ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 366, 2017-02-27 12:00

דוד אמסלם: צהריים טובים לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה, וועדת הכספים לישיבה משותפת.

דוד אמסלם: בעצם, יש לנו שני נושאים, לכן בעצם עשינו ועדות משותפות.

דוד אמסלם: היה לנו דיון מהיר בנושא: מחדל מפעל האמוניה במפרץ חיפה של חברי הכנסת מיכל רוזין, תמר זנדברג, דב חנין, קסניה סבטלובה וג'מאל זחאלקה.

דוד אמסלם: נושא שני: גילויים חדשים על סכנת האמוניה במפרץ חיפה והכרזה על אזור מפרץ חיפה כנפגע זיהום אויר - זו הצעה לסדר-היום של וועדת הכספים.

דוד אמסלם: אני רוצה לקדם בברכה את השר זאב אלקין, שמכבד אותנו פה בנוכחותו.

דוד אמסלם: גם את סגן השר מזוז, שבא, והטעיתי אותך הבוקר, אני לא ידעתי שיש ועדה משותפת, אז התקשרתי אליך קודם.

דוד אמסלם: ראיתי כאן את ראש עיריית חיפה, ברוך הבא.

דוד אמסלם: מנכ"ל לאיכות הסביבה, נמצא פה, ועוד כמובן כל הח"כים שהנושא מעניין אותם.

דוד אמסלם: נמצאים פה עוד מכובדים, ראשי השלטון המקומי וכו', תסלחו לי, בדרך כלל אני לא נוטה להיכנס לעניין, כדי שאף אחד לא ייעלב, אז כל אחד לפי כבודו ומעלתו.

דוד אמסלם: מראש אני מתנצל, השר אלקין, בגלל שהוא נמצא בשנת אבל, אז הוא הצטרך לעזוב את הדיון בשעה אחת וחצי לתפילת מנחה, יש לו חיוב.

דוד אמסלם: אנחנו מקדמים בברכה, כמובן את יו"ר ועדת הכספים, משה גפני.

דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת.

דוד אמסלם: נתחיל בדיון המהיר, ולאחר מכן, נעבור לוועדת הכספים, ונסכם את הדיון.

דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: צהריים טובים לכולם, אני רוצה להתחיל דווקא בברכות.

מיכל רוזין: אני רוצה לברך את העובדה שהגיע היום שאנחנו סוף סוף עוסקים בנושא ברצינות, עם כוונה לפעולה.

מיכל רוזין: שפכנו הרבה מאוד מלים וטענות לאורך השנים, אבל התחושה הייתה, כמו שאומרים אצלנו בבית, דיברנו ל"למפה" - אנחנו כבר לא שם.

מיכל רוזין: בהחלט גם בית-המשפט שקבע לרוקן את המיכל תוך עשרה ימים.

מיכל רוזין: כמובן, ראש העיר שהתגייס לכך עם הדוח במלוא המרץ, והשר שהביע נכונות בהחלט לפעול בעניין, ולסגור את הסיכון הסביבתי והביטחוני הזה, וגם לדרוש שקיפות מלאה מהחברות בעניין.

מיכל רוזין: אני כן רוצה לומר שאני תמהה על ההחלטה האחרונה שלך, השר, ואני חושבת שחשוב לומר את זה, לגבי הארכה שנתת לשלושה חודשים שיזמנו את הדיון במליאה שבעקבותיו אנחנו יושבים כאן היום.

מיכל רוזין: אתה התחייבת לא לתת משך זמן ארוך כזה לטיפול בעניין.

מיכל רוזין: דיברת על כך שאולי 10 ימים, הם לא זמן מספיק, אבל בהחלט לא הרבה יותר מכך – שלושה חודשים זה בהחלט זמן ארוך מכך, בוודאי כשאנחנו מדברים על פצצה מתקתקת שאנחנו מודעים לה, גם האניות שממלאות את המיכל, וגם המיכל עצמו.

מיכל רוזין: אנחנו גם מבינים היום בשקיפות שאין צורך בכמויות האלה, אין צורך לסכן ככה את הציבור.

מיכל רוזין: אני לא ארחיב בדברים, אני רוצה לשמוע אותך.

מיכל רוזין: חשוב לי לשמוע אותך.

מיכל רוזין: חשוב לי לשמוע את ראש העיר של חיפה, שבאמת, אני חושבת, שעושה למען תושבי עירו והסביבה, וכמובן זה לא רק תושבי העיר חיפה, יש פה השלכות הרבה יותר רחבות על המדינה כולה.

מיכל רוזין: אני מעודדת אתכם להמשיך, וגם את בית-המשפט במהלכים עיקשים שיובילו אותנו במהרה לסגירת המיכל – כפי שאמרתי, שלושה חודשים זה זמן ארוך מדיי.

מיכל רוזין: לא לוותר לשקרים ולכוח ההון, סליחה, שמדבר פה, ויפה שעה אחת קודם.

מיכל רוזין: כל דקה מקרבת אותנו לאסון.

מיכל רוזין: אנחנו יודעים את זה, אנחנו מבינים את זה.

מיכל רוזין: אתמול הפגינו אלפי אנשים בחיפה, אני יודעת שגם שתי חברות כנסת - לפחות ממה שאני יודעת השתתפו, וכבוד גדול על כך.

מיכל רוזין: בריאות וביטחון הציבור צריכים להיות לפני הכול - לפני עסקים, לפני הכסף.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, אנחנו צריכים לדאוג לחברה, אנחנו צריכים לדאוג לאזרחים ולאזרחיות.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת הסיבה שכולנו יושבים פה היום.

מיכל רוזין: באנו בעיקר לשמוע מה מתכוונים לעשות, מהם הפתרונות, וכיצד אתם עומדים לממש אותם בהקדם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: תיקון קל לגבי הנושא של הצעה לסדר-היום של ועדת הכספים - מי שהגישו זה מיכל רוזין, יעל כהן פארן, ג'מאל זחאלקה, אכרם חסון ועודד פורר.

עודד פורר: תודה אדוני.

עודד פורר: ראשית, אני רוצה להודות על הזמן הקצר שבו נקבע הדיון הזה.

עודד פורר: אנחנו קיימנו את הדיון הזה במליאת הכנסת יחד עם השר.

עודד פורר: חבר הכנסת גפני גם היה שותף, אגב, לאותה הצעה לסדר היום, יחד עם השר.

עודד פורר: ראשית, כן אני רוצה לברך את השר.

עודד פורר: הדברים שהוא אמר מעל במת הכנסת אלה הדברים שקורים עכשיו.

עודד פורר: אני חושב עמוד שדרה מאוד אל מול העניין הזה.

עודד פורר: אתם יודעים, עכשיו אנחנו באים ואומרים, זה לא יהיה שלושה חודשים - שזה יהיה חודשיים, שזה יהיה חודש, אחרי עשרות שנים שהם מדברים על הצורך לפנות את מיכל האמוניה - המיכל הזה צריך להתפנות.

עודד פורר: מה שכן חשוב לשים לב באותה תקופה - האם ימשיכו למלא את המיכל באותה תקופה, זאת אומרת, האם תגענה אניות?

עודד פורר: – כי מהדוח אחת הבעיות המרכזיות היא לאו דווקא במיכל עצמו, אלא בעצם הגעת האמונה למפרץ כנקודת תורפה מאוד מסוכנת.

עודד פורר: אנחנו אומרים את זה כשאנחנו זוכרים שעיקר האמוניה שם לא מיועדת לשימוש מקומי, זאת אומרת, אין צורך באמת בכל הכמויות האלה של האמוניה, ובהגעת אניות במהלך שלושה חודשים, כדי לספק את צרכי השוק המקומי.

עודד פורר: ברור לחלוטין שעדיין חייבים לדאוג גם שצרכי השוק המקומי לא ייפגעו כשאנחנו מדברים על בתי-חולים, ומקומות חיוניים, הכיוון הוא ברור - צריך להמשיך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: סגן השר מזוז, בבקשה.

ירון מזוז: צהריים טובים לכולם, מכובדי השר אלקין, יו"ר ועדת הפנים, דודי אמסלם, יו"ר ועדת הכספים, הרב גפני, חברי ועדות, חברי כנסת, ראש העיר יונה יהב, מנכ"ל המשרד ישראל, היועץ המשפטי, כולם, מכובדים, וחברים מהארגונים שיושבים בחיפה, שלום לכולם.

ירון מזוז: קודם כל פתיח לשר אלקין.

ירון מזוז: כידוע, אני חצי שנה במשרד.

ירון מזוז: אני שמח להיות שותף לפעילות שנוצרת פה במפרץ חיפה, ובכל נושאים שצריך להם הרבה כוח והרבה אומץ.

ירון מזוז: אני פה מודה לשר אלקין שאחרי כל מלה שדיברתי אתו, הוא התחייב והוא עמד בה, לשם כך, אתם רואים את השינויים שיש במפרץ חיפה וימשיכו להיות.

ירון מזוז: מיכל האמונה זה בסך הכול הסנונית הראשונה שתהיה.

ירון מזוז: אני כתושב חיפה מזה 55 שנה, חזרתי והתרעתי תמיד על כל הסכנות שיש לנו לא רק במיכל האמונה, בכל הנושא של מפרץ חיפה.

ירון מזוז: היום כבר ברור לכולם שמדובר בסיכון בחיי אדם, פשוטו כמשמעו.

ירון מזוז: הגעתי למשרד לפני חצי שנה, נפגשנו עם הארגונים - שקיפות, עם מר שלמה כץ, מנהל מחוז חיפה, שדאג ויזם לפגישות ולמפגשים.

ירון מזוז: היום חיפה נראית אחרת מבחינת הארגונים וכל מה שקורה שם.

ירון מזוז: הגענו איך שאומרים לנקודת אל-חזור.

ירון מזוז: המשרד להגנת הסביבה נתן שירות ארוכה מאוד לחיפה כימיקלים, להציג לוח זמנים מסודר וברור להקמת מפעל חדש, לספק כמות של אמוניה שהמדינה צריכה ולא מדינות אחרות.

ירון מזוז: אבל כנראה ששיקול כלכלי הוא מעל לשיקול של חיי אדם.

ירון מזוז: היה מי שאמר, שסגירת מיכל האמוניה תהווה מכה לתעשייה בישראל.

ירון מזוז: אני אומר שהשארתו תהווה מכה קשה לחיים בישראל.

ירון מזוז: לכן אנחנו אומרים היום בצורה ברורה, לא לסיכון חיי אדם, לא לזיהום אוויר, לא לפגיעה בסביבה.

ירון מזוז: אני שולח מכאן מסר לכל המפעלים המזהמים במפרץ חיפה שאנחנו לא נשב בחיבוק ידיים, אנחנו נעבור מפעל, מפעל, מקור, מקור, וכל דבר שלא יעמוד בתקנים, אנחנו נפעל עליו ביד הכי חזקה שיש, ובאכיפה הכי חזקה שיש.

ירון מזוז: אי חידוש הרעלים לחיפה כימיקלים הוא הצעד הראשון בין ההליכים החשובים שעומדים לפתחנו.

ירון מזוז: לא ניתן לתושבים ולעובדים להיות בני ערובה של חיפה כימיקלים.

ירון מזוז: האמוניה היא לא נכס לאומי, היא סכנה לאומית.

ירון מזוז: לא ניתן לאלה שחושבים לעשות מהאמוניה - ממוניה, כי בסך הכול מי שמרוויח משם כסף, זה לא המדינה, זה לא אף אחד אחר, זה האחים טראמפ בארצות-הברית שיושבים ולא יודעים מה קורה פה.

ירון מזוז: אני מקווה, בעזרת השם, שאנחנו הגענו למצב שיהיה סדר במפרץ חיפה.

ירון מזוז: אני רוצה לחזק את ידיי השר, שממש עומד, איך אומרים, ללא פחד, וללא שום דבר.

ירון מזוז: כאשר הגעתי למשרד, אמרו לי, לא יזוז כלום.

ירון מזוז: אני רואה שהדברים מתחילים לזוז.

ירון מזוז: אני באמת רוצה לברך את ראש עיריית חיפה שנכנס גם בשוונג לעניין.

ירון מזוז: היו לנו חיכוכים בהתחלה, עכשיו אנחנו משתפים פעולה, אני מאמין שיהיה סדר במפרץ חיפה.

ירון מזוז: אני רוצה להודות לכם.

דוד אמסלם: תודה רבה לך, כבוד סגן השר.

דוד אמסלם: אני רוצה לתת זכות דיבור לראש עיריית חיפה, שמכבד אותנו.

דוד אמסלם: בבקשה, יונה יהב.

יונה יהב: אני רוצה למסור אינפורמציה, אני לא יודע כמה היא מבוססת, אבל חשוב מאוד שנדע אותו.

יונה יהב: הבעלים של חיפה כימיקלים נמצא כרגע בארץ.

יונה יהב: אני מאוד סקרן לדעת מה הוא עושה כאן מעבר ליהנות מהארץ המופלאה הזאת.

יונה יהב: אני יודע שיש לו מגמות ללחוץ על ראש הממשלה - - -

דוד אמסלם: מי זה הבן-אדם?

יונה יהב: טראמפ, ג'וליס טראמפ.

דוד אמסלם: הוא בארץ, בא לנופש.

יונה יהב: בא לנופש כדי שילחץ על השר האמיץ שיושב פה בחדר, השר אלקין.

יונה יהב: אני גם יודע שהבוקר עזבה את הנמל, אניית אמוניה, והיא עומדת לחצות את הדרדנלים.

דוד אמסלם: דרך אגב, ספר לי אחר-כך מאיפה אתה יודע את כל זה – זה מעניין גם אותי.

משה גפני: בעבר הוא היה שותף שלהם.

יונה יהב: עומק השקיעה שלה במים הוא 8.3 מטר, זאת אומרת, שהיא עמוסה לעייפה באמוניה.

יונה יהב: אני רוצה לדעת אם היא מכוונת לנמל חיפה ולא, ואם מישהו כאן יודע, כי מה שאני כן יודע, שכל המשא הזה של האניות האלה לא מתוכלל על-ידי שום גורם ממשלתי.

יונה יהב: אף אחד לא יודע – לא מוצא, לא הגעה, לא התנהגויות, לא ביטחון, כי אפשר להיכנס למעגנה שלה ללא שום בעיה, ואנחנו עשינו את זה – נכנסנו למעגנה ללא שום בעיה.

יונה יהב: מה שאנחנו נמצאים כרגע, באיזה שלב שאנחנו נמצאים כרגע, הוא להבטיח שאחרי השלושה חודשים האלה המיכל הזה נסגר, מיובש לחלוטין, לא ממולא בשום שלב שהוא, ועד לשלושה החודשים האלה מצאו את כל האלטרנטיבות לתעשיות שנזקקות לעניין הזה.

יונה יהב: אנחנו ייצגנו בדוח אפשרויות של אלטרנטיבה ואיך ממלאים של תעשיות אחרות שצריכות את זה.

יונה יהב: צריך לזכור גם שחברת חשמל היא צרכן ענק של אמוניה, והיא - - - היא מייצרת את זה בד' אמות המתקנים שלה, ושום דבר לא קורה.

יונה יהב: מה שחווינו ביוקנ

יונה יהב: עם ביום שישי לפני עשרה ימים - מדובר היה בשתי מכוניות אמוניה של 2,000 ליטר שהם שני טון.

יונה יהב: אנחנו מדברים על מיכל שהוא 12 אלף טון, דהיינו, פי ששת אלפים לסכנה של שתי המיכליות הללו, ככה, שאדוני היושב ראש, אנחנו לא מדברים פה בצחוק.

