ועדת המשנה לטיפול בצעירים וצעירות חסרי בית, כנסת 20, פרוטוקול מספר 8, 2017-01-02 13:30

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: באנו מוועדה מאד חשובה, ועדה משותפת של העבודה ומעמד האישה על העובדים הסוציאליים.

מירב בן ארי: ההתקפות עליהם, אז זה גם חשוב.

מירב בן ארי: אני שמחה לראות פה פרצופים מוכרים, חביבים עלי.

מירב בן ארי: היום נפתח את ועדת המשנה לטיפול בצעירים ובצעירות חסרי בית, של ועדת העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: הדיון היום מתחלק לשניים.

מירב בן ארי: בהתחלה נדבר על המוכנות של הרשויות המקומיות מבחינת היערכות לחורף.

מירב בן ארי: אנחנו כבר בעיצומו של החורף, אבל נדבר קצת על מה קורה.

מירב בן ארי: גם כמהות הכתבה של יגאל מוסקו שהייתה ביום שישי באולפן שישי, שזה היה יותר על דרי רחוב, אבל אין ספק שמי שראה את הכתבה יכול היה להזדהות עם המצוקות.

מירב בן ארי: בחצי השני אנחנו נתייחס למחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

מירב בן ארי: אני אשלח כמובן לכל מי שירצה וכל הכבוד על מחקר מעמיק.

מירב בן ארי: רק מלהסתכל על כל המקורות שלך, אודי, יישר כוח.

מירב בן ארי: אני קראתי הכל.

מירב בן ארי: גיא היועץ שלי יישלח לכל מי שירצה.

מירב בן ארי: ביקשתי מאודי בחלק השני לתת בריף על המחקר.

מירב בן ארי: מחקר מאד מאד מעמיק.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם היה בעבר מחקר כזה.

מירב בן ארי: היה בעבר מחקר על חסרי הבית?

<אהוד משה בקר: היה על חסרי בית ודרי רחוב.

מירב בן ארי: אבל לא בדגש על צעירים.

<אהוד משה בקר: ולא בדגש גם על חו"ל ומה שקורה למציאת פתרונות.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אז אנחנו נתייחס גם למחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

מירב בן ארי: הוא נתן כאן גם סקירה משווה.

מירב בן ארי: אנחנו לא נגיע לכל המדינות שהוזכרו במחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אבל אני בהחלט מציעה לכל מי שעוסק בחסרי בית, בטח חסרי בית צעירים עניים, לקרוא את המחקר הזה, סקירה משווה וגם מחקר מצוין.

מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם מה שקורה ברשויות.

מירב בן ארי: אתמול הייתי בעיריית תל אביב.

מירב בן ארי: הייתה לנו פגישה טובה מאד.

מירב בן ארי: אני רואה שגם מהרטה באה היום, אז זה טוב.

<מהרטה ברוך: האמת שגם יואב אמור להגיע.

מירב בן ארי: הייתה לנו פגישה טובה עם הצוות שלך שם, עם שרונה, מנהלת אגף הרווחה החדשה.

מירב בן ארי: אני מקווה ואני גם בטוחה וגם לפי ההיערכות, אליה אנחנו גם תיכף נתייחס ספציפית, שבאמת יש נכונות ויש היערכות.

מירב בן ארי: החורף הזה זה כבר לא יהיה, אבל מה שבטוח שאת הפרויקטים אנחנו נקדם ונבנה סוף סוף.

מירב בן ארי: צריך סבלנות, אין מה לעשות.

מירב בן ארי: כבר למדתי את זה.

מירב בן ארי: הם אומרים שיחסית אני בזמן קצר, אז בסדר.

מירב בן ארי: עדיף שיהיו לך סטנדרטים גבוהים ואז זה ייקח זמן, מאשר שמראש ניתן זמן לרשויות.

מירב בן ארי: אני מבקשת לציין לחיוב - - -

<מהרטה ברוך: בעיר תל אביב, את יודעת, נעשית - - -

מירב בן ארי: לא, לא, בדיוק באתי להגיד שאני מבקשת להציג - - -

<מהרטה ברוך: וכל השלטרים הנוספים שאנחנו עושים.

מירב בן ארי: כן, אני בדיוק אמרתי.

מירב בן ארי: את נכנסת לי לדברים.

מירב בן ארי: אני באמת רוצה לציין לחיוב שיש גם דברים שקורים בתוך הרשויות.

מירב בן ארי: גם בחיפה קרה לנו אירוע משמעותי עם האגף, גם בתל אביב הייתה החלפה של פרסונות שגם זה משמעותי.

מירב בן ארי: הנה יואב, בדיוק דיברנו עליך.

מירב בן ארי: וכמובן יש לנו את העניינים הרגילים שאנחנו קצת מתעכבים איתם.

מירב בן ארי: אז בואו נתחיל משלוש הרשויות הגדולות ואז נעבור.

מירב בן ארי: עד שיואב יתארגן, ציפי, בואי נתחיל עם ירושלים.

<ציפי נחשון גליק: בואי נתחיל לומר משהו כללי.

<ציפי נחשון גליק: שנת 2016 מבחינתנו הייתה אבודה בניצול התקציב, אבל היא בנתה את התשתית ולקיחת האחריות של הרשויות המקומיות.

<ציפי נחשון גליק: כמו שאת יודעת בעצם, כל הלנות החירום שנמצאות בשלב כזה או אחר של הקמה, הן נעשות ואני התעקשתי שזה יהיה דרך הרשויות המקומיות, כדי שהמוטיב של אחריות הרשות המקומית לילדיה יהיה גם לגבי 18-25.

מירב בן ארי: בעצם עד היום זה בכלל לא היה חלק מהאג'נדה שלהן.

<ציפי נחשון גליק: זה לא היה המנדט שלהן, לא.

מירב בן ארי: היה או קטינים או - - -

<ציפי נחשון גליק: גם רשות החירום היחידה שפעלה עד עכשיו, השלטר של על"ם, הוא בעצם היה ביוזמת על"ם, הוא לא היה ביוזמת הרשות.

<ציפי נחשון גליק: זה נכון שהרשות באיזה שהוא שלב חברה לזה ונתנה תקציבים - - -

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אני יודעת למה את מהנהנת, בגלל שאתם נותנים שם כסף.

<ציפי נחשון גליק: נכון.

<איילה קדמי חקלאי: לא רק בגלל זה, בגלל הלנות החירום במלון הבירה בזמנו והתשתית הזאת לצעירים.

<איילה קדמי חקלאי: זה לא לקטינים, זה 18 עד גיל 26.

<ציפי נחשון גליק: יש הבדל בין שאתה מלין חירום בבית מלון לבין הלנת חירום כמו שאנחנו בעצם הנחינו את הרשויות להקים, כי במודל שלנו זה לא רק לתת לו את הלינה ולהשגיח שהוא ישן בלילה, אלא באמת לנסות ולשכנע אותו לעשות איזה תהליך כדי שהוא ייצא מהמעגל הזה של העוני, של דרות הרחוב וכו'.

<ציפי נחשון גליק: אז אני שמחה שהנציגים הבכירים ברשויות המקומיות הגדולות והמשמעותיות, למתן המענים האלה של הלנת חירום – חיפה, ירושלים, תל אביב, באר שבע – שבעצם הם לקחו על עצמם גם אחריות לתת מענה לגילאים 18-25 וגם אחריות בעצם ברמה לאומית, כי בסופו של דבר ההלנות האלה לא יתנו מענה בתל אביב רק לתושבי תל אביב או בירושלים רק לתושבי ירושלים ועל זה מגיע להם כל הכבוד, שבסופו של דבר הם התארגנו.

<ציפי נחשון גליק: לכן מצד אחד אני מאד מתוסכלת שעדיין הלנות החירום לא נפתחו, אבל אני בסך הכל שמחה על התהליך שעברנו עם הרשויות המקומיות, שבאמת בסופו של דבר לקחו את האחריות וכמו שאת יודעת, אנחנו נמצאים במדינה בירוקרטית שכל דבר בודקים ובוחנים והיה תהליך מאד ארוך של הסכמים וחוזים וועדת מכרזים וכו'.

מירב בן ארי: שאנחנו עדיין בעיצומו.

<ציפי נחשון גליק: כן, שאנחנו בתוך התהליך הזה ובאמת כמו שאת אומרת נשמע עכשיו דיווח של כל רשות איפה זה עומד.

<ציפי נחשון גליק: מאחר שיש נציגים, אני יכולה ל - - -

מירב בן ארי: כן, כן, זה טוב.

מירב בן ארי: נתחיל עם ירושלים.

מירב בן ארי: מי שמתחיל לדבר יגיד שם ותפקיד לפרוטוקול.

<איילה קדמי חקלאי: שמי איילה חקלאי ואני מנהלת תחום דרי רחוב וחסרי בית בקידום נוער בעיריית ירושלים.

<איילה קדמי חקלאי: ירושלים מבחינת השלטרים, אני מניחה שכולם יודעים, לשלטר של הבנים נמצא מבנה, המבנה בתלפיות.

<איילה קדמי חקלאי: יש צורך בשינוי ייעוד למבנה.

<איילה קדמי חקלאי: ש התנגדויות תושבים, הדבר די תקוע.

<איילה קדמי חקלאי: לא נמצא - - -

מירב בן ארי: האמת שאנחנו לא יודעים, את עכשיו מדברת על זה פעם ראשונה.

מירב בן ארי: שינוי הייעוד - - -

<איילה קדמי חקלאי: השלטר לצעירים.

<איילה קדמי חקלאי: המבנה שנמצא בתלפיות זה מבנה שנמצא מתאים.

<איילה קדמי חקלאי: לא מצאו מבנה במרכז העיר.

מירב בן ארי: אז המבנה של הבנים תקוע בגלל שינוי ייעוד.

<איילה קדמי חקלאי: בגלל שצריך לעשות לו שינוי יעוד ובגלל שיש הרבה מאד התנגדויות של תושבים, שלא רוצים שם שלטר לצעירים.

מירב בן ארי: רגע, איך הם יודעים על זה השלטר?

<איילה קדמי חקלאי: אני לא יודעת איך הם יודעים.

<ציפי נחשון גליק: כשאתה עושה שינוי יעוד אתה חייב להעביר מסר לתושבים.

<איילה קדמי חקלאי: או שהעבירו איזה שהוא מסר, או ש - - -

מירב בן ארי: אם עשיתם שינוי יעוד, אז בטח יצאה איזו שהיא הודעה לתושבים, למרות שהם לא מחליטים, הם רק יכולים להגיש התנגדויות.

<איילה קדמי חקלאי: אבל זה מעכב את הדברים.

<איילה קדמי חקלאי: שם העסק עומד בשלב הזה.

<איילה קדמי חקלאי: לגבי השלטר לצעירות שיורחב, הדס פה והיא בטח תספר לנו יותר על השיפוצים.

<איילה קדמי חקלאי: אני יודעת שמנח"י אצלנו העבירו או שריינו השתתפות של עיריית ירושלים 150,000 שקלים נוספים לשיפוצים.

<איילה קדמי חקלאי: אנחנו נשתתף גם בעלות של הרחבת והצלת השלטר לבנות עכשיו בקטע החירומי, גם בתשלום - - -

מירב בן ארי: איפה יהיה השלטר של הבנות?

<הדס גול: המבנה מאחורי בית חולים ביקור חולים במרכז העיר.

מירב בן ארי: ושם אין התנגדויות?

<הדס גול: שם אין התנגדויות.

<הדס גול: אין שם שכנים.

מירב בן ארי: פתרון נהדר לצעירים חסרי בית, אגב.

<הדס גול: כן.

<ציפי נחשון גליק: אולי יש בית פנוי בשכנות.

<הדס גול: היה ממולנו אבל לא רצו לקחת אותו.

<הדס גול: קיווינו שזה יהיה שם.

מירב בן ארי: ומה המצב אצל הבנות?

<הדס גול: אז אצל הבנות יש לנו כבר תכניות אדריכליות, התקדמנו מאד.

מירב בן ארי: חתמתם על הסכם עם העירייה?

<הדס גול: חתמנו.

<הדס גול: החוזה עוד לא נחתם סופית, אבל ביום-יומיים הקרובים זה צריך לקרות.

<הדס גול: יש לנו מחר סיור קבלנים שם כדי להתחיל את השיפוץ.

<הדס גול: אנחנו מחכים לקבל את המקדמה.

<הדס גול: אנחנו כן תקועים.

<הדס גול: יש סכום של כסף שהובטח מקידום נוער לשיפוץ, אנחנו לא כל כך יודעים איך לנצל אותו כי זה לא בכסף, אלא - - -

מירב בן ארי: בשווה כסף?

<הדס גול: כן, אז עם זה אנחנו פשוט תקועים ועוד לא פיצחנו איך אפשר לנצל אותו, אבל חוץ מזה יש התקדמות מבחינתנו.

מירב בן ארי: כמה מיטות יהיו במבנה של הבנות בירושלים?

<הדס גול: 16.

מירב בן ארי: כמה מיטות יש בגלגל?

<הדס גול: עכשיו יש לנו 12.

מירב בן ארי: וגלגל מלא?

<הדס גול: כן.

<הדס גול: מחר נדע.

<הדס גול: מחר יש סיור קבלנים.

<ציפי נחשון גליק: כי יש 200,000 שקלים לשיפוץ והצטיידות על כל מסגרת.

<הדס גול: נכון.

<ציפי נחשון גליק: אז תיקחו את זה בחשבון.

<הדס גול: כן, כן, בוודאי.

מירב בן ארי: כן, את זה אנחנו אישרנו מיוחד עם חנן.

מירב בן ארי: תסבירי מה אנחנו עושים עם הבנים, כי כשאני הייתי חברת מועצה, ויש כאן גם את מהרטה, שהיא גם חברת מועצה.

מירב בן ארי: כשיש התנגדויות, מביאים ואז מסירים ומקדמים הלאה.

<איילה קדמי חקלאי: זה בתהליכים.

<איילה קדמי חקלאי: עובדים עם זה.

<ציפי נחשון גליק: רגע, ואם השכנים ממשיכים לסרב?

מירב בן ארי: תלוי באיזו רמה של התנגדויות.

מירב בן ארי: יש דברים שיכולים לדאוג לזה במועצה.

<איילה קדמי חקלאי: מי שמאד מעורה בעניין הזה זה ציפי לסלר, שבאמת הכסף אצלה, האחריות.

<איילה קדמי חקלאי: היא שמניעה את הדברים עם יד על הדופק.

<איילה קדמי חקלאי: כרגע לא רואים.

<איילה קדמי חקלאי: זאת אומרת בהתחלה דובר על זה שמקווים שייפתח במרס-אפריל.

<איילה קדמי חקלאי: אם אני מנסה להיות ריאלית, אני לא רואה את זה קורה במרס-אפריל.

מירב בן ארי: כמה זמן זה לעשות שינוי ייעוד?

<איילה קדמי חקלאי: אין לי מושג.

מירב בן ארי: אז את לא נותנת לי תשובות.

<ציפי נחשון גליק: תדברי עם מישהו מהעירייה.

מירב בן ארי: אני רוצה תשובה כתובה מהעירייה.

<ציפי נחשון גליק: זה העירייה עושה את השינויים.

מירב בן ארי: כן, אז אני רוצה תשובה כתובה.

מירב בן ארי: אני לא יכולה להיות כאן שנה אחרי, עם בנות שבסיור קבלנים ובנים שתקועים על התנגדות על התושבים, בזה יש לי כבר מסטר בתופעת הנימבי.

מירב בן ארי: מילא את ההתנגדות, אני רגע שמה בצד, נטפל בה, אבל אני רוצה לדעת, זה דבר שאפשר לדעת, כמה זמן לוקח לעשות שינוי ייעוד.

מירב בן ארי: הבנתי שראש העיר רוצה לפתוח עכשיו בית השנטי בירושלים, אז רגע לפני בית השנטי, בואי נבנה את הבנים.

<ציפי נחשון גליק: של שינוי יעוד - - - אני מבקשת תשובה.

<ציפי נחשון גליק: הוועדה תוציא - - - שינוי ייעוד יכול לקחת גם שנה, ציפי.

<ציפי נחשון גליק: נכון, אבל זה תלוי בראש העיר.

<ציפי נחשון גליק: תוציאי מכתב לראש העיר שייתן לך - - -

מירב בן ארי: אין בעיה, אז אנחנו רוצים תשובה - - -

<איילה קדמי חקלאי: הרווחה של העירייה, זה לא קידום נוער וצעירים.

<איילה קדמי חקלאי: לי אין את התשובות לדברים האלה, אבל בהחלט אני יכולה לבקש מציפי לתת תשובות.

מירב בן ארי: מחפשים מבנה אחר במקביל?

<הדס גול: לא.

<איילה קדמי חקלאי: לא.

<איילה קדמי חקלאי: חיפשו, לא מצאו.

<איילה קדמי חקלאי: שנה שלמה הרי אנחנו רק מחפשים את זה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אז אנחנו תקועים פה.

<איילה קדמי חקלאי: בזה תקועים, כן.

<איילה קדמי חקלאי: מבחינתנו הנושא של החורף הזה עכשיו, גם מלון הבירה כידוע לכם היה צריך לפנות ולהתפנות בגלל כל מיני תכניות של שינויים בבנייה, אבל הוא האריך והוא יאריך איתנו את החוזה לעוד שנה.

<איילה קדמי חקלאי: אנחנו הגדלנו את התקציב לנובמבר-דצמבר בשביל להיות מסוגלים לספק יותר הלנות והגדלנו את התקציב בינתיים לשנה הבאה, שלנו, של קידום נוער וצעירים, להלנת צעירים, עד אשר ייפתח שלטר לבנים.

מירב בן ארי: זאת אומרת שהעירייה שמה כסף שלה למלון הזה.

<איילה קדמי חקלאי: כן, למלון ויותר מזה.

<ציפי נחשון גליק: כולל משרד הרווחה.

מירב בן ארי: כן, אבל לפחות פה יש - - - זה משרד הרווחה, ברור לי.

מירב בן ארי: רק רציתי לדעת את האקסטרה.

<איילה קדמי חקלאי: הכסף הוא כסף עירוני, הכסף הוא כסף שלנו, של קידום נוער, ששמים במלון הבירה ועוד יותר מזה.

<איילה קדמי חקלאי: המנהל של בית המלון והבעלים לא הסכים להלין את הצעירים שלנו, את צעירי הזולות, בגלל בעיות של ונדליזם בין היתר ורעש ושימוש בסמים וכו' וכו'.

<איילה קדמי חקלאי: ההתניה הייתה שאם אנחנו מלינים שם, זה יהיה בליווי מדריך, שיכניס, שייצא.

<איילה קדמי חקלאי: 12 שעות משמרת לילה של עובד שלנו, של קידום נוער.

<איילה קדמי חקלאי: גם את העניין הזה אנחנו מתקצבים.

מירב בן ארי: יש עכשיו מדריך בתוך המלון?

<איילה קדמי חקלאי: יש לי צוות כוננים, שבעת הצורך, בהתראה קצרה, אחד מהם או שניים, יכולים להיות במלון וללוות את ההלנה של אותם צעירים.

<איילה קדמי חקלאי: על חלק מהכספים אני הבנתי שאנחנו נקבל שיפוי מהרווחה.

<ציפי נחשון גליק: רבע מיליון שקלים ממשרד הרווחה.

<איילה קדמי חקלאי: כל המערך הזה של החורף.

<איילה קדמי חקלאי: ועוד פעם, למרות כל זה ולמרות הרצון הטוב יש בעיות, בין היתר של צעירים מסוימים שלא מעוניינים לישון פה אלא דווקא במקום אחר.

<איילה קדמי חקלאי: בעיות שאין מספיק חדרים פנויים במלון לפעמים, דברים משתנים.

<איילה קדמי חקלאי: המלון עובד גם כעסק עצמאי.

<איילה קדמי חקלאי: אין לנו 100 אחוז אפשרות להלין כל מי שברחוב.

<איילה קדמי חקלאי: אחד מהדברים שתמיד בתקופה הזאת, אני חושבת שצריך לתת עליהם את הדעת ואולי לזמן לפגישות הבאות נציגים גם של משרד הבריאות, זה אותם צעירים שבעצם שייכים לבריאות הנפש, אבל כאשר יש לנו אפס מעלות בחוץ, או 1 או 2 מעלות בחוץ ויש מישהו בן 23 שמאובחן – כן או לא – כחולה נפש והוא לא שייך בעצם לאף אחד מאיתנו, אבל חייבים לספק לו קורת גג, מענה לדבר הזה צריך להיות.

<איילה קדמי חקלאי: אני חושבת שצריך בוועדות הבאות נציג של משרד הבריאות וצריך לחשוב על איזו שהיא הקמת מסגרת בשיתוף לאותה אוכלוסייה של בריאות הנפש.

מירב בן ארי: כמה באחוזים הם נמצאים בעיר?

<איילה קדמי חקלאי: זה משתנה, כמו כל האחוזים של דרות רחוב.

<איילה קדמי חקלאי: זה מאד מאד משתנה, אבל זה פחות אחוזים, זה יותר בני אדם.

<איילה קדמי חקלאי: כי כשקר בחורף באמצע הלילה ואין מענה ומישהו כזה צריך מקום, צריך שתהיה לנו אפשרות לתת לו מקום.

<הדס גול: אני אגיד מירב שהרבה מהצעירים והצעירות - מאובחנים או לא מאובחנים – רובם גם לא מטופלים ולא מקבלים מענה ממערכת בריאות הנפש.

<הדס גול: בגלגל, בשלטר, יש צעירים וצעירות ששייכים, כעיקרון הם אמורים להיות שייכים למערכת - - -

מירב בן ארי: אני יודעת, אנחנו עוסקים בזה המון בתחלואה הכפולה, שזה גם התמכרות וגם לצד מחלה נפשית.

<הדס גול: הם גם הרבה פעמים לא מאובחנים והם לא בטיפול.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת.

מירב בן ארי: מי שאני פוגשת באשפוזית זה בדרך כלל החברה של התחלואה הכפולה, לצערי.

מירב בן ארי: אוקיי, זו נקודה חשובה.

מירב בן ארי: תגידי, לגבי הדיורית של אותות, יש דיורית אחת בירושלים, ציפי?

<ציפי נחשון גליק: דיורית בירושלים - - - לאוניברסיטה, כן.

מירב בן ארי: הייתי, זה של הדתיות.

<אלון ברמי: בית מרקע דתי, כן.

<ציפי נחשון גליק: אם יגידו שהם רוצים עוד דיורית לא תהיה בעיה.

מירב בן ארי: אתם צריכים עוד דיורית?

<קריאה: אנחנו נשמח מאד.

מירב בן ארי: לא, לא, דיברתי לרשות.

מירב בן ארי: יש לך רשימת המתנה?

<אלון ברמי: יש רשימת המתנה ארוכה, אבל לזכור, גם הדיורית פה צבועה לצעירות מרקע דתי-חרדי.

מירב בן ארי: אז מה עושים כמו בתל אביב, כשהדיורית היא לא של דתיות?

מירב בן ארי: מה עושים עם מי שלא דתייה?

<הדס גול: אין לה פתרון בירושלים.

<אלון ברמי: בירושלים אין פתרון.

<אלון ברמי: הן מגיעות לתל אביב, לרשימת ההמתנה בתל אביב.

<מהרטה ברוך: איזה מין דבר זה שרק דתיות יכולות?

מירב בן ארי: כן, כן, הייתי שם, מהרטה.

מירב בן ארי: זה הדיורית.

מירב בן ארי: דיורית מקסימה, אגב.

מירב בן ארי: רגע, אבל אנחנו יכולים לפתור את זה.

מירב בן ארי: ציפי אומרת שאם יש צורך מעיריית ירושלים לפתוח עוד דיורית, זה אפשרי.

<ציפי נחשון גליק: כן.

מירב בן ארי: אבל אתם יכולים?

<איילה קדמי חקלאי: מה שאני מרגישה בעבודה, שבאמת הצורך האקוטי, האמיתי, זה צעירים.

<איילה קדמי חקלאי: זה לדאוג לצעירים, לבנות, לצעירות.

<איילה קדמי חקלאי: תמיד צריך, אבל נראה לי שזה פחות אקוטי.

<איילה קדמי חקלאי: צעירים וכאלה ששייכים לבריאות הנפש, זה משהו ש - - -

מירב בן ארי: רגע, חכי שנייה עם בריאות הנפש.

מירב בן ארי: זה לא קשור.

<מהרטה ברוך: אבל יש שם בעיה, כי הממשק בין בריאות הנפש לבין רווחה הוא ממשק מאד מאד גדול שאנחנו מעדיפים להתעלם ממנו.

מירב בן ארי: זה בטוח.

<איילה קדמי חקלאי: מירב, תראי, הם מבחינתנו מחפשים קורת גג.

<איילה קדמי חקלאי: הם מסתובבים ברחוב - - - בעובדים שלנו - - -

מירב בן ארי: כן, אבל הדיורית, רגע.

מירב בן ארי: אני ראיתי את הבנות גם בדיורית בתל אביב, דיורית מקסימה והייתי גם בדיורית בירושלים.

מירב בן ארי: זה בנות שאם הוא אומר שאם יש לו בחורה צעירה שהיא לא דתייה ושהיא לא גרה בתל אביב, ששם בכלל יש לה רשימת המתנה חבל על הזמנה, והיא לא במקום של נכת נפש אלא לצורך העניין אפילו מישהי שהייתה חיילת בודדה.

מירב בן ארי: מה שאני ראיתי בתל אביב זה כאלה שהיו חיילות בודדות, שהיו בוגרות פנימייה, שאין להן לאן לחזור והיא נורמטיבית, היא אפילו חמישה חודשים ישנה אחר כך עוד בבית החייל, ואז היא באה ואז היא שובצה בדיורית ומהדיורית, שזה מה שאנחנו מדברים על הרצף הטיפולי, היא יוצאת לתכנית לסיוע בשכר דירה.

מירב בן ארי: זאת אומרת זה הרצף.

מירב בן ארי: פנימייה, לצורך העניין, נגיד שהיא הייתה בצבא, יש כאלה כמובן שלא, או בשירות לאומי, גרה בתקן דיור של נערה בסיכון, הגיעה לדיורית ומהדיורית-.

מירב בן ארי: עכשיו, אצלך בירושלים, אני נותנת לך אפשרות - - -

<איילה קדמי חקלאי: זה בסדר.

<איילה קדמי חקלאי: זאת אומרת על הכיפאק.

מירב בן ארי: יש לך רשימת המתנה של בנות חילוניות?

<אסף שמול: צריך להזכיר שיש לנו בירושלים בנוסף עוד שתי דירות מעבר ועוד - - -

מירב בן ארי: דירות מעבר, כשהן מלאות?

<אסף שמול: כשהן מלאות עד אפס מקום ועוד דירה אחת לבנים צעירים ירושלמים.

<איילה קדמי חקלאי: יש לי גם דירת מעבר לבנות ויש את פרויקט מדרגה עם שתי דירות לבנות.

<ציפי נחשון גליק: אבל זה ממוקד לבוגרי חסרות הנוער.

<ציפי נחשון גליק: זו אוכלוסייה מאד מצומצמת, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: כמה מיטות בסך הכל?

<אסף שמול: כמה מיטות יש לנו בירושלים?

מירב בן ארי: לא, בדירות.

<אסף שמול: 12.

<ציפי נחשון גליק: לא, אבל זה לבוגרי חסות הנוער.

<ציפי נחשון גליק: זה נקודתי.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת, הייתי שם, הייתי בבית על"ם.

<אסף שמול: זה לירושלמים.

<ציפי נחשון גליק: למה לירושלים?

<ציפי נחשון גליק: ואם הוא לא ירושלמי?

<אסף שמול: כי ברובם מי שמגיע לזה הוא - - -

מירב בן ארי: כן, רובם הם מגיעים הירושלמים.

<אסף שמול: לא בהכרח.

<ציפי נחשון גליק: בסדר, אבל עדיין זה אוכלוסייה מאד ממוקדמת.

מירב בן ארי: איילה, אנחנו מאפשרים לך וציפי כאן כגב, לפתוח דיורית לצעירות לא דתיות בירושלים.

מירב בן ארי: לדעתי יש לכם גם יותר מכללות ואוניברסיטאות ממה שקורה בשאר הארץ.

<אלון ברמי: בבת ים.

מירב בן ארי: כן, תיכף אנחנו נדבר על בת ים.

<איילה קדמי חקלאי: אני נעביר את זה הלאה ואנחנו בהחלט ניקח את ההזדמנות הזאת ונדון בה.

<איילה קדמי חקלאי: בהחלט.

מירב בן ארי: אוקיי, אז אנחנו נוציא את זה גם.

מירב בן ארי: לדעתי זה חשוב וגם בעיקר כשיש לו רשימת המתנה של צעירות שלא - - -

<איילה קדמי חקלאי: יש לי שאלה רק מה קורה עם השלטר או משהו במזרח העיר שלנו?

<איילה קדמי חקלאי: ציפי, לא פנו אלייך?

<איילה קדמי חקלאי: לא?

מירב בן ארי: גם אני לא יודעת.

<ציפי נחשון גליק: פנו לגבי שלטר ללהט"ב.

<אסף שמול: יש איזו שהיא יוזמה של חסות הנוער להקמה של שלטר במזרח ירושלים.

<אסף שמול: הייתה כבר פגישה אצל עבד.

<ציפי נחשון גליק: זה לקטינים.

מירב בן ארי: לקטינים?

מירב בן ארי: זה פחות התחום שלנו.

<אסף שמול: נפגשים בשבוע הבא.

<ענת כהן שמואל: תציגו את עצמכם.

מירב בן ארי: כן, כן, היא צודקת.

מירב בן ארי: אני נתתי לך קצת לדבר פה חופשי.

מירב בן ארי: תדברו.

מירב בן ארי: תגידו את התפקיד שלכם לפרוטוקול.

מירב בן ארי: יגאל, אתה רוצה להוסיף משהו על ירושלים, מה המצב אצלך שם בחוט עם הדירות שלך?

מירב בן ארי: אתה עם שתי דירות?

<יגאל גולדשטיין: אנחנו עם שני הוסטלים.

<ענת כהן שמואל: תוכל להציג את עצמך?

<יגאל גולדשטיין: יגאל גולדשטיין מהחוט המשולש.

<יגאל גולדשטיין: ההוסטלים שלנו הם לא ירושלמים.

<יגאל גולדשטיין: הם במקרה בירושלים, אבל זה מכל הארץ.

<יגאל גולדשטיין: הם בתפוסה מלאה.

<יגאל גולדשטיין: אנחנו עכשיו בעיצומו של המכרז להוסטלים ולשתי דירות מעבר.

מירב בן ארי: נוספות?

<יגאל גולדשטיין: כן.

מירב בן ארי: עם משרד הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: לא, לא נוספות.

<ציפי נחשון גליק: ההוסטלים הם לא נוספים.

<יגאל גולדשטיין: לא, ההוסטלים הקיימים.

<ציפי נחשון גליק: עד עכשיו ההוסטלים היו במיזם משותף שהוא מממן 50% ואנחנו 50%.

מירב בן ארי: אני יודעת, הייתי שם.

<ציפי נחשון גליק: ועכשיו אנחנו יוצאים למכרז למימון מלא של - - -

מירב בן ארי: של אותם מקומות.

מירב בן ארי: לא עוד.

<יגאל גולדשטיין: כן.

<יגאל גולדשטיין: של אותם הוסטלים, רק בנוסף יהיו עוד שתי דירות מעבר.

<ציפי נחשון גליק: עכשיו שני הוסטלים ושתי דירות מעבר.

<ציפי נחשון גליק: התוספת היא שתי דירות מעבר.

<יגאל גולדשטיין: מעבר לזה, בעיר אנחנו מסכמים שנה שראינו למעלה מ-750 בני נוער וצעירים.

<ציפי נחשון גליק: במרחב הפתוח.

מירב בן ארי: כן, הייתי במרחב הפתוח.

<יגאל גולדשטיין: ריבוי גדול של ילדים מהחברה החרדית.

<יגאל גולדשטיין: שוב, דיברנו על זה בדיונים קודמים, שזה לאו דווקא ילדים שרוצים לא להיות דתיים, אבל המשפחות שלהם הן משפחות פוגעות, מנצלות, שמכניסות אותם לבלבול.

<יגאל גולדשטיין: אנחנו רואים את החברה של השלטר, את הבנות של השלטר של הבנות, כל היום, את רובן.

<יגאל גולדשטיין: באמת כמו שאיילה אמרה, העירייה נותנת את הפתרון של הלנת החירום.

<יגאל גולדשטיין: תמיד יישארו חברה בשוליים שלא יוכלו להיכנס או שלא יהיה מקום.

<יגאל גולדשטיין: כמובן יש גם את החברה שהם מתחת לגיל 18, שאין להם מקום באתנחתא או שלא רוצים ללכת לאתנחתא, ואז יש תמיד את הקטינים שגם איתם מתעוררת בעיה של הלנת חירום בלילה, אבל אמרנו שזה נושא עתידי.

<יגאל גולדשטיין: כרגע יש לנו חדר מנוחה בשעות היום, שהשאיפה היא שזה יהיה גם חדר מנוחה בלילה, באיזו שהוא שלב.

מירב בן ארי: מה המשמעות של להפוך את חדר המנוחה בלילה?

<יגאל גולדשטיין: בעצם אם היינו בחזון - - -

מירב בן ארי: כמה מיטות יש לכם שם?

<יגאל גולדשטיין: ארבע.

<יגאל גולדשטיין: אבל בעצם במחשבה, דיברנו על זה גם פה באחד הדיונים, שאם היינו יכולים להפעיל את המרחב 24 שעות ולתת פתרונות גם לילדים מתחת לגיל 18, השם לא יכולים להיות באתנחתא ולתת להם לישון לילה או שניים, בשביל שלא יהיו ברחוב, אז היינו פותרים עוד חלק בירושלים שהוא עדיין לא - - -

מירב בן ארי: תגיד, יגאל, למה הם לא הולכים לאתנחתא?

מירב בן ארי: כי אין מקום או?

<יגאל גולדשטיין: שאלה טובה.

<יגאל גולדשטיין: בדרך כלל יש מקום.

<יגאל גולדשטיין: אי אפשר להגיד שבאתנחתא אין מקום, כי הם תמיד יפעלו גם בחירום, אבל יש ילדים שלא מתאימים לאתנחתא, שנגיד עפו מאתנחתא, שאתנחתא לא התאים להם.

<יגאל גולדשטיין: לאתנחתא לא התאים שהם יהיו שם, אז הם נמצאים ברחוב ואז אין להם פתרון.

מירב בן ארי: וזה של חסות הנוער, נכון?

<יגאל גולדשטיין: כן, זה לא משהו מול אתנחתא.

<יגאל גולדשטיין: אתנחתא עושים את העבודה שלהם.

<יגאל גולדשטיין: זה כמו שאנחנו אומרים תמיד, תמיד יהיו ילדים שאפשר למצוא להם פתרונות.

<יגאל גולדשטיין: במקרה של הרעיון של הפעלת המרחב 24 שעות, זה יכול לתת עוד איזה שהוא פתרון גם לילדים שמסתובבים בלילה, כי זה פתוח - - -

מירב בן ארי: תזכירי לי את תפקידך, מחסות הנוער.

<עידית שער: עידית, מפקחת ארצית על פרט, ליווי ומעקב מבוגרים.

מירב בן ארי: עידית, נכון.

מירב בן ארי: תגידי, מה את אומרת על ההצעה שלו?

<עידית שער: אני פחות מכירה תמונה של ילדים, בני נוער מתחת לגיל 18 אנחנו מדברים כמובן.

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: סתם כהערת אגב, כי הוא כבר אמר.

<עידית שער: עפים מאתנחתא והם ברחוב.

<עידית שער: אני פחות מכירה.

<עידית שער: אבל אני רק רוצה להגיד שיש שיטה שעובדת טוב מאד בין הבתים לחסרי קורת גג ואם תשימו לב היא עובדת יפה מאד רוב הזמן.

<עידית שער: אם עפת מאתנחתא, משמע אתה יכול להיכנס למקום אחר ואם עפת ממקום אחר, אולי תיכנס לבראשית.

<עידית שער: תנוח טיפה שם ותחזור למיקומך.

<עידית שער: אז זה עובד כל הזמן בסירקולציה.

<עידית שער: אני מתקנת.

<עידית שער: אני פחות מכירה, אבל אני חושבת שאם מדובר, אז זה באמת קצה של קצה.

<הדס גול: לא, אבל גם צריך לזכור שאתנחתא זה הוסטל והרבה פעמים זה ילדים שלא רוצים הוסטל.

<עידית שער: זה סיפור אחר.

<הדס גול: נכון, ואנחנו פוגשים אותם הרבה ברחוב ובזולות, כי הם לא רוצים להיות במסגרת של הוסטל.

<הדס גול: אפשר להתווכח על זה, אבל זה - - -

<ציפי נחשון גליק: כן, כי זו מסגרת שכבר יותר מחייבת.

<ציפי נחשון גליק: זאת אומרת אתה קם בבוקר, אתה צריך כבר להיכנס למערך של סדר יום.

<ציפי נחשון גליק: יש כאלה עדיין שלא נמצאים במצב כזה - - -

מירב בן ארי: כן, שהם לא במקום הזה.

<ציפי נחשון גליק: שהם מסוגלים אפילו לקחת אחריות על מסגרת.

<יגאל גולדשטיין: אבל צריך להגיד שעדיין מדובר על קצה שבקצה של הילדים, עדיין מדובר על בין 10 ל-15 בשנה כאלה שאנחנו רואים אותם.

<יגאל גולדשטיין: בין 10 ל-15 בשנה.

<אסף שמול: צריך להגיד שזה בעצם פחות מאחוז מהאוכלוסייה שעוברת באתנחתא.

מירב בן ארי: כן, הבנתי.

מירב בן ארי: יש עוד תוספות על ירושלים?

<אסף שמול: רק להשלים שיש קורת גג – מבשר טוב.

מירב בן ארי: כן, במבשר טוב גם הייתי, זה של החרדים.

מירב בן ארי: מהצד השני הייתי גם בהלל בירושלים, שזה יצא ב-2 - - -

<הדס גול: מירב, אני רק רוצה להגיד שאם אנחנו מסיימים את השיפוץ ויכולים לעבור עם הבנות, אנחנו בבעיה עם הבנים.

<הדס גול: המבנה שלהם עוד לא - - -

מירב בן ארי: לא, לא, אני כתבתי את הבנים.

<הדס גול: זה אומר שאנחנו כגלגל אמורים להפסיק לתת להם מענה, אבל לפני שיש להם מענה אחר.

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: אני לא סיימתי.

מירב בן ארי: אני וציפי נבדוק את העניין הזה של הבנים בירושלים.

מירב בן ארי: זו אחריות שלנו גם.

מירב בן ארי: אז בואו נעבור לתל אביב.

מירב בן ארי: מהרטה.

<מהרטה ברוך: תל אביב באמת כעורף - - -

מירב בן ארי: שלי, את יכול להישאר אם את רוצה.

שלי יחימוביץ': אני באתי להגיד שלום לחיילות.

מירב בן ארי: ראיתי.

מירב בן ארי: תודה.

שלי יחימוביץ': תני להן לדבר.

מירב בן ארי: הן גם יכולות להצטרף לשולחן, יש לנו מקום.

מירב בן ארי: בואו, תצטרפו.

מירב בן ארי: הנה, עכשיו גם קיבלתי הנחיה פה, אני לא יכולה לסרב לה.

מירב בן ארי: בואו.

מירב בן ארי: בבקשה, מהרטה, סגנית ראש עיריית תל אביב.

<מהרטה ברוך: אז תל אביב באמת כעורף הסוציאלי של החברה הישראלית - כמו שראש העיר אומר – מושכת אליה מין הסתם את דרי הרחוב ואני מוכרחה ל - - -

מירב בן ארי: יואב, לפני שבאת ציינתי את הכתבה שהייתה.

מירב בן ארי: פשוט תדע, כי לא היית פה בזמן שדיברתי.

<מהרטה ברוך: גם שם רואים את המאמץ.

<מהרטה ברוך: קודם כל יש לנו יחידה מדהימה לדרי רחוב, שהיא ברשות יואב, שעושה עבודה באמת מרגשת.

<מהרטה ברוך: אין מקרה שבו אני מתקשרת מהרחוב ואומרת יש פה דר רחוב ולא מגיעים אליו, ולא נותנים לי את הסיפור של האיש ומה קרה ולמה הוא נמצא ולאן הוא הלך משם.

<מהרטה ברוך: אז נעשית עבודה באמת ממש שמרחיבה את הלב.

<מהרטה ברוך: את בטח מכירה קצת את העבודה.

מירב בן ארי: מכירה, מכירה את היחידה לדרי רחוב בתל אביב.

<מהרטה ברוך: כמובן בשיתוף פעולה עם על"ם ואותות וכו'.

<מהרטה ברוך: נמצא פה יואב, שיוכל - - -

מירב בן ארי: אין לי ספק שלגבי קטינים יש עבודה מעולה ובדרי רחוב יש עבודה מעולה.

מירב בן ארי: מה שאנחנו רוצים לעשות פה עכשיו זה עדכון על החברה האלה שלא הולכים לשלטר, כי השלטר, איך אמר לי אחד מחסרי הבית – מלא נרקומנים, תוך כדי שהוא מעשן לי ג'וינט בפנים - תפיסה של פרופורציות בחיים - אל מול הקטינים, שבזה גם הייתי, בית השנטי במקום אחר, שזה מתחת לבית שלי וכבר יש לי שם מנוי.

מירב בן ארי: בואי נדבר עכשיו על החברה בגילאי 18.

<מהרטה ברוך: אז השלטר לצעירים עכשיו בעבודה ויואב יעדכן, בבקשה יואב.

<יואב בן ארצי: אז כמו שאמרנו, יש לנו פלח באוכלוסייה בגילאי 18 - - -

מירב בן ארי: יואב, תציג את עצמך.

<יואב בן ארצי: יואב בן ארצי, מנהל תחום התמכרויות, דרי רחוב ושיקום האסיר בעיריית תל אביב-יפו.

<יואב בן ארצי: אז כמו שאמרנו, יש לנו פלח אוכלוסייה בין 18 פלוס נקרא לזה, באופן גס, עד גיל 27.

<יואב בן ארצי: ישנם בעצם יותר ילדי על"ם, מישהו לרוץ איתו, שאין לנו מענה, בטח לא אידיאלי.

<יואב בן ארצי: בלילות החורף אנחנו משלבים אותם בשני מקומות אפשריים – או בגגונים - הסיפור של נקיים ומשומשים הוא בעייתי, בדיוק כמו שאמרת קודם.

<יואב בן ארצי: מעשן ג'וינט זה לא מכור בתפיסה שלהם.

<יואב בן ארצי: בעינינו זה סם, אין מה לעשות.

<יואב בן ארצי: אז לכן מאד קשה לשלב אותם בגגון נקיים.

<יואב בן ארצי: יש לנו היום אופציה נוספת במקלט ברחוב דפנה 32, שמיועד לדרי המנהל, שברובם לא נמצאים במקלט.

<יואב בן ארצי: שניים-שלושה בלילה.

<יואב בן ארצי: אני עוקב אחרי זה.

מירב בן ארי: מה, ארלוזורוב?

<יואב בן ארצי: כן, אבל יש להם את כל הפסיליטיס שם ולא מגיעים.

<יואב בן ארצי: אני לא יודע כמה מגיעים - - -

<מור הרפז: שלנו מתקשים להגיע כי זה לא באזור שלהם.

<מור הרפז: אם היה אפשר לפתוח מקלט נוסף שהוא בדרום העיר.

מירב בן ארי: לא, לא צריך מקלט.

מירב בן ארי: אנחנו עושים דברים אחרים.

מירב בן ארי: אל תתני רעיונות.

<יואב בן ארצי: אז כאמור, כמו שאת יודעת, אתמול עודכנתם לגבי שלושת השