כל ההרשאות בהגדרה, כל שנה מאשרים את כל ההרשאות.

<משה שגיא: להיפך, עוד הקדמנו הרשאות על חשבון שנת 2017, עבור 873 כיתות על חשבון שנת 2017.

<משה שגיא: הקדמנו לשנת 2016 כדי לתת מענה ואפשרות לפעול בשנת 2017 מתחילת השנה.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: כן, בוקר טוב.

מנואל טרכטנברג: אני קודם כל רוצה להתנצל על האיחור, אבל הפקקים עושים שמות לכולנו.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה לוקח סיכון, כי יכול להיות שדברים כבר נאמרו בהתחלה, אבל אנחנו נהיה סובלניים.

מנואל טרכטנברג: אז לכן אני אומר, אני מתנצל מראש על ההגעה באיחור ועל כך שאולי אני אגיד דברים שהם לא רלבנטיים או נאמרו קודם.

מנואל טרכטנברג: תראו, אני קודם כל רוצה להגיד כך: אנחנו יושבים כאן על התקציב של משרד החינוך, אבל העבודה שנעשתה על ידי המרכז להעצמת האזרח, ותומר לא כאן, היא עבודה חשובה ביותר, גם אם יש אי דיוקים וגם אם יש ביקורת עליה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להסביר - - -

יעקב מרגי: ולכן אמרתי, זה לא יהיה אחראי שוועדת החינוך לא הייתה מקיימת דיון.

מנואל טרכטנברג: נכון, לחלוטין, ואני רוצה פה לשים את זה בקונטקסט יותר רחב.

מנואל טרכטנברג: אני מציע לכולנו לא להיות דפנסיביים.

מנואל טרכטנברג: יש פה עבודה שכל אחד מאיתנו צריך לעשות ויש כלים והכלי הזה, ששם תומר לוטן על השולחן, ממרכז העצמת האזרח, הוא כלי חשוב, הוא פתוח לדיון בדיוק במסגרת הזאת.

מנואל טרכטנברג: על מה מדובר?

מנואל טרכטנברג: מדובר על כך – מה נמצא – לאו דווקא במשרד החינוך – מה מצאו באותה בדיקה שעשו, שבצורה שיטתית יש סעיפי תקציב שעל פני שלוש שנים רצופות, הניצול שלהם היה נמוך במיוחד.

מנואל טרכטנברג: ויתרה מזאת, ונדמה לי שלא דיברתם על זה כאן ותתקן אותי אם כן דיברתם, יש סעיפים שהניצול שלהם בצורה שיטתית היה אפס ושמלוא - - -

יעקב מרגי: דיברנו על זה והיא תיתן לך דוגמא.

מנואל טרכטנברג: שמלוא הסכום עבר לייעוד אחר.

מנואל טרכטנברג: ויש עוד קטגוריה שלישית שאני לא אפרט כאן.

יעקב מרגי: רגע, אבל בחלון הזה נשאלה שאלה ונועה מאגף התקציבים הציגה את זה.

יעקב מרגי: כשדיברו על צמצום מספר תלמידים בכיתות, הם שמו בתקנה תקציבית מיוחדת X, לצורך העניין 700 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: הביצוע עצמו הוא לא מהתקנה התקציבית הזו.

יעקב מרגי: הביצוע זה בשכר המורים ובדברים אחרים.

יעקב מרגי: בסוף השנה אתה תראה אפס, אבל בתיקונים שלה ה-700 מיליון האלה יצאו.

מנואל טרכטנברג: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: אז הנה - - -

<נועה היימן: דרך אגב, רק אם אפשר להעיר, את התקנה הזאת סגרנו מהסיבה הפשוטה שכל שנה הייתה כתבה שאנחנו תקצבנו באפס - - -

מנואל טרכטנברג: לא, אבל פה כבר, נועה, אני רוצה לומר משהו שהוא נורא חשוב.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להסביר את הסיטואציה.

מנואל טרכטנברג: אני יושב בוועדת הכספים, מביאים תקציב מדינה שכולל עשרות אלפי סעיפים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו אמורים לאשר.

מנואל טרכטנברג: זה חוק של הכנסת.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מאשרים על סמך מה שכתוב שם, ואם כתוב בסעיף מסוים מטרה מסוימת ואחר כך אני רואה ביצוע אפס, שנה חדשה, מה אני אמור להעסיק מזה?

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי.

מנואל טרכטנברג: רגע, אני לא בא בטענות על עצם העניין.

מנואל טרכטנברג: אני בא ושואל אתכם, אני כחבר כנסת, שאמור להיות אחראי על כספי הציבור, מה אני יכול לעשות אל מול מידע, שהוא לא מתאים?

מנואל טרכטנברג: לא שיש הונאה ולא שיש כוונות לא טובות.

מנואל טרכטנברג: אין הלימה בין מה שמובא פה להצבעה ולאישור בכנסת, לבין מה שקורה בפועל.

יעקב מרגי: לכן בסיכום הדיון היום זה אחד הדברים שאנחנו נבקש.

<נועה היימן: נשמח.

מנואל טרכטנברג: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: תראי, פשוט להגיד את הדברים.

מנואל טרכטנברג: לא צריך לקחת את זה כביקורת.

<נועה היימן: לא, לא ביקורת.

מנואל טרכטנברג: כאילו אני בא ומתריס כנגד

מנואל טרכטנברג: כם ואתם מתריסים כנגדי.

מנואל טרכטנברג: אנחנו צריכים לעשות את העבודה ואני אומר לכם שבשיטה הנוכחית, כשהשמות של סעיפי התקציב אין להם הלימה למה שקורה איתם בפועל, אני לא מסוגל לבצע את שליחותי נאמנה, אוקיי?

מנואל טרכטנברג: זה הכל.

יעקב מרגי: אני מודה לך, כי אני אמרתי אפילו חברי ועדת הכספים שנדרשים להעביר מסעיף לסעיף ולאשר תקציבים, ילכו לאיבוד בסבך הזה של הסעיפים והתקנות.

מנואל טרכטנברג: לא ילכו לאיבוד.

מנואל טרכטנברג: תראה, עוד פעם - - -

יעקב מרגי: וזה פוגע בשקיפות.

מנואל טרכטנברג: חברים, אני יודע מה זה לנהל תקציב.

מנואל טרכטנברג: אני ניהלתי תקציב שהגיע ל-10 מיליארד שקלים והוא לא שונה.

מנואל טרכטנברג: אני יודע מה זה סעיפי רזרבה ואני יודע מה זה להעביר משנה לשנה ואני יודע מה זה אי הלימה בין שנת הלימודים, אני מכיר את הדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: בתוך הות"ת – רק לספר לכם – אני נלחמתי על שינוי שמות של סעיפים, כדי שהשמות יהיו בהלימה למה שאנחנו עושים.

מנואל טרכטנברג: אני נלחמתי על כך שסעיפים לא רלבנטיים יוצאו, כי שם היו כספים לא מנוצלים שעברו משנה לשנה.

מנואל טרכטנברג: זו עבודה סיזיפית.

מנואל טרכטנברג: זו עבודה שצריך לעשות אותה כל הזמן ואני קורא לכם להיות ערים לצרכים שלנו כמחוקקים, כמאשרים וכנותנים דין וחשבון לציבור אחר כך על מה שקרה או לא קרה עם הסעיפים האלה.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם שכיום אני לא מסוגל לבצע את התפקיד שלי כחבר כנסת, נאמנה, לאור התופעות האלו שאני יכול להבין אותם - - -

יעקב מרגי: חסכת לי את דברי הסיכום, כי בסוף בסוף, כשהכנתי את הדיון וראיתי זה אומר בכו, זה טוען בכו והשני טועה בכו, בכלל קיבלתי גם גיבוי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שמאשש שיש ניצול מרבי של - - -

מירב בן ארי: של 99.

יעקב מרגי: 99.9, גברת מירב בן ארי, שחסה על כבוד האוצר.

יעקב מרגי: 99.9 וקיבלנו לזה אישור.

יעקב מרגי: אין ספק שאם אני כחבר כנסת רוצה לבקר, רוצה לעקוב, רוצה לראות מקרוב, זה גם פוגע בשקיפות.

יעקב מרגי: כי בסוף באים לאיזה יום אחד, עושים איזה יום של העברות.

יעקב מרגי: אמרתי כשלא היית כאן, ואז לא פלא שסתיו שפיר יוצאת עליכם ביציאות כאלה ובצדק, כי אנחנו מכשילים אותה.

יעקב מרגי: בקשה, נועה.

יעקב מרגי: לאחר מכן זאב.

<נועה היימן: הסברתי קודם על המתח בין תקצוב לביצוע.

<נועה היימן: לפעמים אתה רוצה לבטא שתקצבת משהו, גם אם הביצוע מתבצע בסעיף אחר ואז זה נראה כאילו לא תקצבת או שתקצבת ויש מתח בין השניים.

<נועה היימן: אין לזה תשובה ברורה איפה לשקף דברים.

<נועה היימן: אני רוצה להתייחס דווקא למה שאמרת לגבי התזוזות בסוף שנה ואי הבהירות של זה לכאורה עם התקציב שהמחוקק אישר.

<נועה היימן: אני חושבת שכאן נכנס מתח נוסף, שזה בדיוק המתח בין מה שאתה מעלה למתח של הדיון הזה.

<נועה היימן: נניח שיש יחידה שקיבלה תקציב של 10 מיליון שקלים לפרויקט מסוים.

<נועה היימן: במהלך שנה, עד שהם יצאו להתקשרות ויצאו למכרז והחליטו בדיוק איך ומה לעשות, הם הגיעו לסיום השנה וביצעו 8 מיליון שקלים מתוך העשרה.

<נועה היימן: עכשיו יש שתי אפשרויות וזה בדיוק המתח בין הדיון הזה, שמדבר על לכאורה אי ניצול תקציב, לבין מה הייתה כוונת המחוקק.

<נועה היימן: נשארו לנו 2 מיליון שקלים – אני נותנת דוגמא שפשוט ממחישה את המתח.

<נועה היימן: נשארו שני מיליון שקלים בתקנה של יחידה מסוימת, שלא הספיקה לבצע את זה השנה מאיזו שהיא סיבה.

<נועה היימן: עכשיו יש שתי אפשרויות.

<נועה היימן: אפשרות אחת היא לא לעשות כלום עם הכסף, כי כשהכנסת אישרה את התקציב, היא אישרה ליחידה הזאת 10 מיליון שקלים, היא לא אישרה את ה-2 מיליון שנותרים למישהו אחר.

<נועה היימן: אבל אם לא נזיז את הכסף לייעוד אחר, הרי שיש כאן אי ניצול תקציב יעיל ולכן יש מתח בין האופן שבו בנו את ה - - -

איתן ברושי: אבל הוא אומר לך שזה שלוש שנים ברציפות.

יעקב מרגי: 20 שנה, למה?

יעקב מרגי: מאז קום המדינה זה עובד ככה, מה שלוש שנים?

יעקב מרגי: זו הדינאמיקה.

איתן ברושי: לא, באותו סעיף.

<נועה היימן: לא, לא נכון.

<נועה היימן: התייחסתי בתחילת דברי, לפני שחבר הכנסת טרכטנברג הגיע, לתקנות שבאופן שיטתי יש בהן תת ביצוע והסברתי שלרוב הן מבוצעות במקום אחר ויש מתח בין האופן שבו אתה רוצה להציג דברים בתקצוב, לבין האופן שבו דברים מבוצעים בפועל ואנחנו כל הזמן מנסים לעבוד על הסנכרון הזה.

<נועה היימן: מה שהתייחסתי כאן זה לא למקומות שבהם יש שינוי סיסטמתי כל שנה, אלא למקומות שבהם אתה מזיז, שכוונת המחוקק הייתה שליחידה מסוימת יהיו 10 מיליון שקלים והזזת את זה למקום אחר, לכאורה בניגוד לכוונת המחוקק.

<נועה היימן: אז על כך יש לי שני דברים להגיד.

<נועה היימן: אחד, אנחנו עושים את זה כדי לנצל את התקציב, לא אני, משרד החינוך עושה את זה כדי לנצל את התקציב בצורה יותר יעילה, כדי לא להחזיר כסף למשרד האוצר וכדי לתת ליחידה אחרת לעשות משהו עם הכסף.

<נועה היימן: זה דבר ראשון.

<נועה היימן: דבר שני, גם את ההעברות האלה אנחנו לא עושים לבד.

<נועה היימן: אני לא מחליטה על ההעברה הזאת ומבצעת אותה בניגוד לכוונת המחוקק.

<נועה היימן: אני שולחת אותה לוועדת הכספים, היא מפורסמת במשך שבוע להערות הציבור, להערות חברי הכנסת.

יעקב מרגי: לא, אבל קדמה לזה בקשה של המשרד ואת מקשה עליהם ומבקשת הסברים ולאחר מכן זה עובר לוועדת כספים.

<נועה היימן: ודאי, אני מקשה עליהם ואני מבקשת הסברים.

<נועה היימן: אני רוצה לוודא שההסטה נעשית, למשל שלא לוקחים משכר מורים ומעבירים את זה לתקציב פעילות.

<נועה היימן: ודאי.

<נועה היימן: אנחנו עושים את הבדיקות שלנו כי זה הוא תפקידנו.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זה דברים קשיחים.

<נועה היימן: בדיוק, בין דברים קשיחים לדברים - - -

מנואל טרכטנברג: אבל תרשי לי, כי זה חשוב מאד באמת בנקודה הזאת לדייק.

מנואל טרכטנברג: תראי, עוד פעם, אני ניהלתי תקציב וקראו לי ואני מודה שהיו סעיפים שבצורה שיטתית לא הצלחנו לבצע אותם בגלל – ואני אגיד את זה בפה מלא – שהיחידות שהיו מופקדות על זה, מה לעשות, לא פעלו בצורה יעילה על פני שנתיים ברציפות תחת הקדנציה שלי.

מנואל טרכטנברג: עכשיו, מה הבעיה של הדבר הזה?

מנואל טרכטנברג: הבעיה היא שברגע שאתה סוגר תקציב ושמת, נניח, 100 מיליון שקלים, על יחידה שלא יודעת לבצע את משימתה פעם אחר פעם, מנעת מיחידות אחרות שצריכות את הכסף הזה ושיודעות לבצע, את התקציב.

יעקב מרגי: טוב, זה דיון על התנהלות פנימית של כל משרד ויחידה.

מנואל טרכטנברג: לא, אבל זה קריטי, אתה מבין, כי בסוף זה הטרייד-אוף, אתה מבין?

מנואל טרכטנברג: הרי התקציב הוא נתון ואז אתה אומר איך אני יכול שנה אחרי שנה לקבל החלטות מושכלות - - -

יעקב מרגי: השאלה, אתה כיו"ר ות"ת, מה עשית לאותה יחידה בשנה השנייה?

יעקב מרגי: אני יודע מה אני עשיתי ליחידות כשלא - - -

מנואל טרכטנברג: אז אדוני יושב הראש, מה שקרה שבשנה השלישית – ואני חייב להגיד שלקח לי זמן – פשוט אני חתכתי את התקציב של אותה יחידה, העברתי את הכסף למקום אחר, כתוצאה מזה אותה יחידה התייעלה ואז חזרנו בשנה הרביעית.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, זה מסוג הדברים מהניסיון האישי שלי.

מנואל טרכטנברג: מדובר על הרבה כסף.

מנואל טרכטנברג: משרד החינוך זה מערכת באמת מאד גדולה, קשה לניהול, אני לא מקנא בך, באמת.

מנואל טרכטנברג: זו מערכת מאד מורכבת ויש שם לא מעט תופעות כאלה שכנראה חלקן באו לידי ביטוי בדו"ח הזה של המרכז להעצמת האזרח.

<משה שגיא: לא, לא, זה לא המקרים.

<משה שגיא: הדו"ח שראית הוא דו"ח שגוי.

יעקב מרגי: לא, סליחה משה, אתה חוזר על זה כל פעם.

מנואל טרכטנברג: בוא, זה לא משנה, הדברים האלה - - -

יעקב מרגי: למה אתה מתפרץ?

מנואל טרכטנברג: בסדר, לא משנה.

יעקב מרגי: טרכטנברג, אני הבוקר דיברתי על תומר לוטן והוא בצורה אובייקטיבית אמר את זה, אמר את הקושי הזה.

יעקב מרגי: הדו"ח הוא פרי מה שהוא יכול היה לדלות.

יעקב מרגי: חבל, מה שעולה מהדיון הזה שחבל שבטרם פרסום הדו"ח הוא לא ישב לברר את הנתונים עם המשרדים ועם האוצר.

מירב בן ארי: הוא לא ישב עם המשרדים הרלבנטיים.

יעקב מרגי: כי מה קורה, זה יצא, היו כתבות, יש דיון בוועדה, יש שאילתות.

יעקב מרגי: ספר התקציב האבוד.

יעקב מרגי: עבודה יסודית.

יעקב מרגי: והוא דיבר איתי ובעקבות זה הוא ביקש כמה שינויים בצורת ההצגה, גם נתונים מהאוצר ולאחרונה הוא - - -

מנואל טרכטנברג: אז אני מתקן את עצמי, זה עשה זרז לדיון.

מנואל טרכטנברג: אוקיי?

מנואל טרכטנברג: בסדר.

מנואל טרכטנברג: זרז לדיון.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אוקיי, אני שמח.

מנואל טרכטנברג: ואני אומר על עצמי שאני הייתי צריך להתמודד עם סוגיות כאלה ואני מניח שבארגון מסוים וגדול - - -

יעקב מרגי: כל ארגון.

מנואל טרכטנברג: הדברים האלה קורים ולכן מה שאני קורה לכם, זה לשים לב לתופעות האלו, לנסות ולתקן מה שניתן, לנסות לשנות שמות סעיפים, לשנות תקצוב שהוא לא יעיל, ואז כסף מתפנה למטרות אחרות.

מנואל טרכטנברג: הרי התקציב והביצוע בתקציב זה כלי ניהולי ממדרגה ראשונה ואם לא משתמשים בו נכון, אז תופעות לא רצויות יכולות להימשך לנצח.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, התפקיד שלנו זה בסוף לעזור לכם לעשות את המלאכה.

יעקב מרגי: תודה.

<נועה היימן: אני רוצה רק - - -

יעקב מרגי: רגע, לא, נועה.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: יש שאלה נוספת גם לחברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: אם הבנתי נכון את הדיון פה, אני חושבת שאני חולקת על ההגדרה והפרשנות של המושג יעילות.

חנין זועבי: אני לא חושבת שהדאגה שלנו היא רק לנצל את התקציב, אלא לנצל את התקציב בתוך המטרות הספציפיות שהתקציב מיועד לו.

חנין זועבי: העברה ליחידה חלשה.

חנין זועבי: ברשויות המקומיות הערביות יש אי ניצול או בגלל אי יעילות או בגלל המצ'ינג, או בגלל שאין תשתית מתאימה לפעילות הזאת.

חנין זועבי: אז כאשר אתה מעביר את הכסף הזה ליחידה אחרת, למקום אחר, אתה לא מייעל כלום.

חנין זועבי: אני חושבת שצריכים להקפיד, אפילו להתעקש לנצל וזה אולי יותר רלבנטי לרשויות הערביות.

חנין זועבי: צריכים להקפיד להתעקש לנצל את התקציב הזה בתוך הפעילות.

יעקב מרגי: אם יש קושי בביצוע - - -

חנין זועבי: ואם יש קושי - - -

יעקב מרגי: לעזור, להיכנס.

חנין זועבי: אם הבעיה היא תשתית, אז להעביר את התקציב, שהוא יהיה רלבנטי לפעילות הספציפית הזאת, לא להעביר אותו ליחידה או למטרה רחוקה ממנו ולבצע את הכסף, לנצל את הכסף לתשתית הרלבנטית.

חנין זועבי: או אם יש אי יעילות ברשות המקומית הערבית- - -

יעקב מרגי: זה הרציונאל.

יעקב מרגי: התייחס לזה.

חנין זועבי: אז להתעקש להשאיר.

חנין זועבי: הדברים שלי אולי סותרים את הדברים שלך - - -

מירב בן ארי: אבל אם הם לא מנצלים את הכסף, אז מה יש לך להעביר?

חנין זועבי: אז לפתור את הבעיה של היעילות, אבל להתעקש.

מירב בן ארי: אבל איך תפתרי את היעילות?

חנין זועבי: שנייה, כי מה שקורה,אם ממשיכים להעביר מיחידה א' ליחידה ב', יחידה א' ממשיכה להיות חלשה וקבוצת היעד של הפעילות X ממשיכה להיות קבוצה ענייה ולא מנצלת את התקציב.

חנין זועבי: אני חושבת שלא.

חנין זועבי: צריכים להתעקש.

יעקב מרגי: מקובל.

חנין זועבי: לא להגיד בסדר.

חנין זועבי: הם מנצלים על ידי העברה מיחידה ליחידה, אז פתרנו.

חנין זועבי: אני חושבת שלא פתרנו כלום.

חנין זועבי: דווקא הגדלנו את הפערים - - -

יעקב מרגי: צודקת ונקבל תשובות.

חנין זועבי: הם תמיד פותרים את הבעיה על ידי העברה מיחידה שהיא חלשה ליחידה שהיא חזקה וממשיכה להתחזק.

חנין זועבי: אז מה עשינו?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תשובות בהמשך, יש עוד כמה דוברים.

יעקב מרגי: זאב, בבקשה.

<יעקב אמציה דויטש: לא זאב, אמציה.

יעקב מרגי: מי שביקש ממני זה זאב.

יעקב מרגי: להבא - - -

<זאב גולדבלט: אבל כתבתי שם.

יעקב מרגי: אני לא קורא, אני קורא מי חתום.

יעקב מרגי: אני אתחיל לקרוא טקסטים?

יעקב מרגי: הוא יודע לכתוב לי כשהוא רוצה לדבר.

יעקב מרגי: אתה לא צריך לכתוב לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יעקב אמציה דויטש: בוקר טוב, אני אמציה דויטש, יושב ראש הנהגת ההורים במודיעין וחבר הנהלת פורום ועדי ההורים היישוביים.

<יעקב אמציה דויטש: אני יודע שהדו"ח הוא מורכב.

<יעקב אמציה דויטש: כלומר, ברור שאי אפשר לפרש אותו רק כמספרים ויכול להיות שבאמת יש דברים שנוצלו או לא נוצלו, אבל אם אני מסתכל על הדו"ח ויכול להיות שסעיפים עברו מסעיף אחד לאחר, אז אני מניח שנמצא את זה באחד הפרקים האחרים בספר, כאיזה שהוא ניצול יתר ואני לא ראיתי את זה בסוף.

<יעקב אמציה דויטש: בסוף כשגוזרים תמונה במחשב, היא כנראה צריכה להכיל את כל הנתונים ואת זה אני לא ראיתי.

<יעקב אמציה דויטש: עוד דבר שנאמר פה, אם כסף עובר מסעיף אחד לאחר, באמת חשוב שלא נאבד את המטרה המקורית וזה נאמר גם עכשיו.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו אחר כך בסוף השנה מוצאים משהו.

<יעקב אמציה דויטש: למשל, אני אתן כדוגמא, בצהרונים נשארו 200 מיליון שקלים שלא נוצלו.

<יעקב אמציה דויטש: יכול להיות שלקחו את זה למשהו אחר שהוא קדוש יותר או מיותר יותר, אבל בסוף שם לא נתנו מענה והיינו יכולים עוד 70,000, 100,000 ילדים, לתת להם את הסבסוד.

יעקב מרגי: הצהרונים זו אחת הנקודות שמתאימות למה שחברת הכנסת חנין זועבי אמרה.

<יעקב אמציה דויטש: נכון, נכון.

<יעקב אמציה דויטש: אני מברך על הדיון הזה, אבל אני חושב שנכון - - -

איתן ברושי: תראה, אבל זה יחזור על עצמו בהמשך.

<יעקב אמציה דויטש: אוקיי, אז בואו נחשוב ביחד איך פותרים את זה.

איתן ברושי: לאוצר זה יתרון, הוא עושה מה שהוא רוצה אחר כך.

<יעקב אמציה דויטש: אני חושב שלנו לפחות, כאזרחים, כנציגים של אזרחים, חשוב שנשמע את הדיון הזה גם באמצע השנה ולא רק אחרי השנה.

<יעקב אמציה דויטש: כי לפעמים באמצע השנה יכולים לעלות על הדברים האלה ואתם כגורם המבקר תוכלו גם לעזור אולי למשרד, להגיד שזה חשוב או שלא.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה.

יעקב מרגי: תעקוב אחרי הפורטל של ועדת הכספים.

יעקב מרגי: כל פעם שיש דיונים בהעברות תקציביות של משרד החינוך תעלה לירושלים, תכנס לדיון, תשאל שאלות, תקבל תשובות.

יעקב מרגי: אין.

<יעקב אמציה דויטש: דבר ראשון אתגרים כאלה אנחנו אוהבים.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו נגיע.

יעקב מרגי: בוא, הפרקטיקה שלי זה לבקר ולפקח על משרד החינוך, אבל גם צריך לומר את האמת.

יעקב מרגי: זה נעשה.

יעקב מרגי: זה לא שפתאום חבר הכנסת מרגי עכשיו מקיים דיון.

יעקב מרגי: הרי הייתה לי התלבטות.

יעקב מרגי: ידעתי שאם אני מקיים דיון אני עלול לגלוש לדיון על אופי ותקציב משרד החינוך, שזה לא המנדט שלי ואני לא רוצה.

יעקב מרגי: בשונה מוועדות אחרות שהבוקר, כדוגמא, בגלל שאיזה לוביסטית חשוב לה והיא לא קיבלה מענה בוועדה, כי היא לוביסטית, אז היא יזמה דיון בוועדה אחרת על שילוב החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני לא מקיים דיונים שקשורים לוועדות אחרות והייתה לי התלבטות אם לקיים את הדיון הזה או לא.

יעקב מרגי: אנחנו באמת לא רוצים להיכנס כרגע לדיון תקציבי של משרד החינוך, אבל זה מתקיים.

יעקב מרגי: מה ששאלת וזה נכון, תדע כאזרח, כבעל תפקיד ציבורי, שזה מתקיים.

יעקב מרגי: פשוט אתה צריך לעקוב אחרי דיוני ועדת הכספים.

<יעקב אמציה דויטש: עוד משפט.

יעקב מרגי: לפני כן אני רוצה לשאול האם מקרב חניכי הקורס מישהו רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: אתה יכול לשאול על כל נושא, בוא שב לידי.

<זאב גולדבלט: יושב ראש הוועדה, אנחנו עוד לא סיימנו.

יעקב מרגי: מיד אני אתן לך.

יעקב מרגי: הוא סיים.

יעקב מרגי: אתה רוצה לדבר?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך, מאיפה אתה, מי אתה, מה השאלה.

<ניזאר סרחאן: בוקר טוב, שמי ניזאר, אני מנהל אגף חינוך בכפר מראר, בצפון.

<ניזאר סרחאן: אולי חלק מאי ניצול תקציב זה גם במתן הרשאות בזמן קצר ואני אתן דוגמא.

יעקב מרגי: תפרט.

<ניזאר סרחאן: אני אתן דוגמא לרווחה חינוכית למשל, שמקבלים הרשאה באוקטובר וצריך לדווח עד 31 בדצמבר, כמובן זה דבר בלתי אפשרי, לא יעיל ואני אומר שזה יותר קשה ביישוב שמתקשה, שנמצא באשכול 2 מתוך 10.

<ניזאר סרחאן: אז הסוגיה הזאת אולי צריך לקחת אותה בחשבון, שהנושא של הזמן והיכולת של הרשויות להתנהל בתקציב, היא מאד חשובה בהתייעלות.

<ניזאר סרחאן: אני אזכיר עוד נקודה, אולי היא לא לדיון של הישיבה הזאת.

<ניזאר סרחאן: בעניין של שריון תקציבים, אני לא חושב שנכון לשריין 700 מיליון שקלים, כאשר יש תחומים אחרים שהם לא מתוקצבים בכלל.

<ניזאר סרחאן: אני אישית באתי מתחום קידום נוער, תחום שכולנו מדברים על נוער בסיכון, מדברים איך למצוא את הפתרונות ולצערי הרב אין את התקציבים - - -

יעקב מרגי: לא, אז בוא אני אתקן אותך.

יעקב מרגי: מדיניות קובע השר.

יעקב מרגי: אם הוא החליט לתקצב צמצום כיתות ובעקבות זה 700 מיליון שקלים בשנה, זה תפקידו.

יעקב מרגי: אתה עכשיו יכול לבוא ולומר.

יעקב מרגי: אתם יודעים, יש נושא שאני רוצה לדבר עליו.

יעקב מרגי: אני בא מקידום נוער, אדרבא, זה הדיון.

<ניזאר סרחאן: אני לא יודע כמה לכם מוכר התקצוב בקידום נוער ואני אומר זה שירות יקר לאוכלוסייה חלשה.

יעקב מרגי: וחשוב.

<ניזאר סרחאן: זה שירות מאד יקר שהמצ'ינג הוא 50-50, גם בהעסקת מנהלי יחידות קידום נוער, גם בהעסקת מדריכים.

<ניזאר סרחאן: אין לנו תקציבי תשתיות לבניית מרכזי קידום נוער וכמובן הדברים האלה מוכרים אולי לנציגי המשרד, שבעיני הגיע הזמן לעשות קצת תיקון בחלק הזה.

<ניזאר סרחאן: לרשויות המקומיות אין את התקציב לבנות מרכזים, אין להם תקציבים.

<ניזאר סרחאן: ואם אני משווה את זה, השירות הזה הוא מאד מאד יקר ביחס לשירות של החינוך הפורמאלי, שכמעט המימון הוא מימון מלא.

יעקב מרגי: רגע, קידום נוער הוא 50-50?

<ניזאר סרחאן: כן.

<משה שגיא: קידום נוער בתכנית החומש של המגזר הדרוזי?

<משה שגיא: אני לא בטוח שזה 50-50.

<ניזאר סרחאן: לא, לא, השירות של קידום נוער בקול הקורא.

<משה שגיא: אתה מדבר עכשיו על הקול הקורא של המגזר הדרוזי, או על הקול הקורא של - - -

<ניזאר סרחאן: אני אומר בקול הקורא שיוצא בתקנה הכללית.

<ניזאר סרחאן: אין מגזר דרוזי בקידום הנוער.

<ניזאר סרחאן: בקול קורא - - -

יעקב מרגי: לא, רגע, יש.

מירב בן ארי: כן, אתה טועה, אבל אתה לא מכיר את הנתונים.

מירב בן ארי: יש עכשיו תכנית של החינוך הבלתי פורמאלי עם 155 מיליון שקלים, שחלק מזה זה גם למגזר הדרוזי.

מירב בן ארי: במקרה אני - - -

יעקב מרגי: לטפל ב-50%.

יעקב מרגי: הוא יענה, בסד.ר

מירב בן ארי: לא, אני גם מטפלת באופן אישי במגזר הדרוזי.

מירב בן ארי: גם יום ראשון בעזרת השם הוועדה גם מגיעה לחלק מהכפרים במגזר הדרוזי ואנחנו לא מגיעים סתם.

מירב בן ארי: אתה פשוט לא מעודכן, אבל יש תכנית מיוחדת, של יותר מ-150 מיליון שקלים לחינוך הבלתי פורמאלי, בדגש על המגזר הדרוזי ואני יכולה להגיד לך - - -

<ניזאר סרחאן: אני מכיר את התכנית.

מירב בן ארי: רגע, שכל ראשי המועצות הדרוזיות, כולם ישבו אצל מנכ"לית המשרד בפגישה שאני פשוט מלווה, כי אני מלווה את באדר והצוות פה יכול להעיד על זה וישבו וביקשו והמנכ"לית ביקשה במפורש לא במצ'ינג, אלא להגיש תכנית יישובית.

מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד, ויש לי הרבה כבוד לתפקידך, אני יודעת שאתה עושה עבודה מצוינת בשטח, יש שיפור, ש שינוי, אני יודעת שאתה עוד לא רואה את זה, אבל אתם תראו את זה.

מירב בן ארי: אני רק אומר, בעיקר כשאני מלווה את הדרוזים כבר תקופה ארוכה.

<ניזאר סרחאן: אני לא אגיד את זה בכובע של מי שבא מהמגזר הדרוזי - - -

מירב בן ארי: אני גם לא מתיימרת.

<ניזאר סרחאן: כמי שעסק כמנחה השכלה מחוזי, כמי שהתעסק בזה ביום יום, התקצוב של הקול הקורא מדבר על תקצוב של 60-40 בתפקידי מנהל השכלה, מנהל יחידה ותקצוב של 50-50 בהעסקת מדריכים ואין תקציב לתשתיות.

יעקב מרגי: אלף תודה רבה לך.

יעקב מרגי: מבחינתי זה חדש.

יעקב מרגי: לא ידעתי.

יעקב מרגי: אנחנו מהללים ומשבחים את העבודה של מחלקות קידום הנוער פה בוועדה, אבל אם הייתי יודע שזה 50-50 לא הייתי יושב בשקט והנה עוד תרומה מהדיון הזה.

יעקב מרגי: אומרים אין בית מדרש ללא חידוש.

יעקב מרגי: אז יש לנו חידוש ואני חושב שזה לא נכון.

מירב בן ארי: נועה, מה התכנית של החינוך הבלתי פורמאלי של ה-150 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: רגע, רגע, תעזבי את המגזר הדרוזי.

יעקב מרגי: סליחה, אני לא מדבר כרגע על המגזר הדרוזי.

יעקב מרגי: בבסיס, ללא התערבות, ללא כלום זה 50-50 וצריך להתייחס לזה אחרת.

<משה שגיא: חוק הנוער זה לא 50-50.

מירב בן ארי: זה לא נכון, נו.

<משה שגיא: זה לפי הסוציו אקונומי של הרשות המקומית.

<משה שגיא: יש - - - סוציאלי - - -

יעקב מרגי: זה מדורג?

מירב בן ארי: כן, לפי 1 עד 3.

יעקב מרגי: טוב, אני אבקש את כל הפרטים בסוגיה הזו בסיכום.

מירב בן ארי: אנחנו היינו עם הדרוזים אצל המנכ"לית, נכון?

מירב בן ארי: אני לא סתם אומרת את הדברים.

מירב בן ארי: עם כל ראשי הרשויות.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: יש עוד אחד מחניכי הקורס שרוצה לשאול משהו?

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<חדווה שמרלינג: נעים מאד, חדווה שמרלינג, מנהלת מחלקת חינוך בקדומים.

<חדווה שמרלינג: אני רוצה לשאול את האוצר או את החינוך.

<חדווה שמרלינג: לגבי תקנות של בינוי זה ברור, תקנות ייעודיות זה ברור, אבל בנושאים השוטפים כמו הסעות, שהמשרד מתאחר בהן משנה לשנה, איפה יופיע התקציב זה?

<חדווה שמרלינג: זאת אומרת אנחנו מבצעים את ההסעות בפועל, הכספים מגיעים הרבה אחרי - - -

יעקב מרגי: בדצמבר, כל שנה.

יעקב מרגי: זה קבוע.

יעקב מרגי: אבל יש לזה היגיון.

<חדווה שמרלינג: לתת דוגמא?

<חדווה שמרלינג: חופשות – משרד החינוך – תשע"ג-תשע"ד – הגיעו השנה – 2016.

<חדווה שמרלינג: זאת אומרת מאיזה תקציב זה יופיע?

<חדווה שמרלינג: האם זה מופיע בשריונים?

<חדווה שמרלינג: האם זה מופיע בביצוע השוטף?

<חדווה שמרלינג: כשההסעות גדלות ברשות כמו שלנו, שהיא קטנטונת, כשתקציב ההסעות גדל - - -

יעקב מרגי: הבנו.

<חדווה שמרלינג: שנייה, זה עוד סעיף.

<חדווה שמרלינג: תקציב ההסעות גדל בשני מיליון שקלים, אבל אנחנו יכולים לדווח על זה רק באמצע השנה, כי המערכת של דיווח הסעות נפתחת באמצע השנה.

<חדווה שמרלינג: איך ישוריין התקציב הזה?

<חדווה שמרלינג: זאת אומרת יכול להיות שהביצוע בפועל מראה המון, אבל היינו צריכים לראות ביצוע הרבה-הרבה מעבר.

יעקב מרגי: לי נאמר, תקנו אותי, בדיונים שהיו כאן לגבי הסעות, כי בדינאמיקה של תחילת שנה הדברים לא סגורים, יש רשימות רישום.

יעקב מרגי: הכל נגרר לספטמבר, אוקטובר, נובמבר, דצמבר משלמים רטרו.

איתן ברושי: את זה הסבירו על השכר של המורים.

יעקב מרגי: רגע, נו, בחייך.

יעקב מרגי: קצת פחות ציניות, בוא.

איתן ברושי: למה?

יעקב מרגי: אני עכשיו בסעיף נסיעות.

יעקב מרגי: אתה רב אומן.

יעקב מרגי: אני לא יכול.

יעקב מרגי: אני כרגע בסעיף ובנקודה אחרת.

יעקב מרגי: רבותי, תשאירו את זה לוועדות האחרות, את ההצהרות האלה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לרדת לעומק, ללמוד.

יעקב מרגי: אני רוצה ללמוד.

יעקב מרגי: מחר יש לי דיון, אני רוצה להשתמש במידע הזה.

יעקב מרגי: לי נאמר שזה כך, אני שומע דברים אחרים, אלא אם כן זה שתי סוגיות שונות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<משה שגיא: תשלום ההסעות משולם לפי קריטריונים ולפי קצב הדיווח של הרשויות לגבי מי המוסעים ולגבי הזכאות שלהם.

<משה שגיא: התשלום משולם מדי חודש.

<משה שגיא: אם זה הוכר בחודש דצמבר, אז זה משולם רטרואקטיבית מספטמבר עד דצמבר, אחורה.

<משה שגיא: ואם זה מוכר בינואר, אז ישולם מספטמבר עד ינואר רטרואקטיבית.

<משה שגיא: זאת אומרת אין פה כסף שהולך לאיבוד ואין תשלומי יתר.

<משה שגיא: ואין התחייבויות.

<משה שגיא: זה סעיף שאין לו התחייבויות בכלל.

<משה שגיא: כל הביצוע הוא ביצוע מזומנים.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: קיבלנו הסבר.

יעקב מרגי: זאב, בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<זאב גולדבלט: ממש במשפטים ספורים.

<זאב גולדבלט: זאב גולדבלט, מנכ"ל פורום וועדי ההורים היישוביים, שמשבוע שעבר גם הוכר רשמית, כלומר עד עכשיו זה היה דה-פקטו, עכשיו גם דה-יורה אנחנו הגוף הייצוגי של כל הורי ישראל.

יעקב מרגי: יפה.

מירב בן ארי: ברכות.

<זאב גולדבלט: תודה.

<קריאה: מוכר על ידי מי?

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<זאב גולדבלט: משרד החינוך, ודאי.

<זאב גולדבלט: אותי מה שמטריד זה לא תת ניצול אלא אפס ניצול.

<זאב גולדבלט: אם אני מסתכל על אותו דו"ח שפורסם, אין לי את הדו"ח של משרד האוצר או של משרד החינוך, יש לי את הדו"ח שכן פורסם, אז למשל חודש נוסף לגני הילדים חצי מיליארד שקלים – אפס ניצול.

<זאב גולדבלט: תלמידי חוץ בחינוך המיוחד – אפס ניצול.

<זאב גולדבלט: החזרי תמיכות עודפות – אפס ניצול וחינוך עצמאי לגנים – אפס ניצול.

<זאב גולדבלט: זה לא תת ניצול, זה לא לנצל.

<זאב גולדבלט: אני לא יודע איך לתרגם את זה, אני בטוח שבעלי המקצוע יידעו יותר טוב להסביר את מה שקרה כאן.

<זאב גולדבלט: לעומת זה, במקביל אנחנו רואים, כולל בתקציב של השנה הקרובה, יום לימודים ארוך ממשיך לא להתקיים, למרות שהחלטת ממשלה מלפני שנים רבות מדברת על יום לימודים ארוך, במסגרת חוק ההסדרים דוחים את זה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, כאילו כלום.

<זאב גולדבלט: שעות פיצול לכיתות א'-ב', למרות שיש החלטת ממשלה, בוטלו השנה.

<זאב גולדבלט: כאילו כלום.

<זאב גולדבלט: כאילו שהילדים או עתיד הילדים או התשתית שעליה אנחנו בונים את החינוך - - -

יעקב מרגי: זאב, זה נושא שדנו בו בחוק ההסדרים.

<זאב גולדבלט: נכון, נכון.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: נכון, נכון, אבל הדיון שלנו כרגע הוא – אי ניצול תקציבי.

<זאב גולדבלט: שני משפטים.

יעקב מרגי: אתה רוצה להלין עכשיו על כל העוולות?

יעקב מרגי: על כל זה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

<זאב גולדבלט: רק עוד שני דברים קטנים לגבי אי עוולות ואחרי זה אני אגש רק במשפט אחד לגבי מה שאני חושב שצריך להיות.

<זאב גולדבלט: אין שום התמודדות חוץ מאשר כאן בוועדה ומעט גם במשרד החינוך, אבל זה רק מעט.

<זאב גולדבלט: זה עדיין לא מספיק, בנושא של ביטול אותו מס גולגולת שאנחנו קוראים ל ו תשלומי הורים, שיוצר רק עוולות הולכות וגדלות בתוך עם ישראל עצמו.

יעקב מרגי: אתה רוצה סקירה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת איזה מסמך הם הכינו לנו?

<זאב גולדבלט: וכנ"ל גם בית ספר של החופש הגדול.

<זאב גולדבלט: ובעצם למה אני חותר?

<זאב גולדבלט: אני חותר לזה שכאן, בחדר הזה, בוועדה הזאת, צריכים להתקיים דיונים לא על מה שלא בוצע, אלא על המדיניות של מה שהולך להתבצע.

<זאב גולדבלט: ואני חושב נכון, זה הפררוגטיבה של שר החינוך ושל משרד החינוך, אבל זה בדיוק הנקודה שוועדת החינוך צריכה לשמש כבקרה ופרוז'קטור - - -

יעקב מרגי: אני קונה, אתה יודע?

יעקב מרגי: אני קונה את העצה שלך.

יעקב מרגי: אני כנראה הולך לקיים דיון, לבדוק ולקבל ממשרד החינוך את התמורות והתפוקות שנתנה לנו הסייעת השנייה, כמה זה עלה ואם היינו משקיעים את זה במשהו אחר, כמה זה היה נותן לנו.

יעקב מרגי: אולי היינו מקבלים את כל הדברים האלה שאנחנו מלינים עליהם.

יעקב מרגי: צריך לבדוק את הסייעת השנייה.

יעקב מרגי: זה דיון אחר, אבל לא בניצול.

יעקב מרגי: רבותי, לכולנו יש כוונות טובות, כולנו דחפנו.

יעקב מרגי: אתה יודע שיש קולות שמדברים על כך שהסייעת השנייה באה מלחץ חברתי, לחץ ציבורי, אבל בסך הכל אף אחד לא בדק את זה, לא הכין את זה, לא הכשיר את מה שהיה צריך להיות.

יעקב מרגי: יכול להיות שההשקעה הזו, אם היינו לוקחים אותה לפיצול בכיתות א'-ב', מנואל טרכטנברג דיבר איתנו על - - -

<זאב גולדבלט: אני מזכיר לך שאם - - -

יעקב מרגי: רגע, תן לי, זאב.

יעקב מרגי: אני ברשות דיבור.

יעקב מרגי: נתתי לעצמי ואף אחד לא מפריע לי.

יעקב מרגי: מנואל טרכטנברג מדבר על החשיבות של היפוך הפירמידה, נכון?

יעקב מרגי: נשקיע את זה בגיל הרך, איזה תמורות יהיו לנו.

יעקב מרגי: אז באמת צריך לקיים דיונים.

<זאב גולדבלט: אני שמח שכיוונתי לדעת גדולים.

יעקב מרגי: יכול להיות שנעשה על זה דיון.

יעקב מרגי: צריך לעשות דיון, נקבל מסמך.

יעקב מרגי: ככה חשבו במשרד החינוך, יכול להיות שאפשר לעשות רברס.

יעקב מרגי: לא יקרא כלום.

יעקב מרגי: אם זו הייתה החלטה לא הכי שקולה ולא הכי עניינית - - -

<זאב גולדבלט: רק לא לכוון דווקא לשם.

יעקב מרגי: לא, אבל נועה, אל תחייכי מהר, כי אני לא אתמוך בביטול עד שלא נעשה בדיקה מעמיקה על הנושא הזה.

מנואל טרכטנברג: אם תרשה לי מילה אחת.

יעקב מרגי: אני רוצה שהם יתנו תשובות למה שנאמר.

מנואל טרכטנברג: מילה אחת על מה שאמרת, כי זה חשוב מאד.

יעקב מרגי: ידעתי שאני אגרור תגובות.

מנואל טרכטנברג: תראה, הדוגמא של הסייעת השנייה זו דוגמא קלאסית, שכשאין מדיניות ארוכת טווח וברורה בנושאים מרכזיים, אז מגיבים ללחצים הרגעיים ואז הכסף מושקע בצורה לא יעילה.

מנואל טרכטנברג: לרוב.

מנואל טרכטנברג: לפעמים יכול להיות בטעות כן ובעניין הזה אתה יודע, הרי אנחנו הצענו הקמת מועצה לגיל הרך שתעשה תכלול של כל הנושאים לגיל הרך, מלידה ועד גיל 6 ויש לך תקציב נתון.

מנואל טרכטנברג: יכול להיות שצריך לתת את זה למעונות, יכול להיות לסייעת שנייה, יכול להיות למשהו אחר.

מנואל טרכטנברג: אבל העניין הזה שלא עושים, לא מתכננים ואז אתה מגיב ללחצים נקודתיים, זה הכי גרוע לכסף, למדיניות, להכל.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: נאמרו כאן כמה דברים, סוגיית התקצוב הדיפרנציאלי או המצ'ינג לרשויות החלשות, אני רוצה שתתייחסו בקטע הזה וסביב גם מה שאמר ניזאר.

יעקב מרגי: התייחסנו לסוגיה של הנסיעות.

<נועה היימן: אני אתייחס לשני דברים ואז משה ישלים.

<נועה היימן: חבר הכנסת טרכטנברג, הערת על הצורך לבחון את האופן שבו התקציב נראה, את השמות אחת לכמה זמן, אז בשנת 2015 משרד החינוך ומשרד האוצר ביצעו ביחד מה שנקרא חריש עמוק.

<נועה היימן: סגרנו את כל התקציב ופתחנו אותו מחדש.

<נועה היימן: הפכנו את התקציב מכזה שבנוי לפי היחידות של המשרד, שאף אחד לא מבין מה ההבדל.

<נועה היימן: רוב הציבור לא יודע מה ההבדל בין אגף שחר לאגף שפ"י למזכירות הפדגוגית למינהל הפדגוגי.

<נועה היימן: זה האופן שבו התקציב היה בנוי.

<נועה היימן: הפכנו את התקציב, לפחות בעינינו והשתדלנו להפוך אותו לפשוט יותר, קריא יותר, מובן יותר למי שלא חי את רזי המבנה של המשרד.

<נועה היימן: ואנחנו מדי שנה מנסים מאז לוודא שהתקציב לא משנה עוד פעם את צורתו.

<נועה היימן: אז באמת אנחנו משתדלים ללכת בכיוון הזה ואנחנו צריכים להמשיך כל הזמן ולבדוק שהתקציב בנוי, מובן ונהיר למי שמנסה לקרוא בו.

<נועה היימן: לגבי התקצוב הדיפרנציאלי, אני אגיד שבתקציב משרד החינוך יש המון רכיבי תקצוב.

<נועה היימן: יש רכיבים שהם דיפרנציאליים.

<נועה היימן: יש רכיבים שהם לא, יש רכיבים שצריכים להיות דיפרנציאליים והם לא כאלה היום ויש רכיבים שהם לא דיפרנציאליים היום וצריכים להישאר ככה.

<נועה היימן: קשה להתייחס באמירה אחת כוללת לנשוא התקצוב הדיפרנציאלי, כי הוא באמת מאד מורכב.

<נועה היימן: אני אגיד לגבי המצ'ינג שיש רכיבים בתקציב משרד החינוך שהם במצ'ינג לא מותנה.

<נועה היימן: כלומר אנחנו לא פוסלים את ההעברה של המדינה לרשות כי היא לא שמה מצ'ינג מהצד השני.

<נועה היימן: זה מרבית התקציב- - -

יעקב מרגי: לא, אבל הבעיה שלי היא לא הפסילה בתנאי הסף.

יעקב מרגי: אם אני כרשות חלשה רוצה כל כך, מגיש את הבקשה, אישרתם לי.

יעקב מרגי: אין לי את יכולת הביצוע.

יעקב מרגי: אני אקח דוגמא.

יעקב מרגי: יש פרויקטים חשובים.

יעקב מרגי: הנה, קחי את קידום הנוער.

יעקב מרגי: אם זה לא יהיה 100 ו-0, אז אני אומר לך שברשויות חלשות, ערביות חלשות, זה לא יתקיים ושם - - -

<נועה היימן: נכון, מסכימה לגמרי.

יעקב מרגי: אם לא שם, איפה אני צריך לטפל בתופעת הנשירה?

<נועה היימן: ברור.

<נועה היימן: ברור.

<נועה היימן: אני אומרת שיש רכיבים, אני לא מסתתרת מהעובדה שיש רכיבים בתקצוב המשרד, שמכיוון שרשויות חלשות או לא יודעות לשים את הכסף במצ'ינג, או מסיבה כזו או אחרת לא מגישות את הקול הקורא בצורה נכונה, או לא מצליחות ליישם ובאמת הפרויקט הזה מתפספס אצלן.

<נועה היימן: יש רכיבי תקצוב כאלה בתקציב המשרד.

<נועה היימן: יש רכיבי תקצוב שבהם אין שום בעיה לרשות לגשת, התקציב מועבר אליה אוטומטית בכלל, בלי שהיא תצטרך לבצע יותר מדי פעולות; ויש רכיבים שבהם היא כן צריכה.

<נועה היימן: אנחנו עובדים בשנים האחרונות בניסיון לעבור רכיב-רכיב ולנסות להפוך אותו ליותר דיפרנציאלי.

<נועה היימן: אני אגיד שזה מאד קשה, כי יש לחץ מאד - - -

חנין זועבי: יש לכם - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, היא בדיוק בשיא.

יעקב מרגי: יש לחץ של מה?

<נועה היימן: יש לחץ.

<נועה היימן: כפי שיודעת ועדת החינוך, כבר שלוש פעמים עברה החלטת ממשלה על תקצוב דיפרנציאלי בחינוך ורווחה בתקציבי השלטון המקומי ואנחנו מתקשים להעביר את ההחלטה הזאת, בגלל לחצים לא פשוטים מצד השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תודו שהיה שר אחד ראשון שעשה את זה, השר יעקב מרגי.

חנין זועבי: אבל אין תשובה.

חנין זועבי: אני לא קיבלתי תשובה.

חנין זועבי: יש מרכיבים בתקציב שלא מנוצלים כבר עשרות שנים וזו בעיה שנמשכת משנה לשנה.

<נועה היימן: לא, זה שאלה אחרת.

<נועה היימן: הם לא לא מנוצלים, הם מנוצלים, הם פשוט לא מנוצלים בצורה דיפרנציאלית כמו שהיינו רוצים לראות את זה ואת צודקת לחלוטין ואנחנו מסכימים עם זה.

<נועה היימן: אנחנו יודעים שיש רכיבים ש - - -

חנין זועבי: אבל מה המענה?

חנין זועבי: מה המדיניות?

חנין זועבי: אם את מסכימה זה בסדר, אבל יש מדיניות?

<נועה היימן: זה בקולות קוראים - - -

<קריאה: גם בניית כיתות?

יעקב מרגי: לא, לא.

איתן ברושי: מה לא?

איתן ברושי: איך אתה יודע שלא?

יעקב מרגי: אני אומר לך.

איתן ברושי: גם אני.

יעקב מרגי: שאלת אותי איך אני יודע שלא?

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני אסביר לך איך אני יודע שלא.

איתן ברושי: גם בבנייה יש - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

חנין זועבי: אבל איך מתייחסים - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: חנין, רגע.

איתן ברושי: אבל היא בשיא עכשיו.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אתה גירית אותי בשיא.

איתן ברושי: תיזהר, זה מוקלט.

יעקב מרגי: מאחר שאני מכיר את תחלואי הרשויות הערביות וייאמר בצדק שגם הנבחרים שלהם מציגים זאת באומץ בדיון בוועדה, יש להם בעיה, כן, בקרקעות.

יעקב מרגי: אתה אומר לי מאיפה אתה יודע שלא?

יעקב מרגי: מה לעשות שאני מחויב רק לוועדת החינוך בקדנציה הזו.

יעקב מרגי: לא מחויב ל-20 ועדות.

יעקב מרגי: אז אני יושב יום ולילה על חינוך, חינוך, חינוך, אז אני יודע.

יעקב מרגי: שאלת אותי, ענית לך תשובה.

איתן ברושי: יש גם רשויות יהודיות חלשות, לא רק ערביות.

יעקב מרגי: ענית לי בשביל האגו שלי.

חנין זועבי: בסדר.

חנין זועבי: זה חלק מהבעיה.

יעקב מרגי: עכשיו בינוי: אם אין להם בעיה של קרקע ויש הרשאה לבינוי, היא מתבצעת.

יעקב מרגי: איפה שלא מתבצע אחוז, וזה בא לי מקילומטרז' של דיונים, איתן ברושי.

יעקב מרגי: איפה שלא מתבצע ראינו הלימה.

יעקב מרגי: יש קושי ב - - -

איתן ברושי: אין מאה אחוז מימון לשום בינוי.

יעקב מרגי: לך, אז אתה לא מבין אותי.

יעקב מרגי: 100% ביצוע.

יעקב מרגי: יש בעיה של קרקע.

איתן ברושי: אבל אני מדבר איתך גם על מצ'ינג בבינוי.

איתן ברושי: אין 100 אחזו בינוי בשום מקום בארץ, בשום בינוי.

יעקב מרגי: עד הגדר יש - - -

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: אני ניהלתי מועצה עם 18 בתי ספר.

איתן ברושי: אף אחד לא יכול ללמד אותי פה.

איתן ברושי: אני לא קראתי על זה בדו"חות.

יעקב מרגי: טוב, אבל מה לעשות, אתה לא מהמגזר הערבי.

איתן ברושי: לא, זה לא שייך לערבי.

איתן ברושי: אני הייתי במועצה חזקה.

יעקב מרגי: לכן הבעיות שלך זה לא הבעיות של המגזר הערבי.

איתן ברושי: לא, אבל עכשיו אני דואג לכולם, מה זה שייך?

איתן ברושי: אין בינוי במאה אחוז.

יעקב מרגי: רגע, רגע, איתן.

יעקב מרגי: אני אומר חד משמעי ואני רוצה להגיע לסיכום.

יעקב מרגי: חד משמעית, כשיש הרשאה לפיתוח זה על כל הפרוגראמה.

יעקב מרגי: אין מצ'ינג בפיתוח.

יעקב מרגי: יש נכון, יש אזורים שהרשות צריכה לעשות עד לבית הספר, נכון.

חנין זועבי: אבל יש הרבה בעיות אחרות שלא מנצלים את התקציב.

יעקב מרגי: לענייננו, עזבו את זה עכשיו.

יעקב מרגי: תנו לה לסיים ואני רוצה לעשות סיכום.

<נועה היימן: יש סעיפים במסגרת החלטת ממשלה 922, משרד החינוך תיקן למשל את המצ'ינג במנגנון התקצוב של חוק הנוער, שהיה לפני זה אם אני זוכרת 50% אחיד לכל הרשויות ובמסגרת החלטת הממשלה 922 היא שונתה כך שברשויות חלשות ההשתתפות היום היא ב-90% וברשויות חזקות היא 50%.

<נועה היימן: שוב, אנחנו הולכים ומנסים ביחד עם משרד החינוך לתקן כמה שיותר ממנגנוני המצ'ינג.

<נועה היימן: במקרים מסוימים אנחנו מצליחים, במקרים מסוימים עדיין לא הצלחנו.

יעקב מרגי: התייחסת לטענה של ניזאר, לגבי הסמיכות של האישור?

<נועה היימן: לזה אני לא יודעת להתייחס.

<משה שגיא: אני אסביר.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

<משה שגיא: אני ציינתי את זה גם קודם.

<משה שגיא: חלק גדול מהתקציבים הגיעו בסוף שנת תקציב.

<משה שגיא: אי אפשר לאשר תקציב לאף גוף, אם התקציב לא נמצא בתקציב המשרד.

<משה שגיא: חלק גדול מהאישורים התקציביים בהחלטות ממשלה, אושרו בחודשים נובמבר ודצמבר.

יעקב מרגי: הוא טוען שזה קורה כל שנה.

<משה שגיא: אני לא יודע מה קורה כל שנה.

<משה שגיא: יש כל שנה-.

<משה שגיא: צריך לדעת ספציפית על איזה נושא הוא מדבר.

<משה שגיא: אני לא יודע מה הנושא.

<משה שגיא: אני לא מצליח להבין מה שהוא אומר, על איזה נושא ספציפי הוא מדבר.

<עמי צדוק: למה זה מגיע בסוף שנה?

יעקב מרגי: הוא אומר לך בשנה שעברה ועדת הכספים - - -

<משה שגיא: שנה שעברה, אני אסביר.

<משה שגיא: בשנת 2015 היה תקצב המשכי.

<משה שגיא: התקציב אושר בחודש נובמבר וכל התקציב הגיע בחודשים נובמבר דצמבר.

<משה שגיא: השנה כל האישורים התקציביים של המשרד התחילו, הבנייה הראשונה אושרה בחודש יולי.

<משה שגיא: העודפים מחויבים על חשבון שנת 2015, היא אושרה בחודש יולי באופן חלקי.

<משה שגיא: כל הפניות התקציביות של המשרד אושרו בחודשים נובמבר-דצמבר.

<משה שגיא: אתם צריכים להבין איך זה נעשה במשך עשרה חודשים, בלי שיש אישורים תקציביים.

<משה שגיא: כמובן שאני לא יכול להוציא אישורים תקציביים לגופים שזכאים לתקציב, לפני שהאישורים מתבצעים, בין היתר גם להחלטת ממשלה במגזרים הערבי והדרוזי והדרך החדשה.

<משה שגיא: כל החלטות הממשלה האלה נתקעו בגלל שלא היה אישור תקציבי וצריך לעשות משהו בעניין הזה, כיוון שאם שנה הבאה תהיה אותה התנהלות, זו בעיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אחרון הדוברים.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם.

<יורם מאי: שלום, יורם מאי ממרכז השלטון המקומי.

<יורם מאי: רציתי רק להעיר לגבי מה שנועה אמרה על הלחצים- - -

יעקב מרגי: אתה לא חייב.

יעקב מרגי: זה קיים.

<יורם מאי: אני לא חייב, אבל הייתי רוצה.

יעקב מרגי: תאמר, אין בעיה.

<נועה היימן: אז אני רוצה להגן על כבוד השלטון המקומי ולהגיד שהם מוכנים לתקצוב דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: נועה, אל תפריעי לו.

יעקב מרגי: הוא יודע לומר מה שהוא רוצה.

<יורם מאי: נכון, כי מעניין שתמיד התקצוב הדיפרנציאלי הוא על חשבון הרשויות ואף פעם האוצר לא מוכן לתקצב מעבר בשביל - - -

יעקב מרגי: זה המתח שקיים.

<יורם מאי: תמיד על חשבוננו.

<יורם מאי: אנחנו - - - מוכנים לתקצוב הדיפרנציאלי ב - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך את עמדתי, סליחה.

חנין זועבי: מעניין שהרשויות החזקות - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך את עמדתי.

יעקב מרגי: בגלל שהייתי שר משרד קטן מבחינה תקציבית, אז היה לי הכוח והאומץ והעברנו סכום משחק אפס.

יעקב מרגי: זאת אומרת שהחזקות קיבלו פחות, החלשות קיבלו יותר.

יעקב מרגי: שיננו את הנדנה מככה לככה וזה הצליח וועדת כספים מאשרת כל שנה את אמות המידה - - -

<יורם מאי: הרשויות החזקות - - -

חנין זועבי: אתה מייצג את הרשויות המקומיות כולן או רק את החזקות?

יעקב מרגי: רגע, רגע, חנין.

<יורם מאי: את כולן.

יעקב מרגי: חנין, אני אגיד לך.

יעקב מרגי: אני אענה לך - - -

חנין זועבי: לא - - -

יעקב מרגי: חנין, למה את כועסת עליו - - -

חנין זועבי: - - - את הרשויות החזקות.

מירב בן ארי: הוא נציג של כל השלטון המקומי.

מירב בן ארי: מה, הוא בעד - - -

יעקב מרגי: אתה מכיר את - - -

חנין זועבי: הוא מגן על החזקים.

מירב בן ארי: הוא לטובתך.

מירב בן ארי: הוא אומר - - -

יעקב מרגי: מירב, תודה.

מירב בן ארי: מה יש לך?

יעקב מרגי: תודה, אף אחד לא מפריע לי כרגע.

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה עשית?

חנין זועבי: הוא מייצג את הרשויות החלשות?

מירב בן ארי: הוא מייצג את כל השלטון המקומי.

חנין זועבי: גם את אל תגני על החזקים.

מירב בן ארי: אני לא הגנתי על החזקים.

יעקב מרגי: חנין תודה.

יעקב מרגי: מירב תודה.

יעקב מרגי: עכשיו אתה עשית בדיוק מה שאותו חניך טירון ששאל את המ"כ שלו – עם הקיטבג או בלי הקיטבג.

יעקב מרגי: תקשיב, אני אענה לשניכם.

יעקב מרגי: אתם צרחתם ולא שמעתם.

יעקב מרגי: הוא מייצג את השלטון המקומי כולו ואני אסביר לך למה.

מירב בן ארי: אני לא צרחתי, אני רק הסברתי.

יעקב מרגי: השלטון המקומי קיבל עמדה.

יעקב מרגי: הוא אומר לאוצר אל תסכסכו בינינו.

יעקב מרגי: אתם רוצים, תביאו כסף תוספתי.

מירב בן ארי: נכון.

יעקב מרגי: ואנחנו, הכנסת - - -

חנין זועבי: זו העמדה של החזק.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יעקב מרגי: רגע, עכשיו עמדת הכנסת.

יעקב מרגי: לא להפריע לי.

חנין זועבי: תכבד את האינטליגנציה שלנו.

חנין זועבי: זו העמדה של החזק לא של החלש.

חנין זועבי: לא של כולם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לכם, אנחנו, אני בכל אופן, עם השקפת עולמי, צריך לעשות את זה.

יעקב מרגי: ניתן לכם שנה-שנתיים להסתדר ביניכם.

יעקב מרגי: לא תסתדרו ביניכם, צעד אחר צעד אנחנו נחוקק ונתקן ונתקן, כדי שבסוף החזקות יקבלו פחות והחלשות יקבלו יותר, נקודה.

יעקב מרגי: זו העמדה וכך צריך להיות.

חנין זועבי: כן.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני קורא את הסיכום: הוועדה קודם כל מודה לחברי הכנסת שהשתתפו בדיון וגם למרכז להעצמת האזרח ולמרכז המחקר והמידע של הכנסת וכן למשרד החינוך ולמשרד האוצר ולאורחים החשובים שלנו, שהגיעו נציגי המחלקות ואגפי החינוך ברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה את הודעת משרד החינוך לפיה תקציב המשרד נוצל ב-99.6%.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך יתר שקיפות בהצגת פירוט סעיפי תקציב המשרד.

יעקב מרגי: על המשרד לשאוף להלימה בין פירוט סעיפי התקציב בעת אישור התקציב לבין הביצוע בפועל.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה לפניה כי משרד החינוך אינו מחזיר עודפי תקציב למשרד האוצר.

יעקב מרגי: ודאי אם הוא מנצל 99.6% הוא לא מחזיר.

יעקב מרגי: אם יש אי ביצוע באגף מסוים הוא מעובר לביצוע באגף אחר, שיכול לנצל אותו.

יעקב מרגי: עם זאת, אם חוסר הביצוע נובע מקשיים באותו אגף, יש כפי שנדרש פה לסייע באותם סעיפי תקציב לאותם אגפים שלא מצליחים לנצל את התקציב ולבדוק מדוע גם לא נוצל התקציב ולקיים צוות התערבות בנושא.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להעביר לה פירוט של תכניות לקידום נוער לפי פירוט מה הוא תקציב המשרד עבור כל תכנית, מה הצימוד שנדרש מרשויות, בפירוט גיאוגרפי וסוציו אקונומי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לשקול את שינוי אמות המידה לתקצוב המחלקות לקידום נוער, לפי מדד סוציו אקונומי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.