יונה יהב: מה שקרה באוזבקיסטן, לפני שתבקשו את החומרים, ותבינו איזה אסון עצום קרה שם, שם גם היו הרוגים בנפש.

יונה יהב: אבל הרוגים בנפש היו בכפר סבא, לפני שנתיים - היה כבאי שבא למתקן קירור שמשמש באמוניה, ונהרג כתוצאה מהאמוניה הזאת.

<אמיל לוגסי: זה בכפר סבא, בעמק חפר, והוא לא מת מאמוניה.

יונה יהב: הוא מת מאמוניה, מנוחתו עדן.

יונה יהב: אנחנו לא רוצים שזה יקרה במפרץ חיפה, במספרים הרבה יותר גדולים.

יונה יהב: מדובר במיליון תושבים ב-22 רשויות, אני מייצג את חלקם.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש, אני מברך על קיום הדיון הזה.

דב חנין: אנחנו בדיון הזה אכן עוסקים בחיים עצמם.

דב חנין: מיכל האמוניה הוא מיכל מסוכן ביותר.

דב חנין: אני קראתי את הדוח שהזמינה עיריית חיפה, אני חייב לומר לכם שהדוח הזה הוא דוח מפחיד.

דב חנין: אני לא יודע מה מתוך כל הדוח הזה אפשר להגיד כאן בדיון שהוא דיון משודר, אז אני לא אכנס לפרטים.

דב חנין: אבל אני מציע לפחות לכל חברי הכנסת לקרוא את הדוח הזה כדי להבין על מה אנחנו מדברים.

דב חנין: אנחנו מדברים על סכנה של תקלה.

דב חנין: אנחנו מדברים על סכנות שיכולות להתרחש ברעידת אדמה, אנחנו בכל זאת מדברים על מקום שיושב על שבר יגור.

דב חנין: אנחנו מדברים חס וחלילה על מלחמה.

דב חנין: ראש הממשלה מתעסק הרבה מאוד בפצצה האיראנית.

דב חנין: מיכל האמוניה לא צריך שום פצצה איראנית, אפשר לייצר אפקט מקביל לחלוטין בלי פצצה ובלי האיראנים.

דב חנין: לכן, צריכה להיות פעולה, והפעולה צריכה להיות מאוד מהירה.

דב חנין: יש משהו קצת מטעה בדיון הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים על מיכל האמוניה, וכמובן צריך לסגור את מיכל האמוניה, אבל זה לא רק המיכל.

דב חנין: אנחנו מדברים גם על צנרת, גם על הובלה, על מערכות שמובילים, אנחנו מדברים גם על הנמל.

דב חנין: אנחנו מדברים על כל ההתייחסות של המדינה לנושא האמוניה.

דב חנין: ההתייחסות הזאת היא התייחסות שראוי היה להקים עליה ועדת חקירה – איך שהממשלה לאורך שנים גוררת את הרגליים בסיפור הזה, זה בלתי נסבל, בלתי נסלח וגם בלתי מובן.

דב חנין: טוב שיש בתי-משפט בישראל.

דב חנין: יש שופטת אמיצה שקיבלה החלטה שהיה צריך להחליט אותה מזמן – כל הכבוד לה.

דב חנין: טוב שעיריית חיפה מתגייסת למערכה הזו.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך, אדוני ראש העירייה באופן אישי על ההתייצבות שלך, ועל ההובלה שלך בעניין הזה.

דב חנין: אני שמח גם על העמדה של המשרד להגנת הסביבה בתקופה האחרונה שהיא עמדה יותר נחרצת ממה שהייתה בעבר, ואני מברך על זה.

דב חנין: אני בקדנציה הקודמת עמדתי בראש ועדת משנה שעסקה בשאלות של סביבה ותכנון במפרץ חיפה.

דב חנין: אנחנו עברנו על החומרים, ואני אומר לכם, מבלי לפרט כרגע, יש חלופות מצוינות להתנהלות הבלתי סבירה שמתנהלת עכשיו, החלופות האלה עולות קצת יותר כסף, וגוררות קצת פחות רווחים לבעלי המפעל.

דב חנין: אבל זה לא מה שצריך להניע אותנו.

דב חנין: הציבור צריך הגנה קודם כל על החיים ועל הבטיחות.

דב חנין: משפט אחרון – אנחנו עוסקים במיכל האמוניה ובמערכת האמוניה, אבל זה חלק מהקטסטרופה שיש במפרץ חיפה.

דב חנין: יש שם ריכוז של מפעלים מסוכנים וחומרים מסוכנים - חבל על הזמן, ולא רק האמוניה עלולה להוביל אותנו לאסון המוני.

דב חנין: לכן הגיע הזמן להתייחסות כוללת למה שקורה במפרץ חיפה, לתכנית כוללת שהמשרד להגנת הסביבה חייב להוביל, יחד עם העיריות הרלבנטיות, עם לוחות זמנים, כי הזמן מתקתק, ואני מקווה מאוד שהזמן שמתקתק הוא לא הזמן עד הפיצוץ.

דב חנין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: תודה לך, כבוד היושב ראש, זכיתי אתמול להשתתף בהפגנה של אלפי חיפאים שהגיעו למקום מרכזי כדי למחות נגד גרירת הרגליים, כי גם עכשיו יש גרירת רגליים.

קסניה סבטלובה: אנחנו פה, אנחנו נבחרי ציבור, אנחנו מחובתנו להביא את הקולות האלה לכאן, לכנסת, בשביל זה אנחנו נבחרנו.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לומר שילדים קטנים, בגילאי 7, 8, 9, באו אליי אתמול, ואמרו לי, את חברת כנסת, אז תסבירי לנו, אם כבר יש החלטה לסגור את המיכל הזה, אז מדוע צריך לחכות עוד שלושה חודשים, הרי אפשר לסגור אותו כבר עכשיו?

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שהפצצה מתקתקת והזמן לא עומד מלכת, ואנחנו עם כל שאנחנו לא מבצעים את ההחלטה הזאת של בית-משפט, אנחנו בעצם מעמידים בסכנה את מאות אלפי התושבים בחיפה, ובמפרץ חיפה.

קסניה סבטלובה: בעיקר, אין לנו שום הסברים ללמה, למה אנחנו בעצם שוב פעם נותנים ארכה הזאת לבעלי ההון שהם במהלך שנים רבות ניצלו את התמימות, ואולי את חוסר תשומת לב, וחוסר המיקוד של הציבור, וגם של נבחרי הציבור, וגם של הממשלה, על מנת לעשות רווחים עצומים.

קסניה סבטלובה: ועכשיו, כאשר מדברים על חלופות, אז אני רוצה להגיד לכם - מר יונה יהב, עכשיו דיבר על כמה עובדות מעניינות על אמוניה שעכשיו נעה דרך הדרדנלים ומתקרבת לארצנו.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להדגיש עוד חשיפה שהייתה בבוקר.

קסניה סבטלובה: על זה שאחת החלופות היא להעביר את מיכל האמוניה לאשקלון.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו רוצים אוויר נקי בחיפה, ואנחנו רוצים להגן על חיפה.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו לא רוצים להעמיד בסכנה את תושבי אשקלון – להם לא מגיע אוויר נקי?

קסניה סבטלובה: להם לא מגיע להיות בביטחון?

קסניה סבטלובה: הטילים של חמאס לא מגיעים לאשקלון?

קסניה סבטלובה: אז החלופות האלה לא יכולות לבוא בחשבון, חברים, ואת זה צריך להדגיש, ולצאת מפה בהודעה ברורה, שמצד אחד, אנחנו חייבים להגן על כלל תושבי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אנחנו חייבים למנוע אסון סביבתי בגודל של אסון צ'רנוביל, שאם אנחנו מדברים פה על כל מיני מקרים מהעבר, אז זה עבר לא רחוק, ממש לא מזמן.

קסניה סבטלובה: אנחנו פה צריכים להיות אחראים על גורלנו וגורל ילדינו.

קסניה סבטלובה: צריכים לומר עכשיו, לא צריכים לחכות שלושה חודשים.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים למנוע את האסון הבא.

קסניה סבטלובה: קודם כל אנחנו חייבים את זה לעצמנו, לא רק לילדים שלנו, אנחנו בעצמנו חיים, ואנחנו נושמים את האוויר הזה.

קסניה סבטלובה: כמו שדב אמר, הבעיה היא הרבה יותר רחבה.

קסניה סבטלובה: זה לא מיכל אחד, זה הרבה מיכלים.

קסניה סבטלובה: כותבים לי מקריית חיים, כותבים לי ממקומות אחרים – מה אתנו?

קסניה סבטלובה: מה עם המיכלים שנמצאים לידינו, ליד הבית שלנו, ופוגעים באיכות החיים שלנו?

קסניה סבטלובה: – אנחנו חייבים להם תשובות ומהר.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אדוני היושב ראש, נראה לי שהסיפור נגמר, והשאלה איך זה ייעשה ומתי זה ייעשה, ומה תהיה האלטרנטיבה, ועל זה צריך לערוך דיון.

ג'מאל זחאלקה: נדמה לי שאף אחד היום, חוץ מבעלי העסק, לא אומר שצריך להמשיך עם המיכל.

ג'מאל זחאלקה: לכן צריך משנה זהירות גם בשאלה כמה זמן, ואיך עושים את זה, ומה האלטרנטיבה.

ג'מאל זחאלקה: אמוניה, תרשו לי שאני חוזר להשכלתי הוא חומר מאוד מסוכן, חומר פעיל אובר פעיל.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש חומרים שהם לא פעילים – זכוכית היא חומר לא פעיל.

ג'מאל זחאלקה: כמה, מה שתשים על זכוכית, לא תהיה ריאקציה כימית, אבל האמוניה הוא חומר שמחפש ריאקציה.

ג'מאל זחאלקה: ברגע שהוא נתקל במשהו, הוא מתחיל להתחבר אליו.

ג'מאל זחאלקה: במיוחד כאשר מדובר בבני אדם, אז כל הרקמות שיש בהן איזושהי לחות, מה שנלקח לנשימה, עושה הרס טוטלי.

ג'מאל זחאלקה: שתבינו מה הרעילות של החומר הזה.

ג'מאל זחאלקה: ישנו מושג בעולם הרפואה והרוקחות שנקרא - - -.

ג'מאל זחאלקה: המושג הזה אומר מה המנה שאם נחשפים אליה קבוצה של בני-אדם, נגיד במקרה זה בני-אדם, לא עכברי מעבדה, 50% מהם מתים, זהו.

ג'מאל זחאלקה: זה איזשהו סטנדרט בינלאומי מוכר.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא מה ההיבטים לגבי האמוניה, הוא 4.6 גרם במטר מעוכב.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, תיקחו בחשבון מה כמויות האמוניה שיש במיכל, ומה אם יהיה קצת רוח, חס וחלילה תהיה רוח מזרחית צפונית, ההרג יהיה משהו בל ישוער, אני לא רוצה לחשוב על זה.

ג'מאל זחאלקה: באמת, כאשר מדברים למה יש כל כך הרבה הבדלים, יש כאלה שאומרים רק אלף ימותו, ויש כאלה שאומרים עשרות אלפים, זה תלוי בהרבה דברים, מה הכמות, ומה תהיה הדליפה ומה כיוון הרוח, ואז אנחנו צריכים לקחת במקרה הזה, אי אפשר לקחת שום דבר לקולא - צריך לקחת את המצב החמור ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך לחשוב שבבת אחת זה מתפוצץ, בבת אחת עם רוח צפונית מזרחית שהולכת על שכונות חיפה, ותחשבו על זה.

ג'מאל זחאלקה: אומדן המתים במקרה זה - סליחה, דב, לא רצה להיכנס לעניינים.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לכם – המתים, לא הכול מוות מידי.

ג'מאל זחאלקה: אם תהיה מערכת הרפואה, וההצלה ערוכה לבוא לאנשים, ואנשים שלא תגיע להם הצלה תוך שעה ימותו גם, וגם כמות הפצועים יהפכו למתים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה משהו בל ישוער, ולכן צריך לעשות את הטיפול הנכון בזה, ומיד צריך.

ג'מאל זחאלקה: אדוני השר, תעזוב את כל העבודה שלך.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר לך, תעזוב הכול.

ג'מאל זחאלקה: כמו שראש עיריית חיפה עכשיו, אני רואה אותו רק מטפל באמוניה בתקופה האחרונה.

ג'מאל זחאלקה: אבל מרבית זמנו, 80% מזמנו, הלך לאמוניה.

ג'מאל זחאלקה: 80% מזמן השר צריך ללכת לאמוניה.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע שאתה יודע לעשות דברים - תשנס מותניים, תתחיל, תיכנס להיבטים המקצועיים כדי לעשות את זה מהר ככל האפשר בצורה הבטוחה ביותר, עם האלטרנטיבה שתמזער נזק של תקופת המעבר לתעשייה ולאחרים - זה אפשרי.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת זחאלקה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת איתן ברושי.

דוד אמסלם: בבקשה.

איתן ברושי: חבריי יושבי הראש, וחברי הכנסת והשותפים לדיון החשוב הזה.

איתן ברושי: תראו, לפי דעתי, מה שהשתנה, הסכנה לא השתנתה, והאיום לא התגבר.

איתן ברושי: מה שהשתנה – שנפל האסימון לממשלה שמבינה שזה לא יכול להישאר, אלא באחריותה.

איתן ברושי: בסוף שנת 2011, היה מכרז שיצא כדי להעתיק את המיכל למקום בדרום, בלי להתווכח איפה יותר פשוט, ואף חברה לא ניגשה למכרז הזה, מה שהוכיח שלא הכול בידי השוק החופשי, ולא הכול נפתר במכרזים.

<מאיה יעקבס: גם חיפה כימיקלים חיבלו - - -

איתן ברושי: בכל זאת עכשיו יש לנו משטר של זמנים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר, שבסוף השנה כבר הייתה החלטה, ולכן השאלה היא לא אם, אלא איך ומתי, או מתי ואיך יוסר האיום, ויפנו את המטרד הזה.

איתן ברושי: אני חושב צריך לברך את השר אלקין, ואת יושב ראש ועדת הכספים, גפני, וחברי אמסלם, שצריכים לקחת את העניין בידיים, ולומר, שכל מה שתואר פה מספיק.

איתן ברושי: יושבים פה אנשי הצבא ופיקוד העורף.

איתן ברושי: אני חושב שאנשים מבינים, מבינים גם שצריך לטפל בזה בצורה זהירה גם מהיבטים של מה הנזק.

איתן ברושי: אבל אין ספק, שמה שהיה כאן בחודשים ובשנים האחרונות, הייתה אוזלת יד גדולה מאוד.

איתן ברושי: אני רוצה לומר מלה גם לזכותו של ראש העיר, אני מכיר אותו הרבה שנים.

איתן ברושי: תראו, זו לא בעיה של חיפה, זו לא בעיה של מפרץ חיפה - זו בעיה לאומית.

איתן ברושי: זה כמו מתקן, בלי להגיד שמות, שממוקם בכל מיני מקומות, אבל האיום האסטרטגי הוא לא בהחלטה של העירייה, והוא גם לא נגמר בתחום המוניציפלי של מישהו.

איתן ברושי: זה יעד אסטרטגי, זה צורך לאומי, זה משרת תעשייה חיונית למדינת ישראל, זו לא בעיה פרטית של אף אחד, אלא בשביל זה יש ממשלה.

איתן ברושי: יש רגעים שאתה אומר, בשביל זה נוצרה הממשלה – אל"ף, למשול, בי"ת, לפתור בעיות שלא נפתרות - זה לא בחצר של מישהו, זה אחריות הממשלה.

איתן ברושי: לכן, לפי דעתי, אני פונה גם לחברי, יושב ראש ועדת הכספים גפני, נדרש פה גם תקציב, זה תקציב מיוחד, בשביל זה המציאו רזרבות.

איתן ברושי: לא ניתן לפתור את זה בתקציב רגיל, כמו בית-חולים בנהריה שרק השבוע עסקנו בו.

איתן ברושי: צריך שוועדת הכספים תתכנס, והיא תקצה משאבים לפנות את המטרד בלי לגרום נזקים שהם בלתי הפיכים, ולנקוב בלוח זמנים קצר גם אם זה יעלה יותר כסף, ולא להשאיר את זה לא ליד המקרה, לא ליד האויב, ולא ליד של איזה ראש רשות – בשביל זה יש ממשלה, בשביל יש לה אחריות, והיא צריכה לממש אותה עכשיו.

איתן ברושי: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה חבר הכנסת ברושי.

דוד אמסלם: חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

דוד אמסלם: בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה, אני אעשה את זה קצר, ואני לא אחזור על הדברים שנאמרו כאן.

יואל רזבוזוב: חבריי, אני רוצה לציין שסיעת יש עתיד דרוכה בנושא.

יואל רזבוזוב: אנחנו דואגים לתושבי הצפון, ואם המשפחה שלי שגרה בקריות, אני כן רואה סכנה בנושא הזה.

יואל רזבוזוב: אני מדבר בשם יש עתיד, ואם אנחנו נראה שבסוף ההליך המשפטי שהממשלה גוררת רגליים, אנחנו נעלה להצבעה הצעת חוק סיעתית שהגשנו כבר, הגשנו אותה, נעלה אותה להצבעה.

יואל רזבוזוב: אנחנו נסיים את הסיפור הזה פעם אחת ולתמיד, כי לא יכול להיות שכמה מאות אלפי אנשים נמצאים ביום-יום תחת סכנה, ואנחנו ממשיכים לגרור רגליים.

יואל רזבוזוב: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפני שנתיים היה לכם שר אוצר שגם יכול לפתור את העניין, הסכנה לא נולדה היום.

דוד אמסלם: אני לא רואה את זה כנושא פוליטי, אני רואה את זה כנושא אזרחי.

דוד אמסלם: תודה.

יעקב אשר: אדוני היושב ראש, כבוד השר, אני חושב שאנחנו חוזים בדבר שאני אומר את זה לידידיי – לדב חנין ולמיכל ולאחרים, שבמשך כל השנים הללו לא הפסיקו לרגע אחד ללחוץ על הנושא הזה לא רק של מפעל האמוניה, של כל מה שקשור לאזור של בז"ן, ולכל מה שקשור לנמל.

יעקב אשר: היינו גם בסיור בזמנו אם אתה זוכר.

יעקב אשר: באמת, זה היה נראה כבר כאילו מקהלה שממשיכה לשיר ואף אחד לא שומע.

יעקב אשר: פתאום התברר – כולנו נמצאים באיזשהו יום גדול, שבאמת, דבר אחד שקרה – הממשלה באמת מטפלת בזה.

יעקב אשר: אבל הנס הגדול יותר שקרה, שפתאום עיריית חיפה שהייתה כל הזמן לא בצד הזה, לצערנו הרב, ולא בדיון אחד ולא בשתיים, אלא בסופו של דבר, רק אחרי הרבה שנים, בתקופה האחרונה חזרה בתשובה.

יונה יהב: 13 שנה אני בבתי-משפט לבד.

יעקב אשר: תרשה לי לדבר, אדוני ראש העיר, וגם הפרוטוקולים - - - אני לא הפרעתי לך, אל תפריע לי.

דוד אמסלם: ראש העיר ברשותך.

משה גפני: - - - מה זה קשור לאופוזיציה?

יונה יהב: - - -

משה גפני: לפני שהיית ראש העיר, הייתי במפרץ חיפה, הייתי יושב ראש ועדת הפנים.

משה גפני: אז - - - אתה היית איתם.

דוד אמסלם: בבקשה.

יונה יהב: - - - ראשונה בכנסת.

דוד אמסלם: אדוני, תקשיב, אצלי רק - - -

משה גפני: אני 28 שנה בכנסת, כל הזמן אני - - - הייתי יושב ראש ועדת הפנים והייתי שם.

יונה יהב: אני הייתי אתך בכנסת ולא השמעת קול.

דוד אמסלם: יונה, תקשיב, אצלי בוועדה אין דברים כאלה, אני אוציא אותך.

דוד אמסלם: אף אחד פה לא מדבר בלי רשות דיבור.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני גם אמרתי את זה כבר, הערתי כאן.

דוד אמסלם: אני יושב כאן בוועדה, תאמין לי, אני שומע עשרות אנשים שמדברים, לפעמים הם לא יודעים מה הם אומרים, אני לא מגיב לזה, אחרת אין דיון.

דוד אמסלם: יש לו את זכות הדיבור שלו, תן לו להשיב, בסוף תרצה להגיד משהו ניתן לך.

יעקב אשר: אני בטוח, מה שאני אומר גם אתה מסכים אדוני היושב ראש.

יעקב אשר: אז זה נכון שהממשלה גררה רגליים, אבל העירייה לא רק שלא גררה רגליים, יודעים את זה הרבה אנשים שנמצאים כאן, אלא גם הייתה אקטיבית מאוד בהשארתן של חלק גדול מהמפעלים שם, ודברים שהיו, ואנחנו יודעים בכוח של ראש עיר, גם אני הייתי ראש עיר, אדוני, אנחנו יודעים מה כוחו של ראש עיר, גם אני הייתי ראש עיר, אדוני.

יעקב אשר: אנחנו יודעים מה כוחו של ראש עיר שרוצה שלא יהיה מפגע אצלו בעיר, האמן לי שאנחנו יודעים את זה.

יעקב אשר: זאת הייתה תפקידה של העירייה לאורך כל הדרך.

יעקב אשר: אבל אני אומר, בואו נהיה חיוביים.

יעקב אשר: אני אומר, ברוך השם, במקום שבעלי תשובה - - -

דוד אמסלם: לזה מה שחיכיתי – בוא נהיה חיוביים.

דוד אמסלם: בוא נסתכל קדימה.

יעקב אשר: הנה, בוא, תן לי רק להמשיך להיות חיובי.

יעקב אשר: במקום שבעלי תשובה עומדים, גם צדיקים גמורים לא יכולים לעמוד.

יעקב אשר: אז אנחנו שמחים מאוד שמסיבות כאלה ואחרות, ראש העיר והעירייה לקחה את ההגה לכיוון השני, לפחות למראית עין, שיש בזה גם חשיבות מסוימת.

יעקב אשר: ואולי, הנה, זה רק מראה לך, כמה כוחה של העירייה היה גדול גם מול הממשלה, כי אם הייתם עושים את זה לפני עשר שנים, אז היינו היום אולי במקום אחר לגמרי.

יעקב אשר: לסיום, אדוני, נאמר פה קודם על ידי אחד מחברי הכנסת, זה נכון שזו לא בעיה של חיפה.

יעקב אשר: זה נכון שהבעיה היא אזורית, היא בעיה של פיקוח נפש, היא בעיה של כל אזור הצפון.

יעקב אשר: ההבדל היחיד הוא שחיפה, המפעלים הללו נמצאים שם.

יעקב אשר: הארנונה משולמת שם, וכל הדברים למיניהם שולמו שם.

יעקב אשר: תן להמשיך חיובי.

דוד אמסלם: עד עכשיו אתה אומר חיובי, לא יוצא משום חיובי.

יעקב אשר: ברגע שראש העיר הפך להיות אופוזיציה של המפעלים הללו, אז אולי באמת יהיה לסוף.

יעקב אשר: ועיר, אי אפשר לעשות שום דבר, כשראש העיר עומד מאחורי הקלעים הפוך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן - יוזמת הדיון.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כל אני מצטרפת לברכות ולדיון המאוד חשוב של שתי הוועדות המשותפות.

יעל כהן-פארן: ולא סתם ביקשנו גם את הדיון בוועדת הכספים.

יעל כהן-פארן: יש פה כבר הרבה כספים על השולחן, כי חצי מיליארד שקל שהוקצו בתקציב עוד הקודם, לא 17', 18', עוד 15', 16', מבחינת המדינה לתמרץ את הקמת מפעל האמוניה בדרום שלא יצאו לפועל, אז השאלה היא גם מה קורה, ולשאול את השאלה מה קורה עם זה.

יעל כהן-פארן: אבל בין היחידים שמסביב לשולחן הזה, שישבו אתמול שלוש שעות ושמעו את הדיון המרתק בבית-המשפט המחוזי בחיפה, וראש העיר, יונה יהב, ומאיה מ"צלול", היו שם, ודוד אריאלי מטבעון היה שם, ונראה לי שמהחדר היו עוד כמה אנשים.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר אי אפשר להתעלם מהעובדה שחיפה כימיקלים לא מפסיקה להמעיט בחשיבות ובמסוכנות של המיכל שהיא משתמשת בו ומפעילה אותו, לא מפסיקה להמעיט, לא מפסיקה לזלזל בדוחות המומחים - לא מפסיקה לזלזל בחיי אדם, תסלחו לי.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד פה.

יעל כהן-פארן: אנחנו עוד לא בסוף הדרך.

יעל כהן-פארן: בית-המשפט, המשרד להגנת הסביבה, הדברים בעיניי עוד לגמרי לא סגורים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשמוע כאן מהשר, האם אפשר לדעתך, ואתמול אמר את זה נציג הפרקליטות בבית-המשפט, שאפשר לקצר את ה-90 יום, זו לא אמירה מוחלטת שבתוך 90 יום ירוקן המיכל, ולא לפני כן.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שמשרד הכלכלה, יחד אתך, זאת אומרת, זה בסמכותך היתר הרעלים, והארכה שאתה נתת להם של 90 יום היא שלך – לצורך העניין, פג תוקפו בעוד יומיים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשמוע בבקשה ממך שאפשר למצוא את החלופות, אני לא מאמינה שאפשר למצוא את החלופות.

יעל כהן-פארן: המומחים כאן שתיכף יציגו, ידברו על זה.

יעל כהן-פארן: שאפשר למצוא את החלופות, ושאין מקום להחזיק את תושבי מפרץ חיפה כבני ערובה לעוד 90 יום, אולי 30 זה מספיק לרוקן מבחינת קצב הריקון, אני באמת מצפה מחיפה כימיקלים, להפסיק ולשקר לציבור.

יעל כהן-פארן: להפסיק ולומר שהמיכל לא כל כך מסוכן.

יעל כהן-פארן: להפסיק לזלזל בנו, גם ביושבים כאן, וגם בתושבי מפרץ חיפה ובראשי הערים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, זה שלא חיפשתם חלופות במשך שנים שאתם יודעים שיש בעיה עם המיכל הזה, ושאתם לא חיפשתם את החלופות, זאת בעיה עכשיו שלכם.

יעל כהן-פארן: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: את נשארת כאן לשמוע את התשובה או שתחזרי, או שאני אעביר לך אותה?

יעל כהן-פארן: אני אשמח לשמוע את התשובה.

יעל כהן-פארן: אני אחזור אחרי ועדת הכנסת.

יעל כהן-פארן: תודה.

יצחק וקנין: לשם שינוי, אני אומר דבר תורה, שממנו תלמדו למה אנחנו בבעיה.

יצחק וקנין: בפרשת השבוע כתוב – "מה ראתה אוזן להירצע מכל האיברים"?

יצחק וקנין: קראנו – "עבד עברי, שש שנים יעבוד, אם אמור יאמר העבד אהבתי את אדוני, את אשתי ואת בניי, לא אצא לחופשי, והגישו אדוניו אל האלוקים, אל הדלת או אל המזוזה, ורצע את אוזנו ועבדו לעולם" - מי רוצה להיות עבד עולם?

יצחק וקנין: איך הקושי הזה בלהפנים את הדברים.

יצחק וקנין: כתוב שם: "מה ראתה אוזן להירצע".

יצחק וקנין: למה דווקא אוזן?

יצחק וקנין: - אוזן ששמעה בהר סיני: "לא יהיה לך אלוקים אחרים על פניי", וזה הלך קנה לו אדון.

יצחק וקנין: אוזן ששמעה "לא תגנוב", וזה הלך, גנב ונמכר בגנבתו.

יצחק וקנין: רבותיי, הקושי בין ההבנה של הדברים עד שאנחנו לוקחים אותם אל הלב, נכון, המרחק הוא חצי מטר, אבל אם לא רוצים להפנים את הדברים, רבותיי, זה קילומטרים.

יצחק וקנין: זה לא יעזור.

יצחק וקנין: אנחנו יכולים לדבר פה שעות על נושא של האמוניה, אני מספיק ותיק פה.

יצחק וקנין: יונה, בקדנציה הראשונה ישבנו אחד ליד השני, אני מכיר את הדברים - אנחנו צריכים להפנים את הדברים.

יצחק וקנין: הבעיה שלנו אם אנחנו אמתיים עם עצמנו מספיק, וזה מה שאנחנו רוצים.

יצחק וקנין: או שיש דברים שאנחנו אומרים אותם כלפי חוץ, כי יש עכשיו איזה טרנד גדול – אמוניה - או שבאמת זו המציאות שבאמת יש פה מפגע ממדרגה ראשונה שיכול להיות אסון בזמן מסוים.

יצחק וקנין: כתושב הצפון, כמי שגר שם, שכולנו מכירים לאן הגיעו טילים, היה לנו מזל גדול, הגיעו טילים, לא היה אזור שלא היה חשוף באזור הצפון כולו.

יצחק וקנין: לכן אני חושב, טובה שעה אחת קודם, שכבר נפנים את הדברים הללו, וניקח אותם בחשבון אמתי, האם ראוי שכל מפעל האמוניה הזה צריך להיות שם?

יצחק וקנין: האם זה המקום שלו, או שמהר מאוד צריך להעביר אותו משם.

יצחק וקנין: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת וקנין על דבר תורה, קודם כל על דבר התורה, ואחרי זה גם על ההקשר שלהם.

דוד אמסלם: רבותיי, אני רק אתן לוחות זמנים.

דוד אמסלם: השר ישיב מהשעה אחד ועשרה, עד אחד עשרים וחמש.

דוד אמסלם: עד אז, ירון חנן, צוות המומחים, הגשתם לנו פה מסמך.

דוד אמסלם: דבר על זה חמש דקות.

דוד אמסלם: לאחר מכן אני אתן למנהל מיכל האמוניה עצמו עוד שלוש דקות, ונעביר את רשות הדיבור לשר.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ירון חנן: יש פה שתי צוותי מומחים.

<ירון חנן: צוות מומחים אחד שהוצג בראשותו רק במסיבת עיתונאים.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: שמת לנו מסמך, זה לא על המסמך.

דוד אמסלם: בזבזת עשרים שניות כבר.

<ירון חנן: צוות שני שפחות שמעו עליו, אבל השר מכיר אותו, חבר הכנסת גפני וכו', גם אתה קיבלת אותו.

<ירון חנן: הוא הופץ למי שצריך למקבלי ההחלטות, שבא לשים על השולחן את מה שבעצם כל שופט היום שדן בתיק הזה, וכל מקבל החלטות ברמה הממשלתית שהולך לקבל החלטה על מקומות תעסוקה - - -

דוד אמסלם: ירון, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: תשמע, בוא תהיה קונקרטי.

דוד אמסלם: עזוב צוות.

דוד אמסלם: תקשיב לי, עזוב את הצוות, אני לא משווק עכשיו מי זה הצוות, זה לא מעניין אותי.

דוד אמסלם: הרי העסק הוא מאוד ברור.

דוד אמסלם: מצד אחד – יש לנו מיכל אמוניה, הסכנה שבאמוניה היא ברורה, אין על זה מחלוקת, חבל לדבר על זה בכלל.

דוד אמסלם: מצד שני, אני מניח שהאמוניה גם זה אחד מחומרי הגלם גם של המפעלים ושל הסביבה, וגם כלל מדינת ישראל, אז אנחנו צריכים כנראה אמוניה.

דוד אמסלם: בוא, תנסה לשלב לי גם את הסיפור של מדינת ישראל - אין לי בעיה בייצור ובצרכים שלה גם הביטחוניים וגם האזרחיים, מול הסכנה של האמוניה גם במיקום שם - אם יש לך חלופות דבר עליהן.

<ירון חנן: ראשית כל, הצוות בחן גם את הנושא של הסכנות, אני כרגע מדלג על זה משום שזה כבר הוצג פה כל כך דיי והותר - עכשיו מה עושים הלאה.

<ירון חנן: את כל מה שניסו להסתיר מאתנו וממשרדי הממשלה, אנחנו חשפנו.

<ירון חנן: התברר שאפשר מחר בבוקר לספק אמוניה או תחליפי אמוניה, תיכף אני אדגיש מה הם לכלל הצרכנים, ואני עוזב את הצרכנים הגדולים כי גם להם יש פתרון שאותו הן לא כל כך אוהבים, ובגלל זה כל הסיפור בעצם.

<ירון חנן: את הפתרון השני של אמוניה לדשנים, ולחיפה כימיקלים, שהוא טיפה יותר יקר, אין מה לעשות, הם לא רוצים ליישם, נוח להם עם המצב הקיים.

<ירון חנן: אבל לכל היתר אין שום בעיה לספק להם אמוניה בטוחה, או תחליפי אמוניה, כגון: אוריאה, או אמוניה שמובלת בדרכים הרבה יותר ידידותיות.

<ירון חנן: יש להם היום אמוניה במיכלים הקטנים שלהם, במפעלים קטנים ברחבי הארץ - כולה 3.000 טון בשנה, על זה אנחנו מדברים, כאשר במיכל אמוניה יש כרגע 10 אלפים טון, אפשר כבר למלא לשנה שלמה.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר בעצם שמדינת ישראל, התצרוכת שלה צריכה שליש מהאמוניה הקיימת היום?

<ירון חנן: 3,000 טון בשנה חוץ משני המפעלים – חיפה כימיקלים, ודשנים, על זה אנחנו מדברים.

דוד אמסלם: לא, בסוף גם הם צריכים אמוניה.

דוד אמסלם: כמה כולם צריכים?

<ירון חנן: לגבי שני המפעלים הגדולים הללו.

דוד אמסלם: דרך אגב, איך היא מגיעה למפעלים האמוניה?

<ירון חנן: האמוניה עד היום הגיעה באנייה אסור שהיא תגיע יותר ככה.

<ירון חנן: מה שאנחנו מציעים, כבוד היושב ראש - - -

דוד אמסלם: אני לא מבין.

דוד אמסלם: היום אני מבין שיש אנייה פורקת ישר לתוך המיכל, ומהמיכל זה מתפזר.

<ירון חנן: יותר לא תגיע.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני מבין מהמיכל זה מתפזר צנרת תת-קרקעית לכמה עשרות מפעלים באזור, שאני מניח שמטבע הדברים הם צמחו סביב המיכל.

דוד אמסלם: יש, אני מניח, שמשנעים להם את האמוניה באמצעות משאיות.

דוד אמסלם: עד היום אני לא יודע מה יותר מסוכן, האם לשנע כל היום בכבישים משאיות קטנות, או לרכז את זה במקום אחד?

דוד אמסלם: לכן, בוא תענה לי, אבל תהיה קונקרטי ותענה לי לדבר הזה.

משה גפני: מה אתה מציע לעשות אחרי שמיכל האמוניה נסגר?

<ירון חנן: בדיוק את זה אני רוצה להציע.

<ירון חנן: הצוות שלנו בדיוק את הנקודה הזאת בדק.

<ירון חנן: אפשר להציג מצב אחר לגמרי שבו במקום מכליות כביש, מביאים באניות בכל שלושת הנמלים של מדינת ישראל, יש, נדמה לי, אפילו ארבעה.

<ירון חנן: אפשר להביא מכליות בגודל של 20 טון שנקראות איזו-טנקים, אפשר להביא אותם למי שצריך את זה בשנים הקרובות כפתרון לטווח קצר.

<ירון חנן: עד שיוקם המפעל שלדעתי חיפה כימיקלים עוד מעט ירצו להקים אותו כשהם יבינו שנפל להם האסימון, ואין להם יותר – מפעל לייצור אמוניה ומוצרים נגזרים.

דוד אמסלם: ומה הם יעשו מהאמוניה שהם מייצרים אותה?

<ירון חנן: המפעל הזה שיקום בדרום יתאים לחלק גדול מהלקוחות שנמצאים בדרום, כלומר, 50% מהלקוחות בדרום יוכלו לקבל אמוניה בנגב בלי לשנע את זה בארץ.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אותו סיפור כמו שקורה היום בחיפה, אתה מציע שיהיה מיכל כזה בדרום.

<ירון חנן: לא מיכל, מפעל.

דוד אמסלם: מפעל, אבל המיכל הזה צריך לאחסן את זה באיזשהו מקום.

<ירון חנן: בנחלים מאוד קטנים, טמונים באדמה, לא בדרך שבה זה מאופיין היום, כך שחלקם יקבלו את האמונה באמצעות - - -

דוד אמסלם: מה שאתה אומר בעצם – ייצור האמוניה זה דבר אחד.

דוד אמסלם: אני מניח שאחרי שמייצרים, יש לנו בעיה עכשיו עם האחסון – זו הבעיה שלנו גם עם המיכל.

דוד אמסלם: אנחנו כרגע אפילו לא מייצרים בארץ, מביאים מחוץ-לארץ, יכול להיות שגם המפעל עצמו מסוכן.

דוד אמסלם: אז אנחנו בכלל לא מייצרים פה כרגע, אבל אנחנו אמורים לאחסן אותו, זה מה שאני מבין.

דוד אמסלם: אתה אומר שבדרום יאחסנו אותו במכלים תת-קרקעיים, הרבה יותר מוגנים - - -

<ירון חנן: ליד המפעלים שצורכים את החומר הזה, הם יוכלו להשתמש בו רק לשימוש הפרטי שלהם.

דוד אמסלם: בדרך כלל המפעל יש לו מאגר, הוא מתחיל עכשיו למכור את זה לפי הצורך.

דוד אמסלם: הרי יש מה שנקרא ליין היצור וליין השיווק – שני דברים שונים.

דוד אמסלם: אני מבין שאתה אומר 50% מהמיכל יהיה בנגב.

<ירון חנן: מפעל שייצר אמוניה בדרום.

דוד אמסלם: מפעל שייצר אמוניה בדרום שעדיין הוא דמיוני, הוא עוד לא בדרום, אבל הוא ייצר.

דוד אמסלם: אז בעצם אתה אומר שהיום המפעלים בנגב צורכים כ-50% מכלל האמוניה בארץ.

<ירון חנן: נכון, במכליות שמגיעות מחיפה, זאת הבעיה.

דוד אמסלם: איך נספק למפעלים בחיפה?

דוד אמסלם: המפעל עכשיו הוא בדרום.

<ירון חנן: עכשיו כאן מה הפתרון לחיפה כימיקלים שאותו הם לא רוצים?

דוד אמסלם: עזוב אותם, הם לא מעניינים אותי.

<ירון חנן: לא, אבל אני רוצה להביא לך את הפתרון.

דוד אמסלם: לא, אני רוצה שאתה תתמקד בנושא, עזוב אותם הם לא קיימים.

<ירון חנן: זה לא אמוניה.

<ירון חנן: מה שהם עושים מהאמוניה, הם מייצרים חומצה חנקתית.

<ירון חנן: אפשר להביא להם ישר חומצה חנקתית ולדלג על האמוניה, זה קצת מסוכן אבל זה לא דומה בכלל.

דוד אמסלם: החומצה החנקתית היא פחות מסוכנת מהאמוניה?

<ירון חנן: היא הרבה פחות.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר להם תזמינו חומצה חנקתית ולא אמוניה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין זה יותר יקר.

<ירון חנן: לכן הם לא רוצים את זה.

<ירון חנן: בשביל זה הם מחזיקים את כולנו כבני ערובה.

<ירון חנן: אני יודע שיש להם תכנית שאולי הם יודו בה פה, אני לא יודע.

<ירון חנן: יש להם תכנית ישנה שאומרת שהם רוצים להעתיק קווי ייצור מחיפה לדרום כי שם יותר יעיל להם לייצר.

<ירון חנן: אני לא יודע אם יודו בזה, כי אני שמעתי את זה כבר הרבה שנים, רק הם רוצים שמישהו יממן להם את זה, לא הם כמובן.

<ירון חנן: עכשיו זה מה שהם רוצים.

<ירון חנן: שיבואו למדינה ויציעו את ההצעה על השולחן זה הסיפור כאן.

דוד אמסלם: חוץ מהנושא הזה של מפעל הדשנים.

דוד אמסלם: במפרץ חיפה יש עוד מפעלים שצריכים אמוניה לייצור דברים אחרים, והם מקבלים את זה באופן תת-קרקעי ולא באמצעות מכליות?

<ירון חנן: באופן תת קרקעי הם מקבלים את זה רק דשנים וחיפה כימיקלים באזור חיפה.

<ירון חנן: דשנים היא גם המפיץ, ממנה יוצאת ההפצה במכליות כביש.

דוד אמסלם: מסך הכול האמוניה באחוזים כמה שני המפעלים האלה מקבלים 50%?

<ירון חנן: 95%, 97% שני המפעלים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, 95% הולך אליהם.

דוד אמסלם: אני מניח שמה שקורה שם – הם מייצרים עוד חומרי גלם אחרים, דשנים, והם מוכרים לעולם, זה בסדר.

<ירון חנן: דרך אגב, לאור התנהגותם, לא באנו מנקודת הנחה שצריך לסגור את המפעלים, לרגע אחד לא באנו ותבענו את זה.

דוד אמסלם: האם יש היגיון שאם אנחנו מביאים את כל האמוניה הזו, ו-95%, לפי מה שאתם אומרים, על סמך הנתונים שלכם, צורכים שני המפעלים האלה, אז סביר להניח שגם נעביר אותם לנגב?

דוד אמסלם: - אחרת נצטרך להעביר להם את כל האמוניה.

<ירון חנן: לדעתי הם רוצים את זה, רק שהם רוצים שמישהו יממן להם.

דוד אמסלם: איך נעביר להם את האמוניה?

דוד אמסלם: הרי הם צריכים 95%?

דוד אמסלם: אתה מתכוון שאנחנו נגיד להם שיעשו את החנקן הזה, לא אמוניה?

<ירון חנן: אני מאמין שברגע שייסגר המיכל הם ירצו להקים מפעל אמוניה בעצמם עם שותפים נוספים בנגב, הם רצו את זה בעבר.

דוד אמסלם: בגדול, מה שאתה אומר לי כדי להבין, בעצם, אם ייסגר המיכל, לא תהיה להם ברירה, הם יקימו מפעל לאמוניה בנגב, ואז לא תהיה להם ברירה, הם יקימו מפעלי הדשנים לנגב.

<ירון חנן: השר יודע את זה, והוא גם אמר את זה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, מה שאתה אומר, את כל הקומפלט נעביר לנגב, זה כל הרעיון.

<מאיה יעקבס: עלויות - - - חיים מול כסף.

דוד אמסלם: דרך אגב, בשוטף, כל החיים שלנו זה חיים מול כסף.

דוד אמסלם: עכשיו ב"הדסה" יש כמה אנשים שמתו בגלל חיים או כסף, אין נכונות לקנות להם, אבל זה לא משנה.

<ירון חנן: אסון אמוניה במפרץ חיפה ישבית תשתיות אדירות.

דוד אמסלם: אני לא מקבע עמדה בעניין.

דוד אמסלם: אני בכוונה מאתגר אותך כדי להבין את כל המכלול.

דוד אמסלם: עד עכשיו שמענו כאילו יש רעים וטובים.

<ירון חנן: מפרץ חיפה צריך חזון אחר - מכאן תצא הבשורה.

<ירון חנן: חזון אחר לא רק לאמוניה, אבל בעיקר אנחנו מדברים על האמוניה – כבר שנים גררו רגליים ולא קידמו אותו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אתה תשיב לי אחרי שהשר יגיב.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אני מבין שאין לנו אידיאולוגיה שלא תהיה אמוניה במדינת ישראל אם צריך אותה.

דוד אמסלם: הבעיה שלנו זה הבטיחות של האמוניה.

דוד אמסלם: תשמע, יש מיכל, ישן, לא בטיחותי, ואנחנו פוחדים, דרך אגב, זה באופן טבעי.

דוד אמסלם: טוען חבר הכנסת גפני, האם יש מצב שבמצב, במקום הנוכחי, אנחנו עושים מיכל אמוניה, למשל, תת קרקעי כמו שהצבת שם?

דוד אמסלם: הרי למה זה ליד הים?

דוד אמסלם: אני מניח בגלל שהאנייה צריכה להגיע, היא צריכה לפרוק, מה לעשות.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם בתי הזיקוק שם.

דוד אמסלם: יש עניין בעניין הזה, הרי אלה שהקימו את האמוניה לפני 50, 70 שנה לדעתי לא אנשים כל כך טיפשים.

דוד אמסלם: אני מקבל את העמדה של ראש העירייה.

דוד אמסלם: אני לא מכיר את הנושא, אבל הבנתי, מדובר בחומרים רעילים מאוד.

דוד אמסלם: האם השאלה היא האם אתם חשבתם על - - - להטמין את המיכל הנוכחי, לבנות מיכל חדש נוכחי, בטיחותי, כפול, לא יודע מה, בתוך הקרקע.

<ירון חנן: מי ימלא את המיכל הזה?

דוד אמסלם: האנייה, אה, אתה גם לא רוצה את האנייה – הבנתי, הבעיה שלך זה האנייה גם.

דוד אמסלם: בבקשה, כבוד השר.

זאב אלקין: תודה רבה, חבריי יושבי הראש של הישיבה, חבר הכנסת דוד אמסלם, וחבר הכנסת משה גפני, חברי כנסת, ראש עיריית חיפה והצוות של המשרד להגנת הסביבה פה, והרבה ארגונים סביבתיים ונציגי התושבים במפרץ חיפה.

זאב אלקין: קודם כל, אני חייב להתוודות, חבריי ראשי הישיבה הזאת, שמבחינתי, באופן אישי ההתוועדות למיכל האמוניה התחילה בכנסת, בקדנציה הראשונה שלי בכנסת – כחבר כנסת מתחיל בשנים 2006-2009, הייתי חבר של שדולה סביבתית ששני היושבים בחדר הזה היו ראשי השדולה – חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת חנין.

יעקב אשר: גפני כן התעסק בעניינים – הוא אמר לי קודם שלא.

זאב אלקין: הוא התכונן לתפקיד שלו כיו"ר ועדת הכספים דרך ניהול השדולה הסביבתית, זה היה שלב בתהליך.

זאב אלקין: אחד מהסיורים הראשונים שלקחתם אותנו היה מיכל האמוניה, כבר אז דיברנו על הסכנות.

זאב אלקין: בסוף הרבה דברים לא רק נדונים בכנסת, אלא תהליכים שלמים מתחילים בכנסת, ויש לכנסת כוח גם אם הביצוע לוקח זמן.

זאב אלקין: אני רוצה לעשות קצת סדר כי נשמעו פה הרבה אמירות, ונוצר בלבול מסוים.

זאב אלקין: חשוב להבין איפה אנחנו נמצאים ומה החלטנו, ומה בעיקר צופה קדימה.

זאב אלקין: קודם כל, ישנם כרגע מספר תהליכים שעליו פניו לא קשורים אחד בשני, אבל כולם לכאורה מובילים לכך שמיכל האמוניה צריך להיסגר תוך פרק זמן קצר.

זאב אלקין: זה תהליך שהתחילה אותו עיריית חיפה בפנייה לבית-המשפט.

זאב אלקין: למעשה, הפנייה הזאת משלימה את העמדה הקבועה של עיריית חיפה שלא נתנה רישיון עסק כבר הרבה שנים למיכל האמוניה, ובעקבות הדוח שהיא הזמינה, היא פנתה לבית-המשפט וביקשה צו סגירה למיכל.

זאב אלקין: כידוע, בית-משפט לעניינים מקומיים החליט על סגירה תוך 10 ימים, יש כרגע ערעור בבית-משפט מחוזי.

זאב אלקין: היה דיון, כולנו מחכים להחלטה בדיון הזה.

זאב אלקין: הסבירות לא קטנה שזה גם לא הסתיים שם, לא משנה מה תהיה ההחלטה.

זאב אלקין: אני מעריך שיש סבירות לא קטנה שהעניין הזה יגיע גם לבית-משפט העליון, שאגב, גם ככה יושב על הסוגיה הזאת דרך תהליך משפטי אחר שחיפה כימיקלים מובילים אותו.

זאב אלקין: לכן, במסלול המשפטי אין לי ספק שנגיע לבית-משפט העליון.

זאב אלקין: ישנו מסלול אחר שהוא תלוי בנו, אני לא חושב שאנחנו צריכים להתלות במסלול המשפטי, והוא קשור בסמכות שלנו כמשרד להגנת הסביבה לתת היתר רעלים.

זאב אלקין: כידוע, משרד להגנת הסביבה גיבש את עמדתו, שמיכל האמוניה זו לא תכנית נכונה, חבריי יושבי הראש, למפרץ חיפה כבר מזמן.

זאב אלקין: אגב, צריך לתת פה קרדיט, השר הראשון שבתקופתו זה נקבע כחלופה מועדפת להוציא את מיכל האמוניה במפרץ חיפה היה השר גלעד ארדן, עוד בקדנציה שלו כשר להגנת הסביבה.

זאב אלקין: המשרד אימץ דוח על כך שהקמת מפעל בדרום היא האופציה המועדפת ולא שימור המיכל של היום.

זאב אלקין: השלב הבא, הייתה החלטת ממשלה, החלטת ממשלה שחלק מהיושבים פה אפילו היו שרים בממשלה הזאת.

זאב אלקין: בקדנציה 2013, 2014, שהחליטה לבנות, ללכת למכרז ממשלתי לבניית מפעל בדרום - סיוע ממשלתי יותר נכון, בניית מפעל בדרום, ובמקביל, לסיים את פעילות מיכל האמוניה עד ל-1 במרץ 2017.

זאב אלקין: צריך גם כאן לתת קרדיט, זו הייתה החלטת ממשלה מאוד חשובה, מי ששימש אז כקודמי בתפקיד, השר להגנת הסביבה היה השר עמיר פרץ.

זאב אלקין: במקביל, אני חושב שזאת הייתה החלטת ממשלה מאוד חשובה, והיא זאת שנתנה אמירה ממשלתית ראשונה שהמיכל חייב להיסגר.

זאב אלקין: מצד שני, אני שמעתי מחלק מחבריי סיעתו של עמיר תהיות על שלושה חודשים – אותה החלטת ממשלה, אני רוצה להזכיר להם, דיברה על שלוש וחצי שנים, לא על שלושה חודשים, ואני מניח שהיו לכך סיבות.

זאב אלקין: באמת, היה צריך זמן לבנות את המפעל, וגם המשק היה צריך את ההיערכות.

זאב אלקין: לצערנו.

זאב אלקין: המכרז הזה שעסק בו המשרד להגנת הסביבה כשל, למרות שהמדינה הייתה מוכנה להעמיד כסף לא קטן.

זאב אלקין: בסך הכול דובר פה על חצי מיליארד, אם כוללים את סכום הערבות, זה עבר אפילו 700 מיליון שקלים שהמדינה הייתה מוכנה להעמיד לטובת הפרויקט הזה.

זאב אלקין: למה המכרז כשל?

זאב אלקין: ממספר סיבות – אחת מהן שינויים כלכליים.

זאב אלקין: מאז שהוחלט לצאת לדרך הזאת, מחיר הגז קובע, היא חלק ממדיניות בנושא הגז, במקביל, מחיר האמוניה בעולם ירד בצורה משמעותית, אז כדאיות המפעל עד שהפרויקט יצא לדרך ירדה בצורה משמעותית, וזה נתון אובייקטיבי, זה יכול להשתנות אגב, בעתיד, אבל כרגע זה הנתון.

זאב אלקין: הסיבה השנייה הייתה לדעתנו, והיה לנו על זה ויכוח מסוים עם משרד האוצר.

זאב אלקין: לצערי, עמדתנו לא התקבלה.

זאב אלקין: אנחנו הצלחנו לשפר את תנאי המכרז והאוצר הלך לקראתנו, אבל בנושא מסוים שמהם תנאי הערבות ובאיזה מצב מפעילים אותם, לצערי, המשרד זה עוד טרם תקופתי, אבל המשרד לא הצליח לשכנע את משרד האוצר, ויכול להיות שאם היו אז מקבלים את עמדתנו, יכול להיות שבמכרז הזה גם היה יוצא זוכה, גם את זה צריך להגיד - קשה לדעת.

זאב אלקין: יחד עם זאת, כשהבנו שזה המצב, ושיש קושי משמעותי במכרז, אנחנו דחפנו להכרעה.

זאב אלקין: יכולנו עוד להמשיך את ה"שקלא ותריא" - תנאי מכרז, ולשפר פה ולשפר שם, והיינו נשארים עם מיכל האמוניה עוד חודשים, ואולי עוד שנים, זה היה ריטואל שהיה, וקיימנו התייעצות, והחלטנו שאנחנו מעוניינים להוציא את המכרז ולקבל תשובה כן, או לא, כי באופן מהותי כבר היה ברור שהתנאים לא השתנו.

זאב אלקין: פה אני חייב להעיר, חיפה כימיקלים יושבים פה, הם לא יאהבו את ההערה שלנו, גם אמרנו להם תוך כדי קיום המכרז.

זאב אלקין: אני חושב שהסיבה השלישית לכישלון המכרז נובעת מכך שחיפה כימיקלים לא גילו התעניינות יתר בהצלחתו.

זאב אלקין: אני חושב שעשו פה טעות בשיקול דעת, הם יכלו לגשת בעצמם, ולהקים את המפעל, כי בסוף הם הצרכן העיקרי של המשק לכל צרכן אחר, לכל יזם אחר הייתה שאלה מי יקנה ממנו את האמוניה ובאיזה מחיר, והאם חיפה כימיקלים יקנו או לא יקנו, להם יש את הודאות הזאת, להם יש יתרון בולט על כל שאר היזמים.

זאב אלקין: הם יכלו ליצור ברית עם אחד מהיזמים הפוטנציאליים, לעודד אותו לגשת, ולסגור אתו הסכם על המחיר של האמוניה.

זאב אלקין: היו כל מיני אופציות להתנהלות.

זאב אלקין: אגב, התרענו בפניהם שבמידה ולא יהיה זוכה במכרז, המיכל לא יישאר במפרץ לטווח ארוך.

זאב אלקין: ידינו נקיות, כי אמרנו את זה תוך כדי קיום המכרז גם פומבית וגם בשיח שקיימנו עם חיפה כימיקלים.

זאב אלקין: לצערנו, הם לא גילו מעורבות פעילה במכרז הזה.

זאב אלקין: המכרז יצא ריק, ואז קיבלנו החלטה, ואני חושב שזאת הייתה החלטה משמעותית להפוך את היוצרות.

זאב אלקין: אמרנו, המדיניות הזאת, שעד שמדינת ישראל לא תפתור את הבעיה ולא תקים מפעל אמוניה, עד אז המיכל לנצח הוא במפרץ חיפה, וחיפה כימיקלים בכלל זו לא בעיה שלה - המדיניות הזאת שגויה, כי בסופו של דבר יש פה צרכן עיקרי למוצר הזה, וזה חיפה כימיקלים, והצרכן העיקרי הזה צריך להיות שותף לפתרון ולחפש את הפתרון לא פחות ממדינת ישראל, כי הוא זה שצריך את זה - שאר הצרכים של מדינת ישראל, ואני מיד אתאר את זה.

דוד אמסלם: המכרז הראשון היה שהמדינה הוציאה אותו?

זאב אלקין: המדינה הציעה סיוע, אבל היוזמים היו צריכים להיות פרטיים.

דוד אמסלם: מי הוציא את המכרז?

זאב אלקין: אנחנו – המשרד להגנת הסביבה, כמובן בתיאום עם משרד האוצר ובסיוע - - -

דוד אמסלם: למה זה היה עניין של המדינה מלכתחילה?

זאב אלקין: המדינה סברה היות ויש פה צורך חשוב של המשק, ויש פה תהליך רגולטורי שמדינה משיתה על המפעל, גם נכון שהיא תהיה שותפה במציאת פתרון, ואנחנו מסכימים עם הגישה הזאת, השאלה עד כמה ואיך.

דוד אמסלם: הייתי רק מציע למדינה לדבר בשקלים.

זאב אלקין: אתה חייב.

זאב אלקין: ברגע שאתה מעמיד סיוע למגזר העסקי להקמת מפעל, אתה חייב הליך מכרזי, כי יכול להיות שיש שלושה שרוצים את זה או חמישה או שישה - מי שהיה מציע תנאים הכי טובים, זכה, בסוף זה אפס, אז אין את הוויכוח.

זאב אלקין: לכן הודענו לפני שלושה חודשים בדיוק, בתהליך השימוע שיזמנו אותו, ועוד פעם היינו שקופים.

זאב אלקין: אמרנו בזמן המכרז שנלך לשם, והלכנו לשם.

זאב אלקין: אנחנו כל הזמן עקביים בתהליך הזה.

זאב אלקין: בתחילת השימוע אמרנו לחיפה כימיקלים, אנחנו סבורים, אחרי עבודת מטה שעשינו, והמומחים שלנו, שמיכל האמוניה לא יכול באופן קבע להישאר במפרץ חיפה.

זאב אלקין: אמרנו להם אחד מהשתיים – או שתציגו לנו לוח זמנים ברור איך אתם מציעים שהמיכל ייצא ממפרץ חיפה – תרצו להקים מפעל באותם תנאים שהיה מכרז, יש פתרון אחר, אנחנו נשקול, אבל אם לא, תדעו שאנחנו שוקלים ברצינות לבטל את הנהלים.

זאב אלקין: אמרנו את זה לפני שלושה חודשים, עוד בתחילת התהליך הזה, אמרתי את זה גם לראש העיר, והיו הרבה קולות ספקניים ואמרו, לא תעזו כי אף שר להגנת הסביבה לפני זה לא העז, ובסוף הלך לאיזשהו דרך מילוט של תקופה הרבה יותר ארוכה.

זאב אלקין: לצערנו, לא הוגשה לנו תכנית מעשית לאלטרנטיבה, ולכן נהגנו כמו שהתרענו.

זאב אלקין: למדנו תשובה של חיפה כימיקלים, הם נתנו לנו תשובה מאוד מנומקת למה מיכל האמוניה מקומו במפרץ חיפה והוא בטיחותי ואין בעיה.

זאב אלקין: אנשי המקצוע שלנו צריכים לשבח פה אותם, הם עבדו יומם ולילה לתת תשובה מנומקת למסמך הזה וללמוד את זה לעומק.

זאב אלקין: גם ברור לנו שההליך הזה הוא גם בסוף יגיע לבית-משפט, לכן אנחנו מחפשים פה עמדה מקצועית אמתית, ואמרתי לאנשי המקצוע שאני אגבה כל עמדה מקצועית שהם יגישו כאן – אכן, אנחנו מגבים.

מיכל רוזין: למה שלושה חודשים - - -

זאב אלקין: אני אסביר.

דוד אמסלם: לדעתך, מה יגיע לבית-המשפט, מי מממן את העלות, או בכלל שאולי אומרים שזה לא חומר מסוכן בכלל?

זאב אלקין: כרגע יש דיון משפטי על ההחלטה של העירייה.

זאב אלקין: אני מניח שיכול להיווצר גם דיון משפטי על ההחלטה שלנו.

זאב אלקין: אנחנו צופים פני עתיד בעניין הזה, ולכן אנחנו גם רצינו גם להיות מאוד רציניים – לא חיפשנו פה כותרות, לא ניסינו לשחק מי יוציא קודם כותרת כזו או אחרת, אלא הלכנו עם האמת המקצועית שלנו, כשהשלמנו את ההליך המקצועי, שמנו אותו על השולחן.

זאב אלקין: מה המסקנה שלנו?

זאב אלקין: קודם כל, הדבר המשמעותי, ואותו אתם יודעים, הודענו את זה בשבוע שעבר, שאנחנו לא מאריכים יותר את היתר הרעלים.

זאב אלקין: מבחינתנו, הסאגה הזאת מסתיימת.

זאב אלקין: זה הדבר הכי משמעותי שמונח כרגע על השולחן, ומבחינתנו היא עובדה מוגמרת.

זאב אלקין: אנחנו את המשא-ומתן לחיפה כימיקלים סיימנו, גם אם עכשיו יבואו, וירצו ויגידו, זה כבר לא מולנו.

זאב אלקין: אנחנו כמשרד להגנת הסביבה, אמרנו את המלה האחרונה ההליך הסתיים, אין היתר רעלים.

דוד אמסלם: עד מתי?

זאב אלקין: כאן אני מגיע.

זאב אלקין: היתר רעלים רגיל אין כבר מ-1 למרץ.

זאב אלקין: לשלושה חודשים, אנחנו הולכים לתת להם היתר רעלים בתנאים מאוד מיוחדים שהוא מיועד אפילו פחות להם, כי להם זה לא ישנה דרמטית את המצב, הם יהיו אחרי שלושה חודשים בדיוק בערך באותו מצב כמו היום, אלא הוא נועד להתארגנות של כל המשק.

זאב אלקין: נזרקו פה כל מיני מספרים באוויר, אני רוצה לעשות קצת סדר.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין משהו, ברשותך, כבוד השר.

דוד אמסלם: אני מבין שאתה אומר, רבותיי, אנחנו בעצם אולי ניתן לכם עוד שלושה חודשים, ואני מבין שאתה מתכוון שבשלושה חודשים יבוא לדבר, אחרת בשלושה חודשים מעבירים מיכל?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: התשובה מאוד פשוטה.

זאב אלקין: אמרתי, נתנו שלושה חודשים להידברות, הם לא נוצלו לכיוון שרצינו שהם ינוצלו, לכן, מבחינתנו, הסאגה הסתיימה.

זאב אלקין: למה צריך שלושה חודשים?

זאב אלקין: כי יש הרבה צרכני אמוניה במשק, וצריך לעשות פה סדר.

זאב אלקין: זרקו פה מספר 3,000 טון, זה מספר נכון, אני לא מדייק עד המספר האחרון, אבל אלה הם מה שקרוי צרכי חירום של המשק.

זאב אלקין: הצרכים הרגילים של המשק שלא כולל ייצור דשנים, הם כפול מזה, הם 6,000 טון.

זאב אלקין: ישנם כל מיני צרכים של תעשייה.

דוד אמסלם: ללא דשנים.

זאב אלקין: ללא דשנים.

זאב אלקין: ישנם כל מיני צרכים של תעשייה באמוניה, אנחנו מגיעים ל-6,000 טון.

זאב אלקין: 3,000 טון, אפשר לייבא לכאן באיזוטנקים יש כל מיני דרכים, זאת אחת מהדרכים, הוצעו פה גם חלופות אחרות, זה כמות שהיא בהחלט עדיפה מבחינה בטיחותית על הפעלה של המיכל עם הסיכון של האנייה.

זאב אלקין: 6.000 טון גם אפשר, זה יותר סיכונים, יותר שינוע, יותר בלגאן, אפשר, כמובן זה דורש היערכות רלבנטית.

זאב אלקין: השלב הבא זה ייצור דשנים לצרכים ישראליים, לשוק המקומי שלנו, זה כבר מספר אחר לחלוטין, זה 17,500 טון - זה מספר אחר.

זאב אלקין: אני כבר אומר עכשיו, תוגש הבקשה, אנחנו נדון עליה.

זאב אלקין: אבל אני כבר אומר עכשיו זה מספר של להביא אותו באיזוטנקים, לדעתנו, לא נכון, שכרנו יוצא בהפסדנו.

זאב אלקין: לכן צריך להבין שלשוק הדשנים המקומי כרגע אין כל כך פתרון ברור, אגב, אפשר לקנות דשנים.

דוד אמסלם: שנייבא דשנים ולא נייצר?

דוד אמסלם: רק שנייה, זו גם החלטה.

זאב אלקין: אלא אם כן הוצעו פה פתרונות אחרים טכנולוגיים שהם מייקרים את תהליך הייצור.

זאב אלקין: אני לא יזם, זו החלטה של מפעלי דשנים.

יונה יהב: 17,000 מעולם לא היה המספר הזה.

זאב אלקין: היות ואנחנו נותנים את ההיתרים.

מיכל רוזין: מה השתנה ממה שידעת במליאה?

זאב אלקין: שום דבר, אני תיכף אגיע לזה.

זאב אלקין: לדעתנו, עצם העובדה שלא ניתן למצוא לזה פתרון דרך איזוטנקים, עדיין לא אומרת שצריכים להחזיק את תושבי מפרץ חיפה, או את אותם מאות אנשים כבני ערובה של המיכל.

זאב אלקין: לכן אנחנו קיבלנו כאן החלטה מודעת, אבל אני רוצה שכל העובדות יהיו על השולחן, כי אני חושב שאנחנו כאנשים רציניים צריכים להבין את ההשלכות - שיש פה צרכים שיש להם פתרון פשוט, ויש צרכים שהפתרון הוא קצת יותר מסובך, אגב, הוא קיים, כי מה עוד האפשרויות?

זאב אלקין: כבר הזכירו פה.

זאב אלקין: אפשר לבנות מתקנים לייצור אמוניה יותר קטנים.

זאב אלקין: אפשר לייצר אמוניה מאוריאה.

זאב אלקין: אפשר למעשה לדלג שלב כמו שהוצע כאן בתהליך הייצור, הרי בסופו של דבר, כדי לייצר דשנים לא צריך את האמוניה, צריך את החומצה החנקתית, אפשר לייבא אותה.

זאב אלקין: אלו עלויות אחרות, צריך להיות פה שיקול של המחיר מה יותר זול, לייצר פה, או לייבא דשנים.

זאב אלקין: אני לא חושב שאנחנו כמשרד להגנת הסביבה צריכים להיכנס לנעליים האלה.

זאב אלקין: למה שלושה חודשים?

זאב אלקין: אנחנו בחנו כמה לדעתנו המשק צריך להתארגן לכל האלטרנטיבות האלה, כמובן לא בניית מפעל.

זאב אלקין: בניית מפעל זה סיפור של שנתיים, שלוש, זה סדרי גודל אחרים.

זאב אלקין: אם היו מגיעים אלינו בזמן השימוע עם הצעה כזאת, יכול להיות אנחנו שוקלים, זה מאחורינו.

זאב אלקין: אנשי מקצוע שלנו – אני פה אשתף אתכם בהתלבטות, התלבטו בין חודשיים לשלושה, על סמך הידע המקצועי שלנו, זה מאוד קשה גם לדייק במדויק.

זאב אלקין: נועצנו עם שני גורמים שהם גורמי מקצוע – אחד, זה משרד הכלכלה, בסוף הוא צריך לדאוג כאן למשק, שאלנו אותם שאלה, חיכינו זמן לתשובה.

זאב אלקין: בסוף הגיעה התשובה, אמרה שלושה חודשים.

זאב אלקין: קיימנו גם שיח בעל פה עם המל"ל, נציג המל"ל נמצא פה.

זאב אלקין: הם בכלל לא אהבו את עמדתנו מלכתחילה, התווכחו אתנו.

זאב אלקין: אבל אמרו שלצורך ההתארגנות למלאי חירום, גם הם צריכים שלושה חודשים.

זאב אלקין: לכן אנחנו אמרנו לעצמנו, אולי יכולנו להתווכח איתם ולכתוב חודשיים וחצי או חודשיים ושבוע.

זאב אלקין: היות וברור לנו שהולכים פה, מצד אחד לתהליך משפטי שיהיו השלכות להתדיינות המשפטית הזאת, ואנחנו צריכים להיות הכי מסודרים שאפשר, כי למשל, ברור שעשרה ימים זו החלטה לא רצינית.

זאב אלקין: היה ברור לי שהיא לא תצליח לעבור את הביקורת השיפוטית של השלב הבא, כי כולם מבינים שלרוקן את המיכל בעשרה ימים זו גישה לא רצינית.

זאב אלקין: ולכן, רצינו ללכת פה בגישה מבוססת, רצינית שתיתן פתרון למשק.

זאב אלקין: אני אגיד עוד משהו, ההחלטה שלנו לא אומרת שכל שלושת החודשים האלה המיכל צריך כל יום להתמלא ולפעול, וכדאי לשים לב למה אמרנו לחיפה כימיקלים, זו נקודה מאוד חשובה.

זאב אלקין: אמרנו שההיתר הזה ניתן במספר תנאים.

זאב אלקין: תנאי אחד – כדי שלא נהיה עדים לתהליך שהיינו כבר כולנו שאני קורא לו קצת סחיטה של כל המשק, ועוד פעם, חיפה כימיקלים לא יאהבו את הביטוי הזה.

זאב אלקין: אבל ברגע שבית-משפט החליט מה שהחליט, יצאה הודעה שאף צרכן במשק לא יקבל את האמוניה, כי חיפה כימיקלים, כי הרי זה שלו, הוא לוקח הכול לעצמו.

זאב אלקין: אז הודענו בהיתר רעלים, שאם לא תימשך אספקה של האמוניה בזמן שלושת החודשים האלה לכלל צרכנים במשק, אנחנו נשלול את ההיתר לאלתר.

זאב אלקין: המטרה של שלושת החודשים האלה זה לא רק לחיפה כימיקלים, זה למשק כולו, ובראש ובראשונה למשק כולו – זה דבר אחד.

זאב אלקין: דבר שני, אמרנו, לרדת מתחת לשלושת אלפים טון, צריך אישור מיוחד שלנו – למה?

זאב אלקין: כי זה מלאי חירום, וצריך לדאוג שהוא יהיה קיים במדינת ישראל בכל רגע נתון, עד שהוא לא התארגן בדרך אחרת.

<ירון חנן: איפה?

זאב אלקין: זה כבר בינינו לבין המל"ל.

זאב אלקין: המל"ל יודע שזאת המשימה שלו.

זאב אלקין: גורמי הביטחון הרלבנטיים יודעים שזאת המשימה שלהם.

זאב אלקין: אמרו לנו, שלושה חודשים זה הזמן שהם צריכים להתארגנות.

זאב אלקין: כרגע, בשלושת החודשים האלה, אם נראה שהמערכת התארגנה יותר משלושת החודשים, אז נאפשר לרדת משלושת אלפים ומטה.

זאב אלקין: עד שלא, אז זה יהיה שלושת אלפים רף תחתון, צורך חירום של מדינת ישראל.

<ירון חנן: במיכל עצמו?

<ירון חנן: עד יוני.

זאב אלקין: כרגע כן.

זאב אלקין: עד לתום שלושת החודשים.

דוד אמסלם: מה שהוא שואל, בתום שלושת החודשים, האם יהיה מה שנקרא מחסן חירום?

זאב אלקין: בוודאי שכן.

זאב אלקין: זאת אחת מהמטרות שהיינו צריכים לתת את הפתרון, זאת אחת מהסיבות למה צריך שלושת החודשים.

זאב אלקין: תנאי נוסף ששמנו, מה-1 למרץ, ממחר למעשה, אין באופן חופשי – שאל ראש העיר, אנייה, אף אחד לא יידע, אין דבר כזה.

זאב אלקין: לפי היתר הרעלים הזה שיהיה מה-1 במרץ, כל אנייה שתרצה לפרוק אמוניה במפרץ חיפה תצטרך אישור שלנו.

זאב אלקין: ולכן, שלושה חודשים יכולים להתקצר.

זאב אלקין: אם בסוף, למשל, הערכה שלנו שהייתה יותר אופטימית שדיברה על חודשיים נראה שהמשק התארגן תוך חודשיים, ולא צריך יותר אניות, יש מספיק מלאי, ולא צריך, אז לא נאשר אניות.

זאב אלקין: אנחנו בכל שלב נתון לפני שנאשר אנייה, נבדוק מה המצב המדויק של המשק בהתארגנות והאם יש צורך באנייה הזאת.

זאב אלקין: לכן, מי שחושב ששלושה חודשים עכשיו יטיילו פה אניות וימלאו את זה באופן חופשי, זאת לא המציאות.

זאב אלקין: מצד שני, אנחנו צריכים לגלות אחריות.

יעל כהן-פארן: איך הם מילאו לפני שבוע 2,500 טון במיכל בלי שאתם ידעתם את זה?

זאב אלקין: כי עד ל-1 למרץ היה להם היתר רעלים חופשי למלא מתי שצריך.

זאב אלקין: הם פועלים באופן חוקי במסגרת היתר שניתן להם.

זאב אלקין: אבל אני מתאר לכם את כללי המשחק החדשים, והם מכירים אותם מצוין, קיבלנו מאתנו הכול בכתובים מסודר, ואני מניח שגם יערערו, אבל זה עניין אחר.

זאב אלקין: אלה הם כללי משחק החדשים, ולכן, לפי ההתארגנות גם של מלאי חירום, וגם של שאר צרכי המשק, יהיה ניתן לקצר שלושה חודשים במידה וזה אמתי – צריך כל הזמן לבחון מה ההתארגנות, כי בכל זאת, אתם צריכים להבין, זו מציאות חדשה, אגב, אני ממליץ לכל צרכני האמוניה להבין שזו מציאות חדשה, ולצאת להתארגנות באופן מידי, לא לחכות שאחרי שלושה החודשים האלה פתאום העולם עוד פעם התהפך, ולבוא אלינו ולבכות שאין פתרונות.

זאב אלקין: לכן, מהבחינה הזאת הגישה שלנו הייתה מאוד עקבית לאורך כל הדרך כמו שאתם רואים, יש מאחוריה הגיון.

זאב אלקין: מצד שני, אני מקווה שאחראית כלפי המשק שאנחנו בכל זאת כמי ששולל פה היתר רעלים, צריכים לדאוג לאיזשהו מינימום של התפקוד.

זאב אלקין: הבטחנו את זה במהלך כל החודשים האחרונים שזה הכיוון.

זאב אלקין: עמדנו בזה בהחלטה שלנו בשבוע שעבר, ואנחנו גם נעמוד בזה בהמשך – יהיה פה תהליך משפטי, אף אחד מאתנו לא יודע מה יביא תהליך משפטי.

זאב אלקין: יהיה פה רצון אולי מגורמים ממשלתיים אחרים בניסיון להתגבר עלינו דרך ועדת שרים לרגולציה, אני לא רואה את זה כרגע, אבל תיאורטית האופציה הזאת גם קיימת, כרגע אני לא רואה את התהליך הזה קורה.

זאב אלקין: אני הייתי ממליץ, ולכן טוב שמתקיים הדיון הזה.

זאב אלקין: לכל צרכן אמוניה במדינת ישראל להתחיל להפנים שאנחנו במציאות חדשה, כי אנחנו לא מתכוונים לשחק פה "יו יו" והשלושה החודשים האלה לא ניתנו לצורך הידברות.

זאב אלקין: מבחינתנו, כפי שאמרתי, התהליך הסתיים.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: תודה רבה לכבוד השר.

דוד אמסלם: האמת היא, אתה ריתקת אותי במה שאמרת, וגם חידשת לי.

דוד אמסלם: אגיד לכם משהו.

דוד אמסלם: אני כרגע מתלבט לאן אנחנו לוקחים את הדיון, זאת אומרת, מבחינתי הדיון הסתיים.

דוד אמסלם: בגלל שאם השר אמר את מה שאמר, אז אם אתם רוצים להמשיך, אני אשמע אתכם.

דוד אמסלם: אבל אני חושב, וכפי שאמר השר, הוא הביא את זה כבר לנקודת קצה.

דוד אמסלם: את מתעקשת לומר משהו שיחכים אותנו קדימה.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: הביא לנקודת קצה.

<יורם ראב"ד: אנחנו לא רוצים לפגוע באף אחד.

<יורם ראב"ד: אנחנו מבינים שהדיון הסתיים.

<יורם ראב"ד: כבוד היושב ראש, זה בסדר.

<יורם ראב"ד: אם מה שאמר השר שזה לא למשא ומתן, הדיון הסתיים מבחינתנו.

דוד אמסלם: בגדול, בדרך כלל הדיונים בכנסת הם באים לעודד את הממשלה לקדם את הנושא.

דוד אמסלם: היות ובעצם הממשלה כבר קיבלה החלטה, אז מבחינתנו נגמר האירוע.

דוד אמסלם: אם היית מדבר לפני זה היה נכון, אתם מייצגים את מיכל האמוניה.

<יורם ראב"ד: אין לי טענה, ולכן אני אומר, אני מכבד את השר.

דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אני רוצה ממש בשני משפטים.

משה גפני: תראו, אני כנראה הכי ותיק כאן מבחינת הכנסת.

משה גפני: אני הייתי יושב ראש ועדת הפנים, אז זה נקרא ואיכות הסביבה, היום זה נקרא והגנת הסביבה.

משה גפני: אז הייתי בכנסת חבר טוב של יונה יהב, שהוא היה חבר כנסת, עשינו חוקים יחד.

משה גפני: בסדר, גיליתי דברים חדשים שלא ראיתי את זה כשהיית חבר כנסת.

משה גפני: בוא נניח לעניין הזה, זה לא נושא הדיון.

משה גפני: אז היו דיונים על מיכל האמוניה, דיונים קשים.

משה גפני: כל מי שאומר היום, לא דנו על העניין הזה, דנו על העניין הזה באופן אקטיבי, לא סתם.

משה גפני: ולא רק על הנושא של מיכל האמוניה, על כל הנושא של מה שקורה במפרץ חיפה.

משה גפני: היינו שם גם, המצב לא התחיל היום, הוא הלך והחריף ברבות השנים.

משה גפני: אני חייב לומר שאני תמהתי מאוד, גם כחבר כנסת כשהייתי יושב ראש ועדת הפנים, גם כחבר כנסת שנמצא בכל השדולות הירוקות שקיימות.

משה גפני: עליי אומרים בכנסת, שאני חבר כנסת השחור הכי ירוק בכנסת.

משה גפני: קיבלתי את הפרסים שלי.

משה גפני: התפלאתי למה עיריית חיפה נתנה היתר להגדיל את בתי הזיקוק, את בז"ן – למה נתנו את זה?

יונה יהב: לא נתנו.

משה גפני: בסדר, אז אמרתי דברים לא נכונים.

משה גפני: תנו לי להגיד, יש לי חסינות, אני יכול להגיד מה שאני רוצה.

משה גפני: אחרי זה יבדקו האם נתתם אישור לבז"ן, לא נתתם אישור לבז"ן – נתתם.

משה גפני: היום אנחנו נמצאים במצב, הלוואי והיינו מצויים בו מתי שאני הייתי יושב ראש ועדת הפנים.

משה גפני: להיות חבר כנסת ירוק, אז באותם ימים, זה היה משהו הזוי, על אחת כמה וכמה חרדי, ועוד חרדי, בכלל אמרו, תגיד, אתה קיבלת טיפול רפואי, או לא קיבלת?

משה גפני: זה היה משהו הזוי.

משה גפני: אני הייתי צריך לעשות כנס עם הרב הראשי, ולהסביר למה איכות הסביבה נוגע לחיים שלנו?

משה גפני: למה כל הדברים האלה הם חיוניים, לא רק מבחינה אוניברסאלית, הם חיוניים מבחינת היהדות.

משה גפני: אני שכנעתי בעניין הזה חברים שלי, ויותר, ויותר נהיה מי שחבר כנסת שהוא ירוק והוא חברתי בעניין הזה, הוא עושה דבר נכון.

משה גפני: אין דרך חזרה - רבותיי, מחיפה כימיקלים.

משה גפני: רבותיי, מהארגונים הירוקים.

משה גפני: אני מכיר את הכנסת – אין דרך חזרה.

משה גפני: המציאות היא שמיכל אמוניה לא יהיה.

משה גפני: אין מציאות כזאת היום, מה שפעם לא היה קורה.

משה גפני: היינו צריכים להילחם בעשר אצבעות שלנו מספר בודד של חברי כנסת, עם ארגונים גם כן שהיו מעט מאוד.

משה גפני: היום זה כבר לא שם.

משה גפני: היום החיים עושים את שלהם.

משה גפני: צריך לגבות את השר להגנת הסביבה על מה שהוא אמר כאן עכשיו בוועדה.

משה גפני: צריך לגבות אותו על העניין הזה, הוא לא יחזור בו.

משה גפני: חיפה כימיקלים, תיכף תשמעו אותם, להערכתי, הם יגידו דברים שכבר לא היו אומרים לפני חמש או עשר שנים.

משה גפני: כולם מבינים שהמפעלים צריכים להתקיים, וכשהמפעלים צריכים להתקיים, צריכים להתקיים לא עם מיכל האמוניה, להתקיים עם אופנים אחרים שמבחינה מקצועית צריך לעשות את זה, אף אחד לא ייסגר.

משה גפני: אני זוכר שהיה לי בוועדת הכספים, שבאו אליי הטייקונים ואמרו, מה זה?

משה גפני: אתה מגדיל את המיסוי על הנושא של חיפושי גז?

משה גפני: אנחנו לא נחפור.

משה גפני: אמרתי, תודה רבה, הנה הדלת, תצאו, נביא אחרים.

משה גפני: אין מציאות כזאת, שבן אדם נמצא עם מפעל, והוא פתאום בא ואומר, לא מתאים לי העניין הזה.

משה גפני: הכול יעבוד, בעזרת השם, ומיכל האמוניה לא יהיה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

<מאיה יעקבס: אני מעמותת "צלול".

<מאיה יעקבס: אני מתנצלת שהפרעתי, אני פשוט מתרגשת.

<מאיה יעקבס: אנחנו מלווים את הנושא הזה כבר חמש וחצי שנים, ומובילים בעצם את הקמפיין.

<מאיה יעקבס: הובלנו את גלעד ארדן - - - שבחן את החלופות.

<מאיה יעקבס: דחפנו את השר פרץ להוביל להחלטת הממשלה, לסגירת מיכל האמוניה.

<מאיה יעקבס: לא הרפינו מהשר גבאי, ומכרז שנמשך ונמשך – שבע פעמים דחו אותו כדי למצוא יזם שחיפה כימיקלים היו הגורם המחבל המרכזי מאחורי הקלעים כי הם היו אלה שלא הסכימו להצטרף.

<יורם ראב"ד: - - - חיסיון, תשמרי על מה שאת אומרת.

<מאיה יעקבס: סליחה?

<מאיה יעקבס: נראה לך.

<יורם ראב"ד: שלך אין חיסיון.

<מאיה יעקבס: סליחה, אתה מאיים עליי?

<יורם ראב"ד: לא, אני אמרתי תשמרי על העובדות.

<מאיה יעקבס: - - - לייצר אמוניה לפני חמש שנים - - -

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: סליחה.

דוד אמסלם: אני מבקש, כאן לא מפריעים.

<מאיה יעקבס: אני רוצה להצביע על כמה נקודות שמאוד חשובות שלא עלו פה.

<מאיה יעקבס: לפני שבוע נחשף ב"ערוץ 2" הקשר בין חיפה כימיקלים לבין המל"ל, אדון וווה יושב כאן, הציג דוח לממשלת ישראל שאומר שמיכל האמוניה הוא לא מסוכן.

<מאיה יעקבס: שלוש וחצי שנים שהממשלה לקחה את הזמן - -

דוד אמסלם: אני שואל מה את רוצה?

דוד אמסלם: הזמן שלי קצר, אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אחרי מה שאמר השר, יש לך משהו לקדם אותנו?

דוד אמסלם: יש לך משהו לחדש לנו?

דוד אמסלם: אז תגידי.

<מאיה יעקבס: יש לי הרבה.

<מאיה יעקבס: קודם כל לגבי המיכל, המיכל הספציפי הזה.

<מאיה יעקבס: מדברים על שלושה חודשים שיסירו את היתר הרעלים.

<מאיה יעקבס: אסור שהוא יישאר פיזית שם.

<מאיה יעקבס: אם צריכים להשתמש באיזשהו מיכל אחר שיכיל אמוניה, צריך להיות מבנה אחר.

אורן אסף חזן: - - -

<מאיה יעקבס: לא, הוא לא אמר בפירוש.

<מאיה יעקבס: דבר שני, צריך לפתוח חקירה על הקשר שלא היה חשוף לציבור בין המל"ל לבין חיפה כימיקלים, וגם לא להעביר את האמוניה לאשקלון.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<יורם ראב"ד: אני עו"ד של חיפה כימיקלים.

<יורם ראב"ד: אנחנו לא ניכנס לפרטים, כי לאור דברי השר, הבנו שבעצם אנחנו במין משא-ומתן, בטח לא בפורום הזה.

<יורם ראב"ד: באנו עם רצון טוב, ועם רעיונות לשים על השולחן, ואולי לדון בהם, אבל אנחנו מבינים שהפורום הזה הוא לא הפורום המתאים, אנחנו נעשה את זה מול השר.

<יורם ראב"ד: יש לנו כוונות באמת להציע פתרונות שלא עלו עד היום על השולחן.

מיכל רוזין: למה הם חיכו כל כך הרבה זמן?

מיכל רוזין: – השר שאל.

דוד אמסלם: השר לא פה.

דוד אמסלם: הוא יענה לו אחרי זה במשרד שלו.

דוד אמסלם: מיכל, את מפריעה לי, ומתעקשת להפריע.

מיכל רוזין: הוא היה עונה.

מיכל רוזין: לא, שהציבור ישמע.

דוד אמסלם: לא, אני לא רוצה שהוא יענה, זה לא חשוב.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יורם ראב"ד: אני מבטיח לך שאני אענה לשר.

<יורם ראב"ד: הסיבה העיקרית לכך שאנחנו יודעים להציג היום חלופות שלא היו לפנינו קודם נובעת מהשינוי בעמדת המדינה כפי שהושמעה אתמול בבית-המשפט, לכך שלא נדרשת יותר כמות מינימום שאנחנו צריכים לשמר עבור המשק.

<יורם ראב"ד: ברגע שהמדינה הסירה מאתנו את הצורך לשמר את המינימום הנדרש לכלל הצרכנים במשק - מדובר כמאה צרכנים, אנחנו יודעים להציע חלופות אלטרנטיביות למצב הקיים שאנחנו חושבים שהתקבלו על-ידי השר, אבל שוב, זה לא הפורום.

<יורם ראב"ד: נאמרו פה מלים קשות בעיניי.

מיכל רוזין: נאמרו פה דברים לא נכונים.

<מאיה יעקבס: נאמרו פה דברים - - -

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: ראש העיר חיפה, תראה, אני מכבד אותך.

דוד אמסלם: בן-אדם רגיל הייתי מוציא אותו כבר לפני כמה דקות.

דוד אמסלם: אז אני מבקש ממך.

יונה יהב: רק להגיד משפט.

דוד אמסלם: אני מבקש, אתה לא תתפרץ כאן.

דוד אמסלם: הסברתי לך ואמרתי לך כמה פעמים, זה כאן לא עיריית חיפה.

דוד אמסלם: אני כאן מנהל את הדיון לפי כללים.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להפריע.

<יורם ראב"ד: אני לא אכנס לכל הדברים שנאמרו פה, ואנחנו כמובן חולקים על חלק גדול מהדברים שנאמרו פה.

<יורם ראב"ד: אבל הייתה פה אמירה לגבי האחים טראמפ, ולזה אני חייב להתייחס.

דוד אמסלם: לא.

<יורם ראב"ד: סליחה, זה שפוגעים - - -

דוד אמסלם: לא, אני מבקש לא, עצור, זה לא חשוב.

דוד אמסלם: דרך אגב, אף אחד גם לא פגע.

<יורם ראב"ד: ברגע שזרקו לאוויר - - -

דוד אמסלם: אני כאן ברשותך בוועדה משתדל לא לעסוק ברכילויות.

דוד אמסלם: אני מציע לא להיכנס לשם.

אורן אסף חזן: לא, אבל היושב ראש, הוא מבקש להגיב.

דוד אמסלם: אתה כל הזמן אומר לי מה להגיד.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חזן, אתה כבר מעיר לי פעמיים איך לנהל את הישיבה, גם לא פעם אני מבקש.

דוד אמסלם: אני מציע לא להיכנס לשם, אני לא רוצה ללכת לשם.

<יורם ראב"ד: אמרת, ואני מסכים.

<יורם ראב"ד: אדוני, אני מבקש לפחות לפרוטוקול, כדי שהפורום יידע, כי יש דברים שלא יודעים.

<יורם ראב"ד: חיפה כימיקלים אחראית לאחוז מסך הכול היצוא של מדינת ישראל.

<יורם ראב"ד: אחוז מהיצוא של מדינת ישראל, ו-2% מהיצוא התעשייתי.

<יורם ראב"ד: יושבים פה כאילו - - -

<מאיה יעקבס: - - - את הכול הם עושים בבתי-משפט.

דוד אמסלם: סליחה, מאיה, קומי, צאי החוצה, אני לא בגן ילדים פה.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע לפני כן את המל"ל.

דוד אמסלם: שאלה אחת לך ווה, תשובה ונגמור את העניין.

דוד אמסלם: אתה רוצה להגיב על מה שאמרו.

דוד אמסלם: קודם כל שב.

מיכל רוזין: אולי נכניס את מאיה.

דוד אמסלם: מיכל רוזין, אני לא רוצה להוציא אותך גם.

מיכל רוזין: למה שתוציא אותי?

דוד אמסלם: בגלל שאת מפריעה לי.

דוד אמסלם: אני אוהב אותך.

מיכל רוזין: אני עוזרת.

דוד אמסלם: לא, אל תעזרי לי.

דוד אמסלם: ווה, אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: אצלי לא מתייחסים מה הוא אמר, כן אמר, לא אמר.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: יש לי שאלה אחת.

<זאב - ווה צוק רם: כאשר מתייחסים אליי, אז אני חייב להתייחס.

דוד אמסלם: לא, אתה לא חייב כלום.

דוד אמסלם: אתה רק חייב לענות לשאלות שלי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחת, תענה לי רק בכן ולא.

דוד אמסלם: אם תרצה להאריך בשתי משפטים, ובזה בעצם מבחינתי תם הדיבור שלי אתך בעניין.

דוד אמסלם: השר אמר שבעצם המדינה צריכה לשעת חירום כ-3,000 טון אמוניה.

דוד אמסלם: הוא אמר שזה בעצם סיפור שאתם אמורים לסגור את הסיפור הזה של שעת חירום.

דוד אמסלם: האם אתם ערוכים בשלושה חודשים לתת תשובה לסיפור של שעת חירום?

<זאב - ווה צוק רם: ישבנו עם השר, ביקש שנעשה את המשימה הזאת כחלק מאלה שאחראים על הנושא הזה - היבטי החירום של מדינת ישראל - נשתדל לעמוד בזה.

דוד אמסלם: לא נשתדל.

דוד אמסלם: אני שואל אם אתם יודעים להביא את התוצאה, בגלל שאם זה לא יקרה, אני מניח שנעשה פה דיון, בעוד שלושה חודשים אני אשאל אותך.

דוד אמסלם: תראה, אני בדיונים שלי שואל את הבן-אדם, תגיד, כמה אתה צריך?

דוד אמסלם: אני אומר לו תשמע, אם יהיה שלושה חודשים ושבועיים, אז אתה תגיד לי שזה אפשרי?

<זאב - ווה צוק רם: אנחנו מקווים שנעמוד בשלושה החודשים שסיכמנו עם השר.

דוד אמסלם: מקווים זה לא טוב.

<זאב - ווה צוק רם: זה טוב.

דוד אמסלם: מבחינתי זה לא טוב, אתה אל תחלק לי ציון עכשיו.

<זאב - ווה צוק רם: זה טוב, כיוון שישנם תהליכים, כי יכול להיות שאני אציע איזה מקום, המל"ל יציע איזה מקום.

אורן אסף חזן: היושב ראש, למה הם ביקשו שלושה חודשים מראש והם לא יכולים לעמוד בזה?

אורן אסף חזן: הוא אומר שהוא מקווה.

דוד אמסלם: אני אומר דבר מאוד פשוט - שלושה חודשים זה נראה לך זמן סביר כדי שתתנו את התשובה?

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לי.

<זאב - ווה צוק רם: כן.

<זאב - ווה צוק רם: אני חייב להגיד משהו.

<זאב - ווה צוק רם: מאיה ציינה שגילתה סוף כל סוף, או מישהו גילה סוף כל סוף את הקשרים של משרד ראש הממשלה עם חיפה כימיקלים, ואכן, זה אפילו יצא בתקשורת.

<זאב - ווה צוק רם: נכון, המל"ל ניהל פורום מקצועי עם חיפה כימיקלים, עם אלוף פיקוד העורף, וצוות פיקוד העורף שאחראי על המיכל הזה בחירום.

<זאב - ווה צוק רם: עם המשרד להגנת הסביבה, בראשות השר, ועם כל הגורמים שצריכים, כולל פגישה עם פרופ' נוטע, שהוא אחד האנשים שחתום על הדוח, כולל פנייה לראש עיריית חיפה.

דוד אמסלם: ווה, זה בסדר.

<זאב - ווה צוק רם: כולל פנייה לראש העיר לכנס צוות משולב - - -

דוד אמסלם: אתה נראה לי בן-אדם מכובד.

דוד אמסלם: אני מרגיש אפילו טיפה בושה בגלל שאתה צריך להסביר את זה.

דוד אמסלם: אני סומך על היושרה שלכם.

דוד אמסלם: תשמע לי.

דוד אמסלם: אני מנהל כאן שבעה דיונים ביום.

<זאב - ווה צוק רם: - - - לשפוך רפש על משרד ראש הממשלה.

<זאב - ווה צוק רם: ..

דוד אמסלם: סליחה, אני מנהל פה שבעה דיונים ביום, ביום שני.

דוד אמסלם: אני אומר לך שאם אני אתייחס לכל מה מי שאמר מה, תאמין לי, אני לא אסיים אפילו רבע דיון.

דוד אמסלם: אני, אם אני לא שואל אותך משהו, אז חזקה, אתה איש ישר, הגון, מערכות ישרות, אז אנחנו לא רוצים לצאת בפני כתבה בעיתון, עזוב, אנחנו לא שם - עצם העניין שאתה מתייחס לזה זו בעיה.

<זאב - ווה צוק רם: סגרנו את העניין.

מיכל רוזין: הבעיה איך לא ישבו ביחד ולא הגיעו למסקנה הנכונה, זאת הבעיה.

מיכל רוזין: לא מי ישב, ומי - - -

דוד אמסלם: מיכל, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, ועוד מעט פעם שנייה גם.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: זאת שאלה לגיטימית.

דוד אמסלם: בגלל שאת לא בזכות הדיבור.

משה גפני: השר נמצא כאן.

משה גפני: אני מציע לכם, אל תיכנסו לפרטים, בסדר, אבל תגידו את העקרונות – חשוב מאוד.

דוד אמסלם: בבקשה, מנכ"ל חיפה כימיקלים בישראל.

דוד אמסלם: בבקשה.

<נדב שחר: שלום לכולם, מאחר ואני מרגיש כאויב העם, מאחר וכולם חושדים בנו שאנחנו לא אכפת לנו מתושבי חיפה, מאחר וחושבים שאנחנו איזה אויב שלא מתייחס, אני לא חושב שזה המצב לאשורו.

<נדב שחר: ואני לא חושב שהכוונה שלנו עכשיו להיכנס להצדיק או לא להצדיק עניינים שעלו כאלה וכאלה, אני חושב שזה לא המקום ולא הזמן - מה כן אני חושב?

<נדב שחר: אני חושב שזה נכון, כי גם ניסיתי לפגוש בשלושה חודשים האחרונים את השר לאיכות הסביבה ולא הצלחתי.

<נדב שחר: ברגע שהמכרז נפל, משרד ראש הממשלה יחד עם משרד האוצר, ואחר כך משרד האוצר קיבל את ההובלה על זה, הקים ועדה למצוא אלטרנטיבות להקמה של מפעל בתוך הדו-שיח הזה אנחנו היינו עמוק.

<נדב שחר: עמדת משרד האוצר הייתה נגד הקמת מפעל, הוא מעדיף אלטרנטיבות של יבוא מירדן שעדיין הוא בודק אותם.

<נדב שחר: הוא העדיף אלטרנטיבות של כניסה נוספת בקצ"א.

<נדב שחר: למרות שהיה לו ברור, ואני חושב שחשוב שהאנשים יידעו כאן, חיפה כימיקלים שגם דנה איתם בפתרון של מפעל של חיפה כימיקלים רק 67% ממנו הסכימה להביא 200 מיליון דולר, ולהגיע להבנה עם משרד האוצר על בסיס אותם 700 מיליון שקל שכביכול אומרים שמשרד האוצר העמיד, והוא לא העמיד אותם.

<נדב שחר: בעצם, לא התקיים שום דו-שיח אמתי על הקמת מפעל, לא התייחסו לבעיות.

<נדב שחר: אני חושב שהשר מבין את הבעיות לא פחות ממני, הוא נקב בהן.

<נדב שחר: ולכן, אני חושב שלבוא ולהגיד שחיפה כימיקלים שלושה חודשים ישבה ולא עשתה כלום, קצת לא נכון.

<נדב שחר: אני באופן אישי נפגשתי גם עם שר האוצר פעמיים בנושא הזה.

<נדב שחר: נפגשתי עם מנכ"ל משרד הממשלה מספר פעמים.

<נדב שחר: כל אנשי אגף התקציבים שעמיר לוי, מונה על-ידי השר לעמוד בראש הוועדה, ולבוא היום להציג לפני כולם שחיפה כימיקלים ישבה ולא עשתה שום דבר, אני חושב שזה לא הגון, אני חושב שהיינו הגונים גם לפני זה.

<נדב שחר: לגופו של עניין.

<נדב שחר: אתמול כן נפל דבר בבית-המשפט, כי פעם ראשונה הגיע נציג המדינה ואמר שני דברים בסיסיים.

<נדב שחר: 1.

<נדב שחר: אנחנו לא צריכים מלאי אמוניה חירום.

<נדב שחר: 2.

<נדב שחר: אנחנו לא צריכים נקודה אחת שתכניס את האמוניה לישראל.

<נדב שחר: 3.

<נדב שחר: שכל גוף שנמצא ימצא את הפתרון שלו - אלה כללים שמשנים את המשחק.

<נדב שחר: חיפה כימיקלים מכל טונה שנכנסת, בוא נגיד את המספרים - לשבוע חיפה כימיקלים צורכת כ-1,600 טון אמוניה, ושאר המשק, שהוא לא חיפה כימיקלים שמייצר כל מיני מוצרים והם נשארים במשק הישראלי, גם חיפה משאירה חלק מהמוצרים במשק הישראלי צורכת עוד 800 טון אמוניה.

<נדב שחר: דרך אגב, זה מתאים למספרים שהשר אמר, המספרים שהשר אמר הם מספרים נכונים.

<נדב שחר: חיפה כימיקלים בהחלט יודעת להציג לאור מה שקרה אתמול, יודעת להציג למשרד האוצר אלטרנטיבות שעומדות בכללים למשרד איכות הסביבה, יודעת להציב אלטרנטיבות שבבסיס שלהן עבודה ברמות מלאים הרבה יותר נמוכות.

<נדב שחר: לא צריכים את המיכל של ה-12 אלף טון.

<נדב שחר: מבחינתנו, עם זמן התארגנות, אפשר גם לסגור את המיכל הזה.

<נדב שחר: ברגע שזו הייתה עמדת המדינה, ואנחנו היינו יכולים להציג את הפתרון לחיפה כימיקלים בלבד ולעסוק בזה, זה עוזר לנו מאוד.

<נדב שחר: אנחנו ננצל את ההזדמנות להיפגש עם אנשי המשרד, ונראה להם שחיפה כימיקלים, לצרכיה היא, על מנת לקיים היא חברה טכנולוגית, חברה מובילה עולמית, היא מעסיקה אלפי עובדים, לא צריכים לזלזל בזה כל כך.

<נדב שחר: להיות יצואן זה לא עונש.

<נדב שחר: להיות יצואן זה כבוד גדול.

<נדב שחר: אני חושב שאמירה שמסתכלת ואומרת לאלפי עובדים - עזבו, תגמרו, אני מזמין גם את השר לאיכות הסביבה לבקר לא רק במיכל האמוניה, מיכל האמוניה זה לא חיפה כימיקלים.

<נדב שחר: לבקר בחיפה כימיקלים, ולראות מה חיפה כימיקלים עושה.

דוד אמסלם: אגב, אתם הזמנתם אותי, אני נעניתי, ואני אבוא לסיור אצלכם.

<נדב שחר: בשמחה.

<נדב שחר: אנחנו יודעים, אם המשרד יאשר לנו, להוריד את הכמויות ולדאוג לצרכים של חיפה כימיקלים הרבה יותר מהר מאשר אנשים חושבים.

<נדב שחר: אנחנו נצטרך את עזרת המשרד, לא בכמויות, אלא רק בהיתרים לטווח קצר מאוד.

<נדב שחר: תודה רבה.

יעקב אשר: הוא קיבל את ההמלצה של הרב גפני, הוא דיבר לעניין.

דוד אמסלם: אני מבקש לסכם מכבוד השר.

זאב אלקין: את עיקר הדברים פרסתי בפניכם, אני רק אתייחס לדברים האחרונים של נציגי חיפה כימיקלים.

זאב אלקין: אני רוצה לחדד מספר דברים.

זאב אלקין: קודם כל, לתפיסתי האישית לפחות, ולתפיסתנו, חיפה כימיקלים וגם האחים טראמפ, הם לא אויבי מדינת ישראל - נהפוך הוא.

דוד אמסלם: בוודאי, אף אחד לא חשב כך בכלל.

זאב אלקין: לכן, מלכתחילה, כפי שאמרתי, אנחנו הגענו לאן שהגענו לא בחדווה גדולה, אלא במצב של העדר פתרונות.

זאב אלקין: אבל בוודאי אנחנו לא שמחים לשום פגיעה בתעשייה, ולא מחפשים את זה.

זאב אלקין: אלא כל פתרון שיימצא בלי לסכן את הבריאות ואת החיים של תושבי מפרץ חיפה, ובכלל, כלל תושבי מדינת ישראל, הוא בוודאי יהיה מקובל עלינו ונשמח לתת את כל התשובות לכל הצעה פרטנית שנקבל מהר.

זאב אלקין: לא התכוונתי שבשלושת החודשים האחרונים חיפה כימיקלים ישבו בחיבוק ידיים, האחרונים שהיו.

זאב אלקין: אני אדייק מה אמרתי ואחזור על זה.

זאב אלקין: אני חושב שחיפה כימיקלים דיי ישבו בחיבוק ידיים בזמן המכרז, וחבל שכך.

זאב אלקין: בשלושת החודשים האחרונים אני יודע שהיה שיח, אבל, לצערי, בלי להיכנס כרגע מה הסיבות לכך, הוא לא הבשיל למה שביקשנו – שחיפה כימיקלים יניח על שולחננו תכנית סדורה וברורה עם לוח זמנים מאוד ברור.

זאב אלקין: אבל כפי שאמרתי, אין דרך חזרה בעיניי מהמועד של סגירת המיכל, אלא אם כן, בית-משפט החליט אחרת.

זאב אלקין: אנחנו כפי שאמרתי, כבר לא נמצאים בתהליך ההתדיינות, אבל כל תכנית שיבקשו מאתנו היתר רעלים למתקן כזה או אחר שצריך לייצר אמוניה או משהו אחר, אנחנו נשקול את זה לגופו.

זאב אלקין: כדאי לזכור שאחת מהבעיות העיקריות של המיכל, זה לא רק המיכל עצמו, אלא זה האנייה, ולכן אם יחזרו אלינו עם פתרונות עוד פעם עם אניות גדולות של האמוניה, אז תהיה אותה בעיה ונגיע לאותו מקום.

זאב אלקין: לכן, אני לא יודע מה התכנית שאתם מתכננים, תבואו, תציגו, ואנחנו נדון בזה לגופו של עניין בצורה מקצועית, אבל כדאי לשים לב לנקודה הזאת כי מיכל הפך לסמל, אבל אנייה בעייתית לא פחות, אולי יותר אפילו מהמיכל עצמו.

זאב אלקין: אני מאוד אשמח אם יימצא פתרון.

זאב אלקין: זה נכון שהמסר שלנו למשק שכל אחד צריך להתארגן בכוחות עצמו בכל מיני התאגדויות קטנות.

זאב אלקין: אבל יחד עם זאת, אמרתי, כתבנו את זה ואני חוזר על זה עוד פעם כאן.

זאב אלקין: לשלושת חודשי התארגנות, עד שהמשק לא התארגן, המיכל צריך לשאת את כל המשק כולו.

זאב אלקין: אמרנו את זה מפורשות, ואנחנו עובדים מאחורי זה.

זאב אלקין: זה חלק מהתנאים לאותו היתר רעלים, גם לירידה מתחת למלאי החירום, וגם לגבי הדרישה שלנו שכל צרכן יוכל להשתמש בשלושת החודשים האלה במיכל באופן חופשי, ולא יהיה מצב שכל תכולת המיכל תיסגר אך ורק בשביל חיפה כימיקלים.

זאב אלקין: אם המשק התארגן יותר מהר משלושה חודשים, אז אין בעיה, אז אפשר פשוט להקדים את סגירת המיכל, או לפחות לא לאפשר לאניות נוספות לפרוק שם.

זאב אלקין: מה שכן צריך לשלושה חודשים האלה את המאגר הזה, כי הוא צריך זמן התארגנות.

זאב אלקין: לכן, יש הבדל בין תפיסה עקרונית שלנו לבין שלושת החודשים האלה.

זאב אלקין: לסיכום של דבר, מכל הדיון הזה אני דווקא שמחתי מאוד לשמוע בדברים של חיפה כימיקלים שנפל האסימון אצל כולם.

זאב אלקין: שמיכל האמוניה במפרץ חיפה הופך עוד שלושה חודשים ל"ז"ל".

זאב אלקין: הוא נתן את מה שהוא נתן למדינת ישראל ולמשק הישראלי במשך תקופה ארוכה.

זאב אלקין: אנחנו כולנו צריכים להתארגן למציאות חדשה, שאני מאמין שנוכל להתארגן לה בלי לסכן את הבריאות ואת החיים של תושבי מדינת ישראל מצד אחד, ובלי לפגוע בתעשייה שהיא ערך חשוב לא פחות מצד שני.

דוד אמסלם: אני מציע לכם להיפגש עם השר.

זאב אלקין: יש לזה סיבה.

זאב אלקין: הבקשה הזאת הגיעה בזמן הליך השימוע, אני שקלתי את זה.

זאב אלקין: אני הגעתי למסקנה, היות ומשא ומתן תקציבי במילא היה של שר האוצר שלא נכון שאני בזמן הליך השימוע ייפגש.

זאב אלקין: הצעתי לכם להיפגש עם המנכ"ל, האופציה הזאת עלתה על השולחן, אתם בחרתם לא לממש אותה.

זאב אלקין: הייתה מחשבה מאחורי העניין עד גמר הליך השימוע, היה נראה לי לא נכון.

דוד אמסלם: כמו שאני מכיר גם את השר וגם את המנכ"ל - צוות מקצועי, אנשים מדהימים, גם נגישים, בלי הרבה כבוד אישי בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני בטוח שכולם כווני מטרה, ולכן מעכשיו תפגשו איתם.

דוד אמסלם: אני רוצה לשבח אותך, אדוני השר, על ההחלטה.

דוד אמסלם: התקבלה החלטה פה, באמת, אתה אולי אומר את זה בטון הרגוע שלך הפשוט, אבל יש פה החלטה היסטורית, דרמטית – שאפו - כל הכבוד לך.

דוד אמסלם: אני מודה לך בשם עם ישראל.

זאב אלקין: הרבה אנשים והצוות של המשרד.

זאב אלקין: תפקידי היה רק לתת להם גב.

זאב אלקין: העבודה הקשה בלילות זה שלהם.

דוד אמסלם: אבל בסוף זה הגב.

דוד אמסלם: דרך אגב, מה שקרה עם כל השרים הקודמים, אני מניח שיכול להיות שבאמת זה גם היה חלק מהאבולוציה, שאם היינו מתחילים עכשיו יכול להיות שזה גם היה עם עוד שלושה שרים.

זאב אלקין: זה נכון.

זאב אלקין: בלי השלבים הקודמים, אמרתי - לא היינו מתקדמים.

דוד אמסלם: אני מודה לכולכם, לכל הארגונים, האנשים היקרים שבאתם לכאן.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.