ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 494, 2017-03-21 08:30

אלי אלאלוף: טוב, בוקר טוב.

אלי אלאלוף: היום אנחנו ב-21 במרץ 2017, כ"ג באדר תשע"ז, והשעה 08:34 דקות.

אלי אלאלוף: בוקר טוב ליושבת-ראש המשותפת לישיבה וידידתי עאידה תומא סלימאן, חבר כנסת ד"ר עבדאללה אבו מערוף, פרופ' יוסי יונה.

אלי אלאלוף: כבר בהתחלת הדיון אני חייב להגיד לכם שאני מרגיש רע.

אלי אלאלוף: אני מרגיש רע כי נאסר על שתי חברות שמשרתות היום אותנו ואת הכנסת, נאסר עליהן להשתתף: חברת "שפיר" וחברת "סודקסו".

אלי אלאלוף: ואני מריח דבר לא טוב.

<קריאה: על נציגי - - -

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: נאסר עליהן ועל העובדים לבוא להשתתף.

אלי אלאלוף: אף עובד לא הרגיש חופשי כדי להשתתף בדיון הזה.

אלי אלאלוף: אני מכבד מאוד ודאי את חשב הכנסת, אישיות בכירה, שלא תמיד אני מסכים איתה, מר חיים אבידור, אבל כשמנכ"ל הכנסת לא מצא לנכון להשתתף אתנו - - - זה גם כן חלק מהנקודות הלא נעימות.

אלי אלאלוף: אומרים לי שלא ספציפית הזמנו אותו, אבל זה כנסת, כוח אדם של הכנסת הוא כוח אדם גם באחריותו.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין גם את הדברים המדהימים שיש פה.

אלי אלאלוף: כחבר כנסת חדש, ארבעתנו אנחנו חדשים, אנחנו מרגישים כמה השירות של הכנסת הוא אדיר.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, אני בא אחרי 50 שנות פעילות במוסדות ציבור, עוד לא ראיתי מערכת מתפקדת, אצילית, אדיבה, דואגת לכל הציבור הרחב שפוקד את הכנסת יום יום בצורה ממש בלתי צפויה למי שכמוני הגיע פעם ראשונה לפה, שדואגת לכל ילד, כל מבקר שבא לבקר אותנו, שיידעו בצורה היפה ביותר, המרשימה, מה זה הכנסת.

אלי אלאלוף: והיחס שאני מרגיש שהנהלת הכנסת נותנת גם לעובדים שלה, אלה שמכבדים אותנו ותמיד אתנו, אם זה ההתנהגות של הסדרנים שהיא פשוט מרשימה, כולל הנימה המשפחתית, החברית שיש איתם לחברי הכנסת.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה שאני באמת נמצא במקום שהעובדים כביכול עבורנו מקדימים אותנו בשלום והרגשת חום.

אלי אלאלוף: לצערנו, יש גם פה בכנסת, כמו בכל מוסדות המדינה, וזו נהייתה לצערי מגפה, למרות שעכשיו מתחילים לתקן את זה, ולא מספיק מהר, את עובדי הקבלנים, נותני השירות, וההגדרה פה היא טכנית בעיני – הם העובדים בכנסת, הם מייצגים את הכנסת.

אלי אלאלוף: אי-אפשר להיכנס למזנון הכנסת, ולחשוב שמי שעוזר לנו, משרת אותנו, מכבד אותנו, הם לא עובדי כנסת, הם - - - הם כל הזמן מרגישים שעבודתם תלויה בהתנהגות שלהם.

אלי אלאלוף: אז מצד אחד זה יפה מאוד, מצד שני הם לא מקבלים את התנאים של עובדי הכנסת.

אלי אלאלוף: ולכן ביום של האישה הבין-לאומית – היום הבין-לאומי של האישה, לא יודע איפה לשים את הבין-לאומי, האישה היא קודם כול שלנו, הנשים שלנו – אני לא מרגיש טוב שהן לא יכולות להיות כמו כל שאר עובדי הכנסת.

אלי אלאלוף: אז זה ברור שיש חוזה, זה מכוסה בחוזה, בהבנה, בלא יודע מה.

אלי אלאלוף: אבל הרגש האנושי לא חייב חוזים כדי להתבטא.

אלי אלאלוף: הרגש שלנו כמשרתי ציבור לא יכול להתאפק, כשרואים שחלק נהנה מטוב וחלק לא נהנה מאותו טוב.

אלי אלאלוף: אז אם זה צריך לעלות לנו קצת יותר כסף לארוחה, אף אחד לא יתמוטט שזה יהיה 35 במקום 31.

אלי אלאלוף: אני יודע שיש פה דאגה מתמדת לעלות, ליוקר המחיה, במירכאות.

אלי אלאלוף: זה ממש חבל.

אלי אלאלוף: חבל.

אלי אלאלוף: זה לא ישנה אותנו.

אלי אלאלוף: זה גם לא יעשיר ולא ישפיל אותנו אם נשלם טיפה יותר, כדי שיהיה להם גם הלבוש, גם היחס אליהם בימי חג של הכנסת.

אלי אלאלוף: גם בחופשות, כי אנחנו יודעים שלצערי חלק מהם בחופשות מוצאים ללא פרנסה.

אלי אלאלוף: מה, אין להם משפחה בימי החופשה?

אלי אלאלוף: שלום, חבר הכנסת, ידידי, גואטה.

יגאל גואטה: נתבקשתי להתנצל בשם חברת הכנסת אורלי לוי וחברת הכנסת עליזה לביא, שהן מאחרות.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם: העובדים האלה הם לא ממש, סליחה שאני משתמש במילה שכבר כולם משתמשים, הם לא שקופים.

אלי אלאלוף: אנחנו מכירים, אנחנו מדברים איתם.

אלי אלאלוף: כל אחד מאתנו ברמתו עושה את זה.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לראות אותם מאושרים, כי הם עובדים אתנו קשה, עד שעות הלילה המאוחרות.

אלי אלאלוף: ותמיד משתדלים להיות סופר נדיבים אתנו.

אלי אלאלוף: הם כבר יודעים מי אוכל סנדוויץ' סלמון ומי אוהב חביתה.

אלי אלאלוף: איזה מסירות, איזה דבר נפלא, למרות השכר שלהם – אני מניח שהשכר הוא לא איי איי איי.

אלי אלאלוף: לכן, אדון אבידור, סליחה שנשתמש בך, כדי שתעביר את המסר שלנו להנהלת הכנסת.

אלי אלאלוף: כי הכנסת שלנו, באמת אנחנו גאים בה.

אלי אלאלוף: אנחנו מצטערים על התדמית שיש לנו כלפי חוץ, שהיא לא מוצדקת.

אלי אלאלוף: אבל לראות את העובדים שלנו, עובדי הכנסת, עם הצרכים המיוחדים, להרגיש - - - להרגיש שווים, זה הישג של הכנסת, אין את זה במקומות אחרים.

אלי אלאלוף: לכן אני בטוח שאם הנהלת הכנסת תחליט – המודעות שלה, אני בטוח שלא צריכים להבהיר לה, יש לה – שהיא תיתן יחס הולם לעובדים שלה נותני השירות, ולעובדים של הקבלנים, כי הם ממש, אני חייב להגיד, עוד לא ראיתי אחד מסתתר, לא עובד, מתחמק, הם מסורים בצורה בלתי רגילה.

אלי אלאלוף: אני יוצא מהחדר שלי לפעמים ב-23:00 בלילה, כבר פעמיים אמרו לי: אפשר לנקות פה?

אלי אלאלוף: בשביל איזה שכר, אתם יודעים את זה.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שהנהלת הכנסת, כמו שהיא רצתה להתמודד עם הרבה מאוד אתגרים, ותמשיך תמיד להתמודד ותמשיך לתת את השירות שהיא נותנת ברמה המדהימה, חייבת לקחת בחשבון את הנושא הזה ולמצוא לו את הפתרונות של הלב, לא של ההסכם עם הספקים.

אלי אלאלוף: את רוצה להמשיך בבקשה?

אלי אלאלוף: חברת הכנסת עאידה סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, אני מצטרפת וחותמת על כל מילה שאמרת, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני קודם כול רוצה להודות לך על זה שהיית מוכן להרים את הכפפה, פניתי אליך גם כן לפני שהתקיים הדיון בוועדת הכנסת בזמנו.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאנחנו פה מדברים ומדברות על שתי רמות או שני סוגי נושאים שרוצים לדון בהם.

עאידה תומא סלימאן: אחד, הממד האנושי.

עאידה תומא סלימאן: אין מה להוסיף, ואולי יש, על כל הנושא של היחס שאנחנו מקבלים מהעובדים והעובדות בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים שתמיד אמרתי, כשפנו אלי חברת כנסת חדשה: איך זה שם, עאידה?

עאידה תומא סלימאן: תמיד סיפרתי על ההתפעלות שלי מאיך העובדים והעובדות בכנסת כדמות - - -

אלי אלאלוף: פעם ראשונה הגעתי לפני חברת הכנסת גרמן לכנסת.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: שברו אותי אתמול בלילה.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אז זה עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יכולים להישבר ולא להגיע בבוקר, אבל העובדות והעובדים שאנחנו מדברים עליהם, הם תמיד נמצאים לפנינו פה.

עאידה תומא סלימאן: ועוזבים אחרינו, וזה עוד משהו שצריכים לדבר.

עאידה תומא סלימאן: אני עדיין זוכרת בשנה שעברה, כשהבאתי אתי פרחים ביום האישה הבין-לאומי, והסתובבתי וחילקתי לנשים העובדות במזנון ובניקיון.

עאידה תומא סלימאן: ואני עדיין זוכרת את הדמעות בעיניים ואת השמחה, ואיך הן אמרו: וואו, נזכרת בנו.

עאידה תומא סלימאן: וזה היה מן צביטה בלב, שמישהו אומר לי: נזכרת בנו, כאשר כל מה שהן עושות כל היום זה לטרוח לתת לנו ולספק לנו מה שאנחנו צריכים וצריכות.

עאידה תומא סלימאן: והשנה כמובן יזמנו את היוזמה הזו של גם כן לברך אותן ולהגיד להן תודה רבה ביום האישה הבין-לאומי.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה כמובן עם הבטחה שאנחנו לא רק נדבר על הצד הזה, שאנחנו מאוד מכבדות או מכבדים, ורוצים כן להוקיר את העובדות, אלא גם כן לשמוע אולי לפעמים ולראות בעיניים שלהן את הצורך שלהן בלהיות חלק מהבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: אם מדברים על בית, אם מדברים על בית מחוקקים שצריך להוות דוגמה בכלל לציבור, אני חושבת שלא יכול להיות שמי שעובד כל כך קשה, ירגיש כל הזמן או תרגיש כל הזמן שהיא לא חלק מהעסק הזה, שהיא אורחת פה.

עאידה תומא סלימאן: שאם עכשיו יש איזשהו קבלן או זוכה במכרז של נותן שירות, אני בדיוק אשתמש ולא אכפה שום מושגים.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שמועברים העובדים, כאילו הנה, תיקח, יש עובדים שכבר נמצאים, תיקח אותם ותתחיל לרוץ עם המכרז שלך.

עאידה תומא סלימאן: זה לא ייתכן.

עאידה תומא סלימאן: הם לא יודעים מה קורה במעבר הזה, הם לא יודעים אם הם מקלים את הוותק הקודם שלהם או לא.

עאידה תומא סלימאן: והרבה פעמים הם מפוטרים – אוקיי, תיקחו פיטורים, תתחילו מחדש.

עאידה תומא סלימאן: זה לא ייתכן שהן יודעות והם יודעים שהילדים של כלל עובדי הכנסת נמצאים בזמן פגרת קיץ באיזושהי קייטנה, אבל העובדים שלהם לא יכולים להגיע איתם למקום העבודה שיש בו דווקא קייטנה של ילדים.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי הם לא חלק מהבית.

עאידה תומא סלימאן: יש דברים קטנים שאפשר לעשות ולשדר מסר שאומר: אתם כן חלק מהבית הזה, ואנחנו כן מכבדים.

עאידה תומא סלימאן: ואתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שיגידו לי, מבחינת ייעוץ משפטי זה יכול להשליך על הקשר בין עוסק ומעסיק.

עאידה תומא סלימאן: אגלה לכם סוד: הייתי רוצה לראות אותן כן עובדות של הכנסת, ועובדות קבועות.

עאידה תומא סלימאן: ולא ייתכן שאנחנו, חברי הכנסת וחברות הכנסת, שנאבקים ומצטיירים בתקשורת, ואכן אנחנו נאבקים למען העסקה ישירה, שנבוא לבית הזה ונצטרך לסובב את הראש, ולא להסתכל הצידה ולא לראות שזה מתקיים פה בתוך הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שיש שני דברים.

עאידה תומא סלימאן: יש את הממד של כן, תנאי תעסוקה, ואסור לנו לעצום את העיניים.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שעובדות – מדללים להן ולא מבטיחים להן הכנסה קבועה בגלל שאנחנו בפגרה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הם יכולים לעבוד, הם מקבלים לפי שעה.

עאידה תומא סלימאן: ובזמן פגרה מדללים את התעסוקה שלהם, נותנים להם פחות שעות.

יעל גרמן: חמישה חודשים בשנה.

עאידה תומא סלימאן: חמישה חודשים.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שהם לא יכולים להבטיח לעצמם הכנסה מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: הם לא יכולים לבנות עם הכנסה מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: הכול נתון לידיים של המעסיק.

עבדאללה אבו מערוף: אז לא נצא לפגרה.

עאידה תומא סלימאן: אפסיק פה, כי ממש אני יכולה להיסחף ולדבר עוד ועוד ועוד על הנושא.

עאידה תומא סלימאן: אבל נפתח את זה יותר להשתתפות של חברי הכנסת, ונלך לפי - - -

אלי אלאלוף: אם את מרשה לי, ואני מבקש את הסכמתכם, חברי חברי הכנסת, הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לחשב הכנסת קודם כול.

אלי אלאלוף: זה בסדר, מקובל?

אלי אלאלוף: אז בבקשה, מר חיים אבידור.

<חיים אבידור: תודה רבה לך, אדוני.

אלי אלאלוף: תהיה לך זכות תגובה אחרי חברי הכנסת, את צודקת.

<חיים אבידור: קודם כול, תודה רבה על הסופרלטיבים שנתתם לעובדי הכנסת על השירות שאנחנו נותנים.

<חיים אבידור: אנחנו עובדים קשה בשביל זה, והסופרלטיבים זה אות הערכה שאנחנו מאוד מעריכים.

<קריאה: הן עובדות קשה בשביל זה.

<חיים אבידור: לגבי אי הנוכחות של המנכ"ל – קיבלתי את ההודעה על הישיבה אתמול בשעה 19:00 בערב.

<חיים אבידור: והייתי צריך להתאים את עצמי להגיע והגעתי.

<חיים אבידור: אני לא יודע אבל אני מניח, המנכ"ל הוא קצת יותר בכיר ממני, הוא קצת יותר עסוק, אז יכול להיות שלו היה יותר קשה.

<חיים אבידור: לגבי נוכחות של עובדי השירותים, שירותי מיקור החוץ שלא נמצאים בישיבה – למיטב ידיעתי, הכנסת לא נתנה הנחיה כזאת שהם לא יופיעו.

<חיים אבידור: אולי ניתן על-ידי המעסיקים עצמם.

אלי אלאלוף: הם קיבלו הזמנה פורמלית.

<חיים אבידור: אבל לא ידוע לי שהכנסת נתנה הנחיה כזאת.

יוסי יונה: והחברות אסרו על העובדים להופיע?

אלי אלאלוף: שתי החברות – "שפיר" ו"סודקסו" – לא הסכימו לבוא.

<חיים אבידור: וזה בדיוק ההבדל בין עובדי קבלן לעובדי מיקור חוץ.

<חיים אבידור: אנחנו לא יכולים לתת לעובדי מיקור חוץ הנחיות מה לעשות ואיך לעשות.

<חיים אבידור: אנחנו יכולים רק להגיד מה השירות שאנחנו מקבלים ומה איכות השירות שאנחנו דורשים על-פי ההסכם.

<חיים אבידור: לגבי העובדים אין לנו שום זכות להגיד להם מה לעשות.

<קריאה: זה מילים מכובסות, אתה שם לב.

אלי אלאלוף: לא, אבקש, בואו נאפשר דיון.

<חיים אבידור: לגבי שיתוף העובדים באירועים של הכנסת ולראות בהם כבני הבית של הכנסת – אני רוצה שתבינו, איפה שאנחנו מקבלים מיקור חוץ זה אילוץ וזה לא בחירה.

<חיים אבידור: והכנסת, ובמאי 2013 הכנסת עשתה עבודה מאוד מאוד יסודית, לבדוק אם ניתן להעביר את מערך ההסעדה להפעלה עצמית של הכנסת.

<חיים אבידור: ולאחר שהגענו למסקנה שלא, ותיכף אגיד לכם איך הגענו למסקנה שלא, בדקנו אולי ניתן לעשות אפילו הפעלה מעורבת, זאת אומרת שחלק מהעובדים שדורשים נגיד שף או טבח או משהו כזה, יעבדו על-ידי מיקור חוץ, ושאר העובדים יהיו על-ידי הכנסת.

<חיים אבידור: אפילו שכרנו חברה חיצונית, חברה בשם MNS, שמתמחה בכל התחומים האלה.

<חיים אבידור: היא גם מתמחה בהרבה ייעוצים למגזר הציבורי, בהסכמי BOT ודברים כאלה.

<חיים אבידור: והיא בצורה הכי קטגורית אמרה, בישיבה שהייתה של הנהלת הכנסת ושל מנכ"ל הכנסת דאז ואצל יושב-ראש הכנסת: לא ניתן לעשות את הדברים האלה, לא ניתן לעשות את העירוב הזה, כל עוד אנחנו רוצים לתת את השירות ברמה שבה אתם רגילים.

<חיים אבידור: עכשיו, זה לא איזושהי מסקנה שהכנסת הגיעה בעצמה.

<חיים אבידור: אני מציע, תסתכלו מסביב.

<חיים אבידור: אתם יודעים מה?

<חיים אבידור: תלכו לצבא הכי חזק במזרח התיכון, צה"ל, תלכו לעיר הבה"דים.

<חיים אבידור: בעיר הבה"דים ההסעדה נעשית על-ידי מיקור חוץ.

<חיים אבידור: אתם יודעים מה?

<חיים אבידור: ההסעדה נעשית שמה על-ידי חברת ההסעדה שהייתה פה בכנסת לפני חברת "סודקסו" – "שולץ".

<חיים אבידור: היא מסעידה בעיר הבה"דים.

<חיים אבידור: תלכו לבית-הספר לשוטרים.

יעל גרמן: איך בתעשייה האווירית?

יעל גרמן: איך בחברות הגדולות?

<חיים אבידור: בכל החברות, למיטב ידיעתי – מרבית החברות – זה נעשה באמצעות מיקור חוץ.

<חיים אבידור: אתם יודעים איפה זה לא נעשה באמצעות מיקור חוץ?

<חיים אבידור: זה לא נעשה בבתי-חולים.

<חיים אבידור: אבל כולכם יודעים שאוכל של בית-חולים זה שם גנרי לאוכל לא טעים, ואתם יודעים שזה נכון כי שמה הקליינטים לא יכולים לברוח, הם כבולים למיטה.

עאידה תומא סלימאן: אל תגרור אותנו לדבר על האוכל פה.

עאידה תומא סלימאן: אל תגרור אותי לדבר - - -

<חיים אבידור: בסדר, אני לא.

<חיים אבידור: אני אוכל פה כל יום.

<חיים אבידור: למיטב ידיעתי, הוא אוכל טעים ביותר.

עאידה תומא סלימאן: שתהיה לי בריא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא - - -

<חיים אבידור: אז בקיצור, זה לא מבחירה.

<חיים אבידור: והדברים שהכנסת עושה במיקור חוץ הם דברים שנלקחו בפינצטה.

<חיים אבידור: וההסעדה זה אחד מהם, לצערי.

<חיים אבידור: אנחנו לא יכולים לתת לכם את השירות שאתם רגילים לו בהפעלה עצמית.

<חיים אבידור: זה נכון ככה גם במחשוב.

<חיים אבידור: ובשאר הדברים זה גם כן, ואת זה אמרתי בישיבה הקודמת שהייתה.

<חיים אבידור: הכנסת היא כמו נושאת מטוסים.

<חיים אבידור: ואם תלכו ל-backyard של הכנסת ותבררו מה יש ב- backyardשל הכנסת, תראו שזה עסק מאוד מאוד מורכב, שהגענו למסקנה שההפעלה שלו על-ידי חברה כמו "שפיר" תיעשה בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

<חיים אבידור: כשהכנסת הייתה קטנה זה באמת נעשה באופן עצמאי, ב-20,000 מטר של הכנסת הישנה.

<חיים אבידור: אבל ברגע שהגענו ל-70,000 מטר, עם כל מערכות האנרגיה, מערכות המחשוב, כל מה שיש שם – אני בעצמי לא מומחה גדול כדי לתאר את זה – הגענו למסקנה שזה צריך להיות באמצעות חברה שמתמחה בנושא הזה.

<חיים אבידור: אבל שאר הדברים אנחנו עושים בעצמנו.

<חיים אבידור: ואני מקווה שאנחנו עושים אותם בצורה טובה.

<חיים אבידור: אשר לזכויות העובדים, זכויות העובדים נעשות בקפידה.

<חיים אבידור: אתם יודעים מה?

<חיים אבידור: עובדי "סודקסו" מאוגדים בהסכם קיבוצי.

<חיים אבידור: הסכם קיבוצי.

<חיים אבידור: ואני חושב שזו החברה היחידה בענף שיש לה הסכם קיבוצי, כאשר סעיף הרווחה בהסכם הקיבוצי הוא סעיף מאוד מאוד רחב, מאוד רחב.

<חיים אבידור: בכל אופן, איפה שאפשר אנחנו משתפים אותם במה שאפשר.

<חיים אבידור: ועל מנת להראות את החום, כשאנחנו עושים טקס הרמת כוסית בחגים, אנחנו מזמינים אותם.

<חיים אבידור: אנחנו מזמינים אותם, מבקשים מהם להשתתף בטקס הרמת כוסית.

<חיים אבידור: אתם יודעים מה?

<חיים אבידור: כשהם עושים את הטקס הרמת כוסית בעצמם, הם מזמינים אותנו ואנחנו משתתפים בטקס בעצמנו.

<חיים אבידור: אני משתתף בטקס.

<חיים אבידור: כשהם עושים "עובד מצטיין", אנחנו משתתפים בטקס העובד המצטיין שלהם, ונותנים להם גם את הברכות שלהם, ומביעים את כל מה שאתם אמרתם פה.

<חיים אבידור: אותם דברים אנחנו מביעים.

<חיים אבידור: לכן זה לא יכול להיות שאנחנו מסתכלים עליהם בצורה כאילו הם - - -

יוסי יונה: אבל הם לא יכולים להגיע לכאן?

יוסי יונה: הבט, אני שומע את הצד שלך, ואני אומר: אתם יודעים מה?

יוסי יונה: האדם על פניו משכנע אותי.

יוסי יונה: הרי אנחנו בוועדה שאנחנו רוצים לשמוע, אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש, הדבר המינימלי, לשמוע את הצד השני.

יוסי יונה: והצד השני נמנע מלהביע את דבריו.

יוסי יונה: יכול מאוד להיות שהן היו יושבות כאן, היו סותרות את דבריך אחד לאחד.

יוסי יונה: אנחנו לא יודעים.

יוסי יונה: יכול להיות שלא.

יגאל גואטה: גם אם זה היה נכון הן לא היו עושות את זה.

יגאל גואטה: הן רועדות - - -

יוסי יונה: זו בדיוק הבעיה.

<חיים אבידור: אין לי עוד הרבה - - -

יוסי יונה: אנחנו עכשיו כאילו מקיימים משפט שיש רק צד אחד בדיון.

<חיים אבידור: אין לי עוד הרבה לדבר, תן לי עוד כמה משתנים להגיד ואסיים.

אלי אלאלוף: תנו לו לסיים.

<חיים אבידור: הכנסת דאגה שהעובדים האלה ייצאו מפה בכבוד וגם בעבודה שוטפת.

<חיים אבידור: אנחנו משלמים כל חודש וחודש בפגרה 190,000 שקל לקבלן על מנת שזה יאפשר לו לשמור על מחזור אחיד.

<חיים אבידור: ותמורת זה הוא מתחייב בפנינו שהוא לא מפטר את העובדים.

יוסי יונה: אבל יש לך דוח לדוגמה - - -

<קריאה: שהוא לא מפטר.

יוסי יונה: לא, השאלה היא לא זאת.

יוסי יונה: האם הוא שולח לך דוח לגבי התקופה של הפגרה, האם הכסף אכן מגיע אליהם?

<חיים אבידור: כן.

<חיים אבידור: הוא לא שולח, אני לוקח את הדוח, תבין.

<חיים אבידור: אנחנו מקבלים את התלושים של כל העובדים.

יעל גרמן: כמה העובדים מקבלים בפגרה?

יעל גרמן: כמה עובדת ניקיון מקבלת לחודש בפגרה?

<חיים אבידור: תראי, העובדים באים לפה לעבודה, והרבה פעמים בפגרה הם יושבים בחוסר מעש.

יעל גרמן: חיים, כמה הם מקבלים?

עאידה תומא סלימאן: זה לא בעיה שלהם.

יגאל גואטה: הם יכולים לשבת בחוסר מעש, הן לא יכולות לשבת בחוסר הכנסה.

יגאל גואטה: זה גזר דין מוות.

עאידה תומא סלימאן: יש חברי כנסת שגם לפעמים יושבים בחוסר מעש.

יעל גרמן: כמה עובדת ניקיון מקבלת?

<חיים אבידור: רק שנייה.

<חיים אבידור: השכר שלהם, למיטב ידיעתי, היות שהם באים לפה - -

יעל גרמן: הוא שכר קבוע.

<חיים אבידור: - - הוא שכר קבוע.

<חיים אבידור: הוא אף פעם לא יורד משכר המינימום.

יוסי יונה: לא, יש כאלה שמקבלים 1,200 שקל לחודש.

אלי אלאלוף: רק שנייה, חבר'ה, אי-אפשר להתווכח לפני ששומעים את העובדות.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: חיים, כמה היא מקבלת?

יעל גרמן: כמה עובדת ניקיון מקבלת לחודש בפגרה?

<חיים אבידור: זה לא עובדי ניקיון.

יגאל גואטה: הסעדה, מה זה משנה.

<חיים אבידור: עובדי ניקיון הם עובדים פה רצוף אותו דבר.

<חיים אבידור: ובפגרה, לא פגרה, אין שום שינוי בעבודה שלהם, ולא היינו צריכים לעשות את ההבטחה הזאת.

<חיים אבידור: עובדי הניקיון זה של עובדי חברת "שפיר".

עאידה תומא סלימאן: חיים, בעניין שהם מקבלים אותו דבר, אני רוצה לשאול משהו.

עאידה תומא סלימאן: הם מקבלים את השכר שלהם בתעסוקה לפי שעה.

<חיים אבידור: כן.

עאידה תומא סלימאן: ועושים להם חשבון של שכר מינימום – כמה שעה לשכר מינימום?

עאידה תומא סלימאן: 26.

יגאל גואטה: 28 שקל.

עאידה תומא סלימאן: הן מקבלות 26 שקלים.

עאידה תומא סלימאן: ובפגרה מורידים להן מספר השעות ומשלמים להן לפי שעות.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא עניין שהן מקבלות את ה-5,000 בכל מקרה.

עאידה תומא סלימאן: לא, הן מקבלות לפי שעות עבודה.

עאידה תומא סלימאן: הן לא יכולות לקחת על עצמן עבודה נוספת, כי הן לא יודעות מתי מבקשים מהן להגיע לעבודה, וסידורי השעות שלהן שונות.

עאידה תומא סלימאן: ובפגרה מורידים להן מההכנסה שלהן.

עאידה תומא סלימאן: הפיצוי שאתם משלמים כנראה הולך לבעל העסק, כדי שישמור את תזרים הכסף אצלו, אבל זה לא הולך לפצות אותן על הירידה בשכר שלהן.

<חיים אבידור: תראי, כמו העובדים נשארת, ואנחנו בודקים את זה, ועשינו איזושהי נוסחה שאנחנו לוקחים את ממוצע העובדים שהיו בשלושה חודשים ערב הפגרה, ובודקים שהוא משאיר אותה כמות עובדים במהלך הפגרה.

אלי אלאלוף: כמות עובדים ושעות עבודה.

<חיים אבידור: עכשיו, מתי מותר להם לקחת חופשה?

יגאל גואטה: לא, שעות עבודה לא.

<חיים אבידור: בדרך כלל מותר להם לקחת חופשה במהלך הפגרה.

<חיים אבידור: וזה גם אני, אסור לי, או רצוי – אני לא לוקח חופשה במהלך מושב.

<חיים אבידור: ואותו דבר, הם לוקחים חופשה במהלך הפגרה.

<חיים אבידור: וככל שהם חורגים מימי החופשה, אנחנו מכריחים אותו לשלם להם עדיין שכר למרות שהם נמצאים בחופשה, כי היה מקרה, וזה תמורת ה-190,000 שקלים.

<חיים אבידור: עכשיו, יכול להיות, לא בדקתי, יכול להיות שאת בדקת, שפה ושמה יש ירידה, כי עובד ירד בשעות העבודה, אבל זה בדרך כלל, והיו מקרים כאלה, בדרך כלל זה כשעובד מבקש לרדת בשעות העבודה במהלך פגרה.

<חיים אבידור: כי העבודה הזאת היא קשה, העבודה הזאת שוחקת, ובדרך כלל במהלך המושב מבקשים מהם ודורשים מהם להגיע לעבוד.

<חיים אבידור: במהלך הפגרה נותנים להם לרדת בווליום, נותנים להם לרדת בווליום.

<חיים אבידור: אבל אני אומר לך: אנחנו עושים - - -

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לעבור לחברי הכנסת, שייתנו גם תגובה.

אלי אלאלוף: סיימת?

<חיים אבידור: כן.

אלי אלאלוף: בבקשה, יוסי, רצית לדבר.

יוסי יונה: טוב, גברתי היושבת-ראש ואדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: תראה, אנחנו מביאים לכאן את זעקתן של הנשים.

יוסי יונה: וזה כל כך לא הגיוני שנביא את הזעקה שלהן - -

אלי אלאלוף: זעקה שקטה.

יוסי יונה: - - הזעקה השקטה של הנשים, במקום שהן תשבנה כאן, במשכן הדמוקרטיה הישראלי, ריבונו של עולם.

יוסי יונה: תארו לכם, איזה דוגמה אנחנו עכשיו נותנים למציאות של שוק העבודה מחוץ לכותלי הכנסת, שנאסר על עובדות – חשבו על האבסורד – נאסר על עובדות במשכן הדמוקרטיה הישראלי להופיע בפני ועדות העבודה הרווחה והבריאות והוועדה לקידום מעמד האישה, להציג את עמדתן, את כאבן, ולהשמיע את קולן.

יוסי יונה: זה אבסורד, אדוני היושב-ראש, זה לא הגיוני.

אלי אלאלוף: תעשה הפסקה, תגיד שלום.

יוסי יונה: שלום לחברתי היקרה מירב בן ארי, שמגלה רגישות מאוד מאוד גדולה לנושא שעליו אנחנו מדברים כאן, ואני שמח שאת אתנו.

יוסי יונה: והייתי מציע לכם, אולי לא חשבתם על כך, אם הייתי מתחיל את הדיון במקומכם, והייתי רואה שנאסר על העובדות האלה להגיע לכאן, הייתי אומר: סליחה, הדיון נסגר, אנחנו מבטלים את הדיון.

יוסי יונה: לא ייתכן שיאסרו על עובדים במדינת ישראל במשכן הכנסת להופיע בפני הוועדה ולהשמיע את קולם.

יוסי יונה: אבסורד, לא הגיוני, לא נורמלי, לא צודק.

יוסי יונה: כל הבית הזה צריך להתקומם, זה אל"ף בי"ת של העבודה שלנו כאן – דמוקרטיזציה, יחסי עובד-מעביד.

יוסי יונה: ופה אנחנו לא יכולים לדון בזה?

יוסי יונה: נמנע מהאנשים האלה לבוא?

יוסי יונה: מי בעל הבית של המדינה הזו?

יוסי יונה: זה לא הגיוני.

יוסי יונה: זה לא הגיוני.

יוסי יונה: עכשיו הלאה.

יוסי יונה: אני לא יודע, הסיפור הזה, ואני יודע שהוא סיפור כללי שקיים בשוק העבודה הישראלי, שמדברים אתנו על ליבת העסק והמעטפת.

יוסי יונה: וכלל שהזמן עובר, נצמצם, אדוני, את ליבת העסק.

יוסי יונה: מה זה ליבת העסק בכנסת ישראל?

יוסי יונה: המחוקקים.

יוסי יונה: אתה תהיה מועסק בחברת קבלן, כולכם תהיו מועסקים בחברת קבלן, ורק אנחנו זה ליבת העסק.

יוסי יונה: מה ליבת העסק?

יוסי יונה: לחוקק חוקים.

עאידה תומא סלימאן: לך תדע.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שגם אנחנו - - -

יוסי יונה: זו ליבת העסק של הפרלמנט: לחוקק חוקים, להציף נושאים.

יוסי יונה: זו העבודה שלנו, חברי הכנסת, נעשה אותה, ונגיד: אתם יודעים מה, כל המעטפת היא בעצם מעטפת ולא שייכת לליבת העסק, בבקשה מעבירים את כולם לחברות קבלן.

יוסי יונה: אבל זה לא עובד ככה.

יוסי יונה: זה לא עובד ככה, אדוני.

יוסי יונה: זה מדרון חלקלק, שבו בגלל אינטרסים כלכליים קצרים של רצון – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: לא כדי לחסוך כסף, כי בסופו של דבר, אם אנחנו בודקים את העלויות של העסקה קבלנית בהמון מגזרים בחברה הישראלית, אנחנו רואים שזה עולה או אותו דבר, אפילו יותר.

יוסי יונה: לכן אנחנו צריכים לומר באופן חד-משמעי: זה לא מקובל עלינו, נשים, אנשים, שעובדים כאן 24 שעות.

יוסי יונה: אתם יודעים מה, הם נמצאים המון, באים למשכן אפילו יותר מאתנו, ועושים עבודה נאמנה, נותנים לנו שירות איכותי והטוב ביותר שאפשר להעלות אותו על הדעת.

יוסי יונה: ולהתייחס אליהם כבנות או כבנים חורגים של המשכן הזה זה לא סביר.

יוסי יונה: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, אדוני היושב-ראש, הבה ונגיע לאיזשהן החלטות או מסקנות אופרטיביות, שלא שאנחנו מציפים את הנושא ומדברים עליו שוב ושוב, אנחנו רוצים לבדוק מחדש את האפשרות הזו להעסקה ישירה של העובדים האלה.

יוסי יונה: אני אומר לך, אדוני, אני מדבר עם הנשים הללו, הן פוחדות, הן רועדות.

יוסי יונה: המון מהן חשופות להשפלות מצד המעבידים שלהן והן פוחדות לדבר אתכן, הן פוחדות לדבר אתכן.

יוסי יונה: אני מגיע למזנון, ותופסת אותי עובדת פה ושם, ולוקחת אותי הצידה, שחס וחלילה המעסיק לא יראה אותה.

יוסי יונה: אתה יודע את זה?

יוסי יונה: אתה מעלה על דעתך שעובדת בכנסת פוחדת לדבר?

יוסי יונה: ואני חבר כנסת, וצריך לקחת אותה לאיזושהי קרן זווית, כדי שהיא תגיד לי: לא, הוא מסתכל עלי; לא, הוא רואה אותי.

יוסי יונה: זה לא הגיוני בכנסת ישראל, שתהיה התנהלות כזאת, שנשים פוחדות לדבר עם חברי כנסת?

עאידה תומא סלימאן: אבל, יוסי, הן קיבלו הוראות ברורות לא לדבר אתנו ולא לספר לנו.

יוסי יונה: ברור.

יגאל גואטה: היא הנותנת, זה החמור ביותר.

יגאל גואטה: זה עוד יותר חמור.

יוסי יונה: לא רק שהיא עובדת קבלן, גם יש שלטון אימה ופחד שמוטל עליהן?

יוסי יונה: הרי זה לא הגיוני.

יוסי יונה: אתה צריך להיות נזעק, אתה צריך להגיד: הי, תגידו, איך יכול להיות דבר כזה?

יוסי יונה: שמעתי.

יוסי יונה: אתה יודע מה, תלך ותדבר עם העובדות.

<חיים אבידור: אני מדבר עם העובדות חדשים לבקרים.

<חיים אבידור: אני לא יודע על מה שאתה אומר, זה דבר ראשון.

יוסי יונה: לא, האם לידיעתך - - -

אלי אלאלוף: - - - תגובה, יוסי.

יוסי יונה: אני רוצה לשאול אותך: האם לידיעתך, התגובות שקיבלתי הגיעו אליך, שהן פוחדות?

<חיים אבידור: לא קיבלתי את התגובות האלה.

<חיים אבידור: אני יודע שאני מקבל לעיתים מכתבים מעובדים.

<חיים אבידור: הרי אנחנו מנהלים את חוק אכיפת חוקי עבודה, ויש אצלנו בחשבות תקן של בן-אדם שהוא למעשה "הכותל" של העובדים האלה, ואליו מגיעות כל התלונות.

<חיים אבידור: וכל התלונות האלה נבדקות.

יוסי יונה: אבל, אדוני, רק אני משלים את המשפט.

יוסי יונה: עכשיו יש בינינו יחסי אמון.

יוסי יונה: אני מאמין למה שאתה אומר.

אלי אלאלוף: - - - הוא לא מפסיק לדבר.

יוסי יונה: לא, רק משפט אחד אני מסיים.

אלי אלאלוף: תגיד שלום בשמנו לאורלי.

יוסי יונה: שלום לאורלי, שלום ליעל.

יוסי יונה: משפט אחד.

יוסי יונה: יש בינינו יחסי אמון.

יוסי יונה: מה שאתה אומר, אני מקבל את דבריך, שאכן לא קיבלת תגובות כמו שקיבלתי.

יוסי יונה: עכשיו, אני אומר לך באמון מלא שאני קיבלתי.

יוסי יונה: איך אנחנו מגשרים על הפער?

יוסי יונה: האם אתה מוכן להאמין לי, אדוני, שאכן ישנן עובדות מפוחדות, שחוששות אולי לדבר גם אתך, משום שיש פה חוסר אמון גם בינך לביניהן אולי?

יוסי יונה: אני תוהה.

יוסי יונה: מדוע הן באות אלי, מדוע הן באות לאורלי, מדוע הן באות ליגאל, ומדווחות על הפחד הנורא שהן חשות והן פוחדות לדבר אתך או עם אנשים אחרים?

יוסי יונה: לא הגיוני.

יוסי יונה: לכן הבה וניתן אפילו ביטוי או נבחן את ההיבט הזה של הדיון.

יוסי יונה: תודה.

אלי אלאלוף: יגאל גואטה, אתה מרשה להתחיל בגברת יעל גרמן?

יגאל גואטה: בוודאי.

יגאל גואטה: לכבוד הוא לי.

יגאל גואטה: Ladies first.

אלי אלאלוף: יעל, בבקשה.

יעל גרמן: קודם כול, תודה רבה, אבל אני מחזירה את הדיבור, כי הוא בא לפני.

יגאל גואטה: לא, למה?

יגאל גואטה: לא לא, בבקשה, בשמחה.

יעל גרמן: לא, אתה באת לפני.

אלי אלאלוף: מותר לנו לנסות להיות ג'נטלמנים.

אלי אלאלוף: לנסות, לא הצלחתי.

יעל גרמן: מותר לי לוותר.

יעל גרמן: אני מרגישה לא נוח, באתי אחריו.

אלי אלאלוף: יאללה, יגאל.

יגאל גואטה: טוב.

יגאל גואטה: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי, על הדיון.

אלי אלאלוף: עכשיו במעמד האישה הכול מותר.

מירב בן ארי: בדיוק הפוך אצלנו, אנחנו נותנות זכויות לגברים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לארג'יות.

יגאל גואטה: מסתבר, כנראה, בסופו של יום שאנחנו פה הנשים, אז לכן - - -

אלי אלאלוף: בבקשה, יגאל.

יגאל גואטה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יגאל גואטה: תודה, גברתי, על הדיון.

יגאל גואטה: אני שמח וגאה שהייתי מהמבקשים לדון בנושא הזה, לאחר שכתבתי מכתב ביחד עם חברתי, חברת הכנסת אורלי לוי ויוסי יונה בוועדת הכנסת, ושלחתי אף מכתב ליושב-ראש הכנסת ולמנכ"ל הכנסת.

יגאל גואטה: ואני באמת לא רוצה ליצור איזשהו כאילו ציור, שיש פה טובים ורעים, כביכול אנחנו כן דואגים, ואולי חס ושלום הצוות המקצועי, מנכ"ל וכו', לא דואגים – לא, ממש לא.

<קריאה: איפה המנכ"ל?

יגאל גואטה: המנכ"ל הודיע שהוא שלח את החשב במקומו.

יעל גרמן: שאלה טובה שאין עליה תשובה.

אלי אלאלוף: לא, לא, הוא לא הוזמן.

אורלי לוי אבקסיס: למה הוא לא הוזמן?

יגאל גואטה: לא משנה.

אלי אלאלוף: לא חשוב.

אלי אלאלוף: נעשה בירור.

יגאל גואטה: לא משנה.

יגאל גואטה: אם העובדות לא הגיעו, גם הוא יכול לא להגיע, זה בסדר.

יגאל גואטה: ואני באמת לא רוצה לצייר כביכול איזשהו סוג של מצב, שיש פה טובים ויש פה רעים.

יגאל גואטה: אין לי ספק שכולם רוצים בטובת העובדים והעובדות האלה.

יגאל גואטה: אבל אני כן רוצה למחות על הייצוג של חברי הכנסת בוועדה הזאת, בטח ובטח של חברות הכנסת.

יגאל גואטה: ממש מצער אותי, באמת.

יגאל גואטה: אני אומר את זה חס ושלום לא בביקורת, אבל זה כואב לי, זה ממש עושה לי לא טוב.

יגאל גואטה: אני חושב שבאמת אותן נשים, אותן עובדות, שנותנות לנו שירות כמעט מסביב לשעון.

יגאל גואטה: אתה יודע, יש ימים שאתה מסתכל על ציונה הזאת, ואתה אומר: תגיד לי, מה, היא ספיידרמן?

יגאל גואטה: איך זה יכול להיות שב-03:00 בבוקר עזבנו והיא נתנה לנו קפה, וב-08:30 אנחנו מגיעים לעבודה והיא נותנת לך קפה.

יגאל גואטה: זה אמיתי.

אלי אלאלוף: שכחת את החיוך המדהים שלה.

יגאל גואטה: רגע, כתבתי את זה אפילו.

יגאל גואטה: כתבתי את זה אפילו.

יגאל גואטה: החיוך והברכות שהיא נותנת לך כל הזמן, בכל שעה, בכל רגע נתון, 02:00, 03:00 לפנות בוקר.

יגאל גואטה: ובוועדה הקודמת, אני לא יודע אם אתם יודעים, לא הייתם, בוועדה הקודמת שדיברנו על הנושא הזה, במקרה היא זאת שחילקה את הקפה, ומהבושה היא פשוט יצאה.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

יגאל גואטה: והרגישה לא נעים, שחס ושלום אולי מישהו יחשוב, אולי שהיא ביקשה שנדבר בשבילה, כי הזכרנו את השם שלה, כי אי-אפשר להסתובב פה בתור חבר כנסת ולא להזכיר את השם הזה ציונה.

יגאל גואטה: אני אומר לכם את האמת, אמרתי את זה גם בוועדה הקודמת: כל פעם שאני מבקש ממנה קפה, אני גם מבקש ממנה סליחה לפני.

יגאל גואטה: והיא יודעת את זה.

יגאל גואטה: לא מהיום.

יגאל גואטה: כל פעם אני בא אליה: ציונה, אני מבקש סליחה, אני מתנצל, אפשר קפה בבקשה?

יגאל גואטה: הייתי מכין בעצמי אם הייתי יודע להשתמש במכונה הזאת.

יגאל גואטה: אבל יש פה אישה שהיא בגיל של אמא שלי, ועומדת פה לפעמים 16, 17, 18 שעות – אין סוף שעות.

יגאל גואטה: והיא זו שצריכה לדאוג מה יהיה במכרז הבא, והיא זו שצריכה לדאוג מה יהיה בפגרה – יהיו מספיק שעות, לא יהיו מספיק שעות.

יגאל גואטה: זה נורא ואיום באמת לחשוב על זה.

יגאל גואטה: זה נורא ואיום.

יגאל גואטה: אני אומר לכם, שגם בפעם הקודמת אני על סף בכי כשאני מדבר על הנושא הזה ואני מזכיר את ציונה.

יגאל גואטה: ואני מרגיש לא נעים, אני מרגיש לא נעים לפנות אליהם.

יגאל גואטה: אולי יש דבר שאנחנו לא מרגישים בו ולא שמים לב.

יגאל גואטה: ובדיעבד אני חושב שטוב שהם לא פה.

יגאל גואטה: הרי הן לא היו מדברות אפילו.

יגאל גואטה: הן לא היו מדברות, הן היו מתכנסות בתוך עצמן מרוב בושה, כי אנחנו בעיניהם כענקים.

יגאל גואטה: הם מרגישים שהם נותנים שירות לטופ של המדינה הזאת.

<קריאה: אני מקווה שהן לא היו מרגישות ככה.

יגאל גואטה: הן כן מרגישות ככה.

יגאל גואטה: את רואה איך שהן באות בדחילו ורחימו בכל דבר ועניין.

יגאל גואטה: אתמול חמש בנות במהלך היום ניגשו אלי, בעקבות מה שאמר חברי חבר הכנסת יוסי יונה: גואטה, תהיה מחר בוועדה?

יגאל גואטה: גואטה, תהיה מחר בוועדה?

יגאל גואטה: בא לך לבכות, באמת שבא לי לבכות.

יגאל גואטה: אני לא יודע מי יוצר את האימה הזאת, אם זה אנחנו בעצמנו, המעסיקים שלהן, אני לא יודע מה, אבל אני מצטרף לכל מילה שחברי יוסי יונה אמר.

יגאל גואטה: אסור שזה יקרה.

יגאל גואטה: הפחד והאימה הזאת פה אצלנו במשכן הזה?

יגאל גואטה: זה לא יכול להיות, זה פשוט לא יכול להיות.

יגאל גואטה: אני לא חושב שאפשר את כל עובדי הקבלן להכניס לתוך הסיפור הזה, ולא כל דבר ישים ולא כל דבר אפשרי.

יגאל גואטה: אבל אני בטוח שיש הרבה עובדים ועובדות היום שכן אפשר להכניס אותם כעובדות כנסת.

יגאל גואטה: ואנחנו נמשיך להיאבק שזה יהיה.

יגאל גואטה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דב חנין, ברוך הבא.

<חיים אבידור: אני מבקש דבר אחד לענות לגבי האיסור של העובדים להיות פה.

<חיים אבידור: אני חוזר ומדגיש, לכנסת אין נגיעה לנושא הזה.

<חיים אבידור: אבל בדקתי עם חברת "שפיר", חברת "שפיר" לא אסרה על העובדים.

<חיים אבידור: יחד עם זאת, חברת "שפיר", הנהלת חברת "שפיר" אמרה שהם בעצמם כהנהלה, הם הוזמנו, והם מצאו לנכון לא להגיע, כי אין להם שום נגיעה לנושא, אין להם שום דבר לתרום.

אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד בתמימותך הידועה, שזה לא מסר לעובדים.

<חיים אבידור: אני לא חושב שניתנה הנחיה לעובדים לא להופיע.

אלי אלאלוף: אדון אבידור, אני מכבד אותך - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לפעמים לא צריך לתת הנחיה, כאשר יש תרבות מסוימת שקיימת, וכולם מבינים איפה הגבולות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא חייב לתת הנחיה ברורה.

יוסי יונה: כן, בדיוק.

<חיים אבידור: בכל אופן, אני חייב שתיתנו לי להבהיר: לכנסת אין שום יד ורגל בהנחיה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: זאת הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק זאת הבעיה.

אלי אלאלוף: אין דבר כזה.

אלי אלאלוף: אין דבר שמתרחש בבניין הזה, אדון אבידור היקר - - -

<חיים אבידור: זה לא יכול להיות שאתם תגידו שהנהלת הכנסת יצרה אווירה שאומרת לעובדים לא להגיע.

יגאל גואטה: אמרתי במפורש שאני לא יודע איך נוצרה האווירה הזאת.

<חיים אבידור: אני אומר לכם שהנהלת הכנסת מחבקת את העובדים לפחות כמוכם.

יגאל גואטה: אבל זו מציאות.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, בוא נזכיר ככה.

אורלי לוי אבקסיס: - - - איך נוצרה האווירה?

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה לבקש, אם אפשר, ממר חיים, תרשום את כל ההערות וניתן לך בסוף אפשרות להגיב על הדברים.

<חיים אבידור: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: כדי לאפשר לחברות - - -

אלי אלאלוף: יש לנו רק רבע שעה, אז please, אני יודע - - -

יעל גרמן: אשתדל לקצר.

יעל גרמן: קודם כול, אני רוצה לומר שאני מדברת גם בשם ריטה ונירה וורד ועדינה - -

יוסי יונה: זה מסוכן.

יגאל גואטה: הנה, "הלך עליהן" עכשיו.

יעל גרמן: - - וטליה ורותי וכרמית.

יעל גרמן: וכולן, ממש כמו ציונה, נותנות לנו את השירות הטוב ביותר עם חיוך.

יעל גרמן: אבל אני רוצה לדבר לגופו של עניין.

יעל גרמן: כשהיינו במשרד הבריאות הייתה מלחמה לצרף את אחיות בריאות הציבור ולהעביר אותן להעסקה ישירה במקום להעסקה דרך חברת קבלן.

יעל גרמן: ואני ביקשתי כמובן לעשות את ההשוואה מה יותר זול.

יעל גרמן: הפלא ופלא, התברר – אין הבדל, ממש אין הבדל, בגלל כמובן הפער של הרווח של חברת הקבלן, של חברת כוח האדם.

יעל גרמן: והגשנו את זה, דרך אגב, למשרד האוצר, והראינו להם: תראו, אין הבדל בהעסקה הישירה.

יעל גרמן: אני משערת לעצמי שגם כאן, אם באמת חיים יעשה את החישוב – תיכף אומר מה הבעיה – את החישוב, הוא יגלה שבגלל הפרשי הרווח של הקבלן - -

יוסי יונה: תיווך.

יעל גרמן: תיווך, אוקיי.

יעל גרמן: הפרשי התיווך, whatever.

יעל גרמן: - - אתה תגלה שהעסקה ישירה היא לא יותר יקרה.

יעל גרמן: אלא מאי?

יעל גרמן: שיש לנו פה בעיה בכנסת.

<חיים אבידור: הבעיה היא תפעולית.

יעל גרמן: חיים, הבעיה שלנו היא חמישה חודשי הפגרה.

יעל גרמן: אנחנו בפגרה חמישה חודשים קבוע, ובנוסף בשנות בחירות אחת לשנתיים וחצי עד ארבע שנים, אז יש לנו עוד איזה חודשיים או שלושה חודשים שבהם הכנסת למעשה לא פעילה.

יגאל גואטה: שזה, לצערנו הרב, קורה בזמן האחרון כל שנתיים.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: ואני משערת לעצמי, שאם מכניסים את זה לתוך המשוואה, אז בהחלט מגיעים למסקנה שהרבה יותר יעיל להעסיק במיקור חוץ.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: את טועה, לא מפטרים אותם בזמן הזה.

יעל גרמן: אני יודעת, הוא אמר לנו.

יעל גרמן: הוא היה כאן והוא אמר לנו.

אורלי לוי אבקסיס: - - - שלא היה לנו קל לעשות את זה.

יעל גרמן: והם מקבלים שכר מינימום או אולי אפילו פחות.

אורלי לוי אבקסיס: לפחות לא מפטרים אותם.

יעל גרמן: מה שאני רוצה לומר, שאנחנו פה בכנסת שומרים על עקרונות.

יעל גרמן: זאת הייתה הממשלה, כמובן בהסכם עם ההסתדרות, שקבעה שהיא רוצה להעביר את כל עובדי הקבלן במדינה להעסקה ישירה.

יעל גרמן: הממשלה קבעה זאת.

יעל גרמן: אז אני חושבת שהכנסת צריכה קודם כול להראות דוגמה, ממש כמו שהיא מראה דוגמה בקליטת עובדים עם צרכים מיוחדים, ממש כמו שהיא לא מראה דוגמה בקליטת חרדים וערבים.

יעל גרמן: גם בשני הדברים האלה להערכתי הכנסת צריכה להוות דוגמה, ורק 2.25% מהמועסקים הם ערבים, ואני לא יודעת כמה חרדים, לדעתי אפילו פחות.

יעל גרמן: אבל בוודאי כשאנחנו מדברים על עובדי קבלן, כשכבר קיבלנו החלטה שלא יהיו עובדי קבלן.

יעל גרמן: ולכן אני לא רוצה לדבר על עלויות, אני רוצה לדבר פה על ערכים.

יעל גרמן: אנחנו כאן בכנסת הזאת צריכים להוביל ערכים.

יעל גרמן: אז אם אנחנו רוצים שכל המדינה תעבור להעסקה ישירה ותפסיק את ההעסקה דרך כוח אדם, אנחנו פה בכנסת צריכים להביא את זה כדוגמה, גם אם זה יהיה פחות יעיל וזה יעלה יותר כסף.

אלי אלאלוף: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: כשהיית שרת הבריאות ושר האוצר היה מהמפלגה שלך, הם קיבלו את הבקשה שלך?

יעל גרמן: כן.

אורלי לוי אבקסיס: והועסקו בצורה ישירה כל אותן אחיות?

יעל גרמן: לא, בוודאי שלא, זה מהלך - - -

אורלי לוי אבקסיס: אה.

עאידה תומא סלימאן: כמובן שלא.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעל גרמן: אורלי, אנחנו יכולות לריב בינינו לבין עצמנו, ואנחנו יכולים להחליט שאנחנו נאבקים - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא רבה, לא רבה.

יעל גרמן: אני מציעה שניאבק למען זה, ולא נריב בינינו לבין עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לחוצות בזמן - - - לנהל את זה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול שאלה, שתתייחס בתשובות, כי כבר זה עלה פה עם יוסי יונה.

מירב בן ארי: גם הייתה איזה עובדת שפנתה אלי בנושא מסוים, לא משנה מה.

מירב בן ארי: ואז התחלנו את התהליך.

מירב בן ארי: ואמרתי לה: מה הבעיה?

מירב בן ארי: תבואי למשרד ונשב.

מירב בן ארי: אז היא אמרה לי: לא, אי-אפשר, משהו כאילו ממש ברמה - - - אני עכשיו רוצה להבין משהו אחד.

מירב בן ארי: הרי פונים אלי אנשים שלא מכירה אותם, לא יודעת מי הם.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אתה יודע שאנחנו מפלגה בלי פריימריז, אז זה לא שיש לי פעילים.

מירב בן ארי: פונים אלי אנשים זרים בפייסבוק בהודעות, בווטסאפ.

מירב בן ארי: אני לא רוצה להגיד לך מה קורה לי ביומיים האחרונים בגלל הכימיקלים.

מירב בן ארי: היום נכי צה"ל, שבחיים לא דיברתי איתם, אני לא מכירה אותם.

מירב בן ארי: אני גם שואלת למי הצבעתם, זה לא מעניין אותי, אין לי את העניין הזה שאני דואגת לפעילים שלי, כי אין לי, כי אני מפלגה שמי שפונה אני מטפלת.

מירב בן ארי: יכול להיות שאני מצליחה, יכול להיות שלא, אבל אני מתייחסת.

מירב בן ארי: ומה היה לי הזוי?

מירב בן ארי: שכשהעוזרת הפרלמנטרית שלי, שהיא כבר הרבה שנים כאן, אמרה לי: מירב, אי-אפשר אבל לדבר איתן במשרד.

מירב בן ארי: אז אמרתי לה: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: לא הצלחתי להבין, באמת.

מירב בן ארי: ואז היא קצת נעלמה לי, אני מודה, ואתה יודע, מכוח האינרציה של הפעילות השוטפת פה.

מירב בן ארי: אבל מה שהפריע לי בכל הסיטואציה הזאת זה שהיא חששה לבוא.

מירב בן ארי: ואתה יודע, חיים, אין לי שום אינטרס, אין לי פה כלום מעבר, איזשהם מניעים נסתרים.

מירב בן ארי: יש עובדת שפנתה, אני באופן טבעי הזמנתי אותה ללשכה שלי, אגב כמו שאני פוגשת אנשים זרים גם בבית קפה בתל-אביב שפנו אלי.

מירב בן ארי: ובמקרה הזה הספציפי היא אמרה לי: אני לא יכולה לבוא.

מירב בן ארי: אמרתי לה: למה?

מירב בן ארי: הרי אני עוזרת גם לאנשים אחרים.

מירב בן ארי: אז היא אמרה לי: כי אסור לנו להיפגש אתכם.

מירב בן ארי: עכשיו, אני אומרת לך, בכל הסיטואציה הזאת, זה הדבר היחיד שאשמח שתסביר לי: האם זה נכון?

מירב בן ארי: ואם כן, מי נתן את ההוראה?

מירב בן ארי: ולמה אם זה אנשים זרים מבחוץ, אז למה לא אנשים מפה?

מירב בן ארי: הוא מדבר על ציונה שמגישה כאילו.

<חיים אבידור: אני לא יכול להסביר - - -

מירב בן ארי: כן, זהו, דקה.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, חכה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תוסיף את זה להערות.

מירב בן ארי: לא הבנתי את העניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים קצת להתקדם, כי ממש הולכים לקראת סיכום.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי, לנסות כמה שאפשר באמת תמציתי.

אורלי לוי אבקסיס: באמת אנסה, אבל אני מראש אומרת, הדיון הזה לדעתי - - -

יגאל גואטה: היא לא מבטיחה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי באיזשהו אופן הוא עקר.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עומדים פה מול האנשים הלא נכונים.

אורלי לוי אבקסיס: עומד פה חשב הכנסת, שכל תפקידו לצמצם את העלויות של הכנסת ולבצע מדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: את המדיניות לא הוא קובע – אנחנו, אנשי הבית הזה, קובעים, ומנכ"ל הכנסת קובע את המדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: ואם מנכ"ל הכנסת אומר לחשב: תעשה X, Y, Z – זה מה שיעשה החשב.

אורלי לוי אבקסיס: הוא ינסה לסדר את המספרים בתוך טבלאות האקסל, הוא לא קובע את המדיניות.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אנחנו באים אליו בטענות, אבל אין זה נכון.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יכול לכתוב חוות דעת כלכליות, תוך כדי כך שמחשבים איך אנחנו מצמצמים את העלויות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בדיוק כמו שאמרה פה חברת הכנסת גרמן לפני שתי דקות, מבחינת עלויות זה היינו הך.

אורלי לוי אבקסיס: אדרבה, אולי אפילו זה זול יותר לעשות זאת.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יושבת ממשלה, שלצערי הרב – ואני רוצה לומר לך זה לא רק הממשלה הזו, את המאבק הזה ניהלנו קודם.

אורלי לוי אבקסיס: אם כולם פה שואלים למה אסור להם לפנות אלינו ולמה הן לא יכולות להופיע פה, בוא אספר לכם.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה פה בחורה שקראו לה שירה, ושירה ניהלה מאבק בשם ועד העובדים של עובדות הקבלן בכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: מסתבר שבכל פעם שהם יוצאים לחופשה, פגרה, חגים, היו מפטרים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הן לא היו מצליחות לצבור ימי הכשרה בשביל לזכות אפילו בדמי אבטלה.

אורלי לוי אבקסיס: תבינו את האבסורד, הנשים ברובן בעלי משפחות, לא מעט מהעובדות פה הן אימהות חד-הוריות, היו נאלצות איקס חודשים, לפעמים יש לנו פגרה של למעלה מחודשיים, לשבת בבית בלי פרנסה, להלוות מאנשים.

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי אותם: איך אתם מסתדרים?

אורלי לוי אבקסיס: בחלקם זה קורה בחופש הגדול, כשאתה צריך לשים את הילדים הקטנים בקייטנות.

אורלי לוי אבקסיס: שיש פה קייטנות בכנסת, אבל להם אסור להביא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כחברי כנסת יכולים להביא את הילדים שלנו, כשלנו יש יכולת פיננסית אולי לדאוג להם לסידור אחר.

אורלי לוי אבקסיס: להן, האימהות החד-הוריות, שמגיעות פה יום-יום, גם בחופש הגדול, כי החופשה של הפגרה מתחילה אחרי היציאה של הילדים לחופש, צריכות לשבור את הראש:

אורלי לוי אבקסיס: או להיות אימהות מפרנסות או להיות אימהות מזניחות, כי את הילדים שלהן הן נאלצות להשאיר ללא השגחה, בגלל שאין להן לפעמים יכולת לשלם את הקייטנות במחירים המטורפים.

אורלי לוי אבקסיס: ומאידך, הן מגיעות לכאן, והן רואות את הילדים של כל העובדים האחרים, וגם של חברי הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת להגיד לך, אני גרה באזור בית-שאן.

אורלי לוי אבקסיס: בכל חופש גדול מרימים אלי טלפון: תביאי את הילדים, יש פה חוויות, אנחנו לוקחים אותם לטיולים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מודה, אני לא משתמשת בזה, רק הנסיעה עם הילדים, כבר זה כאב ראש אחד גדול, תאמין לי, הם לא ישרדו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: או אני לא.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאנחנו מסתכלים על המדיניות הזו, ואני חוזרת לאותה שירה שניהלה פה את המאבק – היה פה יושב-ראש אחר, היה פה מנכ"ל אחר – ואנחנו כחברי כנסת וכסגני יושב-ראש הכנסת נלחמנו יחד איתה.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו להכניס לתוך אותו מכרז, שכאשר מחליפים זכיינים, חייבים לקחת את העובדים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אתם באותו מכרז קבעתם את הכלל, שבעצם באיזשהו אופן מתקיימים יחסי עובד-מעביד, או היום קוראים לזה מעסיק.

יוסי יונה: שינוי החוק.

אורלי לוי אבקסיס: שינו את החוק, כן, ממעביד למעסיק.

אורלי לוי אבקסיס: מתקיימים פה יחסי עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: בבית-משפט אתם תיפלו, מאחר שכל הנושא של קבלן שירותים נוצר כאיזושהי מוטציה, שבית-המשפט אמר, ביחסי קבלן, מתי עובדי קבלן, מתי נחשב שיש קשר עבודה בין מזמין השירות לבין הנותן.

אורלי לוי אבקסיס: אז יצרו את הדבר הזה קבלן שירותים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני אומרת: שירה שילמה את המחיר, שירה פוטרה.

אורלי לוי אבקסיס: הצלחנו לתקן את המכרז, אבל שירה פוטרה.

אורלי לוי אבקסיס: והיא מהווה תמרור עצור לכל אחת ואחד מהעובדים המוחלשים פה בכנסת – ראו מה קרה לשירה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי תצליחו במאבק, אבל אתם תחפשו לכם עבודה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: אז שירה חזרה לקרית-מלאכי, ושירה עובדת היום כקופאית בסופר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היא מבקרת מדי פעם במשכן.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת לומר שעד היום אני שואלת אותה: תגידי, את מרגישה שהמאבק הזה היה שווה?

אורלי לוי אבקסיס: והיא אומרת לי: כן, אתה יודעת למה?

אורלי לוי אבקסיס: כי יש פה אימהות לילדים, לי עדיין אין ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: תבינו איזה סולידריות יש פה בין האנשים האלו, שלנו אין אותה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, מילה אחת.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מגיעים פה לכנסת, אנחנו מגיעים לפעמים למאבקים מטורפים, מי שעומד מולך, אתה כל הזמן בחשד, מה הוא רוצה ממך או תיכף מה הוא יעשה אתך.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מגיעים פה, זה מזכיר לי מאוד את אותה אחות בית-ספר שהייתה נטולת אינטרסים, נטולת תפקיד של ההנהלה, ואנחנו הילדים הרגשנו שיש לנו אוזן קשבת.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, לא, לא, אנחנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני מסיימת, אני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: דוגמה אחת קטנה.

עאידה תומא סלימאן: ממש.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מגיעה ואני רואה את ציונה, ובימים בהם אני לא חשה בטוב, היא היחידה שאומרת לי: את לא מרגישה טוב, נכון?

אורלי לוי אבקסיס: לכי תנוחי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: מכינה לי את הקפה החם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אומרת לכם: אי-אפשר שנזניח אותם היום.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אהיה מאוד קצר, כי באמת נאמרו פה דברים מאוד מרגשים, שאני מצטרף לכל מילה.

דב חנין: אני רוצה להגיד לדעתי על מה הוויכוח, ולנסות להציע תשובה לוויכוח הזה.

דב חנין: כשאני מסכים עם אורלי, שהטענות שלנו לא יכולות להיות לחשב שנמצא פה לימיני.

דב חנין: מי שקובע את המדיניות בכנסת אלה חברי הכנסת.

דב חנין: אנחנו בסופו של דבר מנהלים את הבניין הזה ואנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים.

יגאל גואטה: אנחנו חושבים שאנחנו מנהלים.

דב חנין: לא, לא, לא, אנחנו מנהלים, ואנחנו לא יכולים להתנער מהאחריות הזאת.

יגאל גואטה: אתה באמת מנהל?

מירב בן ארי: אני לא מבינה איך הגעתם למסקנה שאנחנו מנהלים את הבניין הזה?

מירב בן ארי: באמת כאילו.

יגאל גואטה: אנחנו לא מנהלים פה כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם אתם מצביעים מה שאומרים לכם להצביע - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו נשמע אותו.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: זה אפילו לא קשור להצבעות.

מירב בן ארי: למה, ההצבעות במליאה מנהלות את הבניין?

אורלי לוי אבקסיס: בטח.

מירב בן ארי: ההצבעות במליאה – מה רלוונטי בכלל?

עאידה תומא סלימאן: מירב, אולי דב יצליח להסביר את עצמו אם תקשיבו.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: תסביר לי איך אתה חושב שאנחנו מנהלים פה את הבניין הזה.

יוסי יונה: הסבר את עצמך.

עאידה תומא סלימאן: תני לו לעשות את זה.

דב חנין: לא אסביר איך אנחנו מנהלים את הבניין.

אורלי לוי אבקסיס: שיעור ראשון באזרחות.

דב חנין: מירב, צר לי מאוד שאנחנו בעצמנו חושבים שאנחנו לא מנהלים את הבניין, זה הכי מצער אותי.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

דב חנין: אבל אני יכול בחצי שעה, שאין לי בדיון הזה - -

אלי אלאלוף: לא, לא, אין.

דב חנין: - - אין לי בדיון הזה, אז אסביר לך איך אנחנו מנהלים את הבניין, ואיך כל ההחלטות נמצאות בידינו.

דב חנין: ואם אנחנו רוצים אנחנו יכולים גם לשנות.

דב חנין: הכול אנחנו יכולים לשנות.

דב חנין: מירב, הכול אנחנו יכולים לשנות.

מירב בן ארי: הכול אני יכול – יש שיר כזה.

דב חנין: לא, לא שיר.

דב חנין: לא – פרוזה.

דב חנין: אבל על מה הוויכוח?

דב חנין: על מה הוויכוח?

דב חנין: הוויכוח הוא עם תפיסה, שקיימת לא רק בכנסת, שאומרת שהאנשים האלה - - -

אלי אלאלוף: דב, אני חייב להגיד לך, אני תוך שתי דקות קם - - -

דב חנין: אז אני מסיים בדקה.

דב חנין: רק אם לא תקטע אותי, תן לי דקה לסיים.

אלי אלאלוף: אל תלמד אותנו איך אנחנו מנהלים.

דב חנין: אלי, אתה לא הוגן, אתה פשוט לא הוגן.

אלי אלאלוף: לא, אתה מגיע בסוף, חלק מהדברים נאמרו.

דב חנין: אתה לא הוגן, אני מדבר חצי דקה.

דב חנין: תן לי לדבר, חצי דקה, אתה לא הוגן.

דב חנין: לא מתאים לך.

אלי אלאלוף: בבקשה, אפילו דקה יש לך.

דב חנין: יש ויכוח בנקודה הבאה: התפיסה שקיימת, גם כאן בכנסת וגם במקומות אחרים, אומרים שהאנשים האלה למשל שעובדים במזנון הם לא תחום הליבה של עבודת הכנסת.

דב חנין: ולכן הכנסת לא צריכה להתעסק בנושאים שהם לא תחום הליבה שלה.

דב חנין: אני חולק על התפיסה הזאת.

<חיים אבידור: זו לא הסיבה.

<חיים אבידור: זו לא הסיבה.

<חיים אבידור: הסברתי קודם.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: נאפשר דקה - - -

דב חנין: ולכן אומרים לנו: הכנסת לא מנהלת מזנונים – שמעתי את זה לא ממך, מהרבה אנשים אחרים – הכנסת לא יודעת לנהל מזנונים.

דב חנין: מה, אתה רוצה שהכנסת תתעסק במזנונים?

דב חנין: כן.

דב חנין: אם בכנסת יש כל כך הרבה אנשים שנמצאים פה, היא צריכה גם לנהל מזנון, והיא צריכה גם לנקות את הבניין.

דב חנין: וזה תחום הליבה שלה, שהבניין הזה יהיה נקי ויהיה בו אוכל לאנשים.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: הבטחתי לך דקה, נכון?

דב חנין: עשיתי את זה ב-40 שניות.

אורלי לוי אבקסיס: ברשויות המקומיות הם מועסקים בהעסקה ישירה?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אורלי.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אני ממש מתנצל.

אלי אלאלוף: אני חושב שבאמת פישלנו בזה שלא הזמנו את המנכ"ל.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נעשה עוד דיון.

אלי אלאלוף: לא, אני חושב שאפשר לעשות דברים מעשיים וללכת הלאה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חיים, תגיב, אבל אין ברירה, אנשים כבר ממתינים לדיון הבא.

<חיים אבידור: אגיב בקצרה.

אלי אלאלוף: ואחר כך אציע איזה סיכום - - -

יגאל גואטה: מישהו שמה רצה לדבר.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, אני יודע שהיה רצוי שנשמע את נציגי נעמ"ת, שהם עושים והם נוכחים.

אלי אלאלוף: והרבה מאוד חברים שנמצאים, אני מתנצל מראש שלא היה לכם מספיק זמן, אבל לא נוותר על דעותיכם, נשב על זה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<חיים אבידור: אדבר טלגרפית.

<חיים אבידור: דבר ראשון, חברת הכנסת גרמן אמרה: עובדי קבלן.

<חיים אבידור: אני מבקש מכם, אין לנו עובדי קבלן.

<חיים אבידור: אין לנו עובדי קבלן.

אורלי לוי אבקסיס: זה סמנטיקה.

<חיים אבידור: לא כיבוס מילים ולא כלום.

<חיים אבידור: אז אני מדגיש את זה, כי יש לזה משמעויות.

אורלי לוי אבקסיס: עובדי קבלן שירותים?

<חיים אבידור: לא עובדי קבלן.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת אורלי, אני מבקשת באמת.

<חיים אבידור: לגבי חברת הכנסת בן ארי, זה שאמרו שלא יכולים לדבר אתך במשרדך, בלשכתך.

<חיים אבידור: לא יכול להסביר את זה, אני לא יודע למה זה, פרט לעובדה, אולי הסיבה היחידה שזה במהלך שעות עבודה.

<קריאה: לא, לא, לא.

<חיים אבידור: לא יודע.

<חיים אבידור: לא יודע.

יגאל גואטה: התחלת טוב: אני לא יודע להסביר את זה זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני לא יכולה להתאפק: אתה יודע שאסרו עליהן לדבר אתנו.

<חיים אבידור: אני לא יודע את זה.

עאידה תומא סלימאן: ויצא מכתב של המנכ"ל, בוא נשים את הדברים - - -

מירב בן ארי: כן, היה אז עם שלי יחימוביץ.

יוסי יונה: חיים.

<חיים אבידור: הסיבות לכך שהכנסת לא מעסיקה, כמו שחברת הכנסת אורלי אמרה, זה לא עלויות, הסיבות הן תפעוליות גרידא.

<חיים אבידור: ואת לא היית פה, אבל היה פה אפילו יועץ מקצועי חיצוני – לא היית פה כשאמרתי את הדברים האלה.

אלי אלאלוף: טוב, אל תחזור על מה שנאמר.

<חיים אבידור: זה לא עלויות.

<חיים אבידור: עלויות הן אחרונות בסולם העדיפויות.

<חיים אבידור: שירה לא פוטרה על-ידי המעסיק שלה, שירה אחרי שהיא פוטרה, אחרי שהיא עזבה את המעסיק, היא עברה לעבוד בכנסת, אם את זוכרת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לתקופה קצרה, ואז פיטרו אותה.

אורלי לוי אבקסיס: ואז פיטרו אותה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תשחקו אותה.

אורלי לוי אבקסיס: כי נלחמנו עליה, החזרתם אותה לחודש ואז פיטרתם אותה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יכולים להיתמם - - - יש פה עובדות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, אני מבקשת.

אורלי לוי אבקסיס: החזירו אותה לחודש ואז פיטרו אותה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

<חיים אבידור: אני רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני מבקשת - - -

<חיים אבידור: תני לי עוד משפט.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבדרך כלל התגובה אמורה להיות בעניין מדיניות, בעניין דברים שעלו.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא ניכנס לכל מיני דקויות, ולמה פוטרה ואיך פוטרה וזה.

עאידה תומא סלימאן: היא פוטרה, נקודה.

<חיים אבידור: אז אמרו בעניין מדיניות, ואמרו: מנכ"ל הכנסת קובע וככה מבצעים.

<חיים אבידור: זה לא נכון.

יגאל גואטה: יש לך איזשהן פתרונות למה שהעלינו פה?

<חיים אבידור: נעשים פה תהליכים סדורים של קבלת החלטות.

יגאל גואטה: בשטויות מתעסקים פה.

<חיים אבידור: דיונים, התייעצויות.

אורלי לוי אבקסיס: מי מקבל את ההחלטות?

<חיים אבידור: הנהלת הכנסת בסופו של דבר.

אורלי לוי אבקסיס: מי מקבל את ההחלטות?

אורלי לוי אבקסיס: מנכ"ל הכנסת, יושב-ראש הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: מי מקבל את ההחלטות שאותן אתה צריך לבצע?

אלי אלאלוף: אורלי, תודה.

<חיים אבידור: מנכ"ל הכנסת הוא שותף לקבלת ההחלטות.

אורלי לוי אבקסיס: מנכ"ל הכנסת מקבל את ההחלטות?

<חיים אבידור: הוא מתווה במה – אבל נעשים תהליכים סדורים.

<חיים אבידור: זה לא שפתאום מישהו קם בבוקר - - -

אורלי לוי אבקסיס: זה בסדר, אתה יכול להציע הצעות.

אורלי לוי אבקסיס: הוא יכול להגיד לך: המדיניות - - -

<חיים אבידור: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד.

<חיים אבידור: מטרת הנהלת הכנסת היא לתת לכם את השירותים הכי טובים שאתם יכולים לקבל על מנת - -

אורלי לוי אבקסיס: דרך עובדי הקבלן?

<חיים אבידור: - - על מנת שאתם תוכלו לעשות את עבודתכם.

יוסי יונה: אבל לא על הגב של העובדים.

<חיים אבידור: ללכת ולהעלות – התכנסו פה לגבי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אני כבר אומרת לך: תורידו לנו את הקפה, תעסיקו אותם העסקה ישירה, תורידו שעות, אנחנו נחיה עם זה בטוב.

אורלי לוי אבקסיס: אל תפילו את זה על הגב שלנו.

עאידה תומא סלימאן: אורלי, זה לא יכול להיות - - -

<חיים אבידור: ללכת ולקחת דיון - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבקשת, אנחנו לא בשיח עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: תגיב בלי להתריס לחברי הכנסת, בלי להגיב לחברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: תגיב לוועדה, אני מאוד מבקשת.

<חיים אבידור: אני מגיב לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: וקצר ולעניין.

<חיים אבידור: אני רק מבקש דבר אחד: מה שעשיתם פה זה רק דבר אחד, להעלות את מינהל הכנסת על המוקד.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: כי מגיע להם לעלות על דבר כזה על מוקד.

אלי אלאלוף: אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר על משפחות עם ילדים.

אורלי לוי אבקסיס: מה יש לכם?

עאידה תומא סלימאן: אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: מה, איבדתם כולכם צלם אנוש?

אורלי לוי אבקסיס: נו, באמת.

אלי אלאלוף: אורלי, אני לא מבין את ההתנהגות הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, כי זה מטריף אותי - - - מתנצלת.

<חיים אבידור: אורלי, באת באמצע הדיון, לא שמעת את מה שנאמר בהתחלה.

אורלי לוי אבקסיס: אל תדאג, העוזרת שלי פה און-ליין, קיבלתי את זה ב-live.

אורלי לוי אבקסיס: וזה עצבן אותי בדרך כמו שזה מעצבן אותי כשאני פה.

אורלי לוי אבקסיס: באתי טעונה מהדיווחים שקיבלתי משם.

אלי אלאלוף: אורלי, תודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לסכם, חברים.

אלי אלאלוף: לצערנו, לא קיבלנו תשובות, למה העובדים - - -

יוסי יונה: וגם לא נכונות אפילו.

אלי אלאלוף: חבר'ה, או שמישהו יסכם או שאסכם.

יוסי יונה: לא, לא.

יוסי יונה: סליחה, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: וכשאני מסכם, אני אוהב את הפררוגטיבה הזאת, שמפילה עלי את כל האחריות, אבל נתמודד בשמכם גם.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לך, אדוני, נציג של ההנהלה בעיני, גם אם פישלנו ולא הזמנו את המנכ"ל: לא קיבלנו תשובות מספקות לגבי היחס לגבי העובדים, לא אכפת לי איזו הגדרה, אני לא מבין אותה.

אלי אלאלוף: יש פה עובדים דרגה ג', במקום שאמור להיות סמל הדמוקרטיה, סמל הניהול התקין, סמל הרגישות החברתית והאנושית ביותר.

אלי אלאלוף: ואמרתי את זה בפתח דברי, לא העלינו אף אחד על המוקד.

אלי אלאלוף: ההיפך, העלינו את העבודה המדהימה, המסירות, השירות שאנחנו מקבלים כחברי כנסת, כי באמת, דב צודק, אנחנו קובעים את הטון פה בכנסת.

אלי אלאלוף: אבל אנחנו לא יכולים להגיד שיצאנו עם הרגשה שהמסר שלנו עבר.

אלי אלאלוף: הוא לא עבר.

אלי אלאלוף: לא עבר.

אלי אלאלוף: אם יש עובדים, וכל אחד מאתנו יכול להתגאות באחד או בחמישה, אני אומר לכם, אנשים מפחדים לדבר.

אלי אלאלוף: ויש כאלה אפילו שעושים את זה, אז אזכיר, כאלה שעשו את זה בערבית מרוקאית, אתה יודע, שהשכן לא יבין אותם.

אלי אלאלוף: אז אני רוצה להגיד לכם, חברים: אני ממליץ, אם תסכימו לסיכום שלי, ששלושה מביננו ינהלו משא ומתן עם יושב-ראש הכנסת והמנכ"ל של הכנסת בפגישות נפרדות, שנוכל להגיע לסיכומים.

אלי אלאלוף: מטרתנו היא לראות את כל העובדים שמשרתים את המתקן הזה.

אלי אלאלוף: לא רק כלפינו, שתבינו, העובדים האלה מקבלים את האורחים רמי המעלה שמגיעים לכנסת.

אלי אלאלוף: וזו בושה לנו, שכשאיש מחוץ לארץ מגיע, הוא ירגיש שהאיש שמשרת אותו הוא לשייך לבניין, הוא דרגה ג' במערכת המינהלית.

אלי אלאלוף: לכן אני מציע ששלושה מתוכנו.

אלי אלאלוף: כל מי שרוצה, יירשם.

אלי אלאלוף: שלושה או ארבעה.

אלי אלאלוף: ננהל משא ומתן, דיון ענייני עם היושב-ראש והמנכ"ל – בהשתתפותך כמובן, אין לי שום עניין לפסול אף אחד – כדי שנגיע לסיכום, שעד עכשיו במערכת הבריאות מנסים, ועושים את זה, בכמה בתי-חולים העבירו עובדים מקבלן - -

<קריאה: זה אפשרי.

אלי אלאלוף: - - או נותני שירות, לא יודע מה ההגדרה הזאת, לעובדים מן המניין.

אלי אלאלוף: גם אם זה צריך להיות בהדרגה, אנחנו חייבים להגיע ולהעביר את המסר הזה, שהוא כל כך מהותי, כדי שישתנה.

אלי אלאלוף: אמר בן גוריון פעם, כשהביאו לו אנשים שאמורים היו לתכנן את הנגב, שאי-אפשר לעשות כלום בנגב.

אלי אלאלוף: אז אני כתושב באר-שבע, אז אני מבין אותו, שהוא אמר ליועצים האלה: תחליפו אותם, שלא יבואו לתת לכם פתרונות שאי-אפשר.

אלי אלאלוף: כאלה יש הרבה ברחוב, ולצערי מרוויחים הרבה כסף.

אלי אלאלוף: אבל כדאי שתמצאו מי שיגיד לכם איך עושים את זה.

אלי אלאלוף: ואין דבר בלתי אפשרי.

אלי אלאלוף: אין.

אלי אלאלוף: מערכת הכנסת היא מדהימה.

אלי אלאלוף: אני אומר לך, אני חוזר ואומר מה שאמרתי בפתיח שלי: היא מדהימה, היא משרתת אלפים ביום.

אלי אלאלוף: הפקות, הוועדות שלנו מנוהלות בצורה – היועצים המשפטיים.

אלי אלאלוף: מה זה, זו מערכת אדירה.

אלי אלאלוף: ממ"מ, כל הגופים שמשרתים.

אלי אלאלוף: אני מלא הערצה אליכם לזה.

אלי אלאלוף: אבל חסר לכם את הפתח הזה.

אלי אלאלוף: ולא במקרה אנחנו מדברים על האנשים הכי מוחלשים של המערכת שלנו.

אלי אלאלוף: ואנחנו ביחד אתכם רוצים לתקן את העוול הזה.

אלי אלאלוף: ואנא, תעבירו.

אלי אלאלוף: אם יצא מכתב כזה, לצערי לא ראיתי, מהמנכ"ל שאומר: אסור לדבר, אז כדאי שיוציא כבר לפני הפגישה מכתב מתקן את זה.

אלי אלאלוף: אוי ואבוי אם לא נאפשר לכל עובד לדבר, כי זה גם מתבטא ביכולת אחר כך שלו לעשות טוב יותר, וליהנות טוב יותר כשהוא חוזר הביתה ומתסכל על הילדים שלו.

אלי אלאלוף: הוא עובד במקום שכולם מסתכלים עליו, מחפשים אותו.

אלי אלאלוף: הכנסת משקיעה כל כך הרבה כדי לשנות תדמיתנו, ופנימה אנחנו מקלקלים אותה?

אלי אלאלוף: אז אני מודה לכל חברי הכנסת - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודים לך.

אלי אלאלוף: - - שבאמת מצאו לנכון להגיע מרחוק ובזמן, למרות שהישיבה אתמול בלילה נגמרה מאוד מאוחר.

אלי אלאלוף: תודה לך, אדוני החשב, שבאת, ולכל הצוות.

<חיים אבידור: תודה לכם.

אלי אלאלוף: ותודה לנציגת נעמ"ת, למרות שלא קיבלת רשות הדיבור.

<קריאה: אולי תעשה ישיבה על מיקור חוץ בכל הארץ, לא רק בכנסת, זה מצב מאוד מאוד בעייתי.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נתחיל לשדר את זה מהכנסת.

אלי אלאלוף: זה מה שאמרו עלי - - - תודה, היושבת-ראש המשותפת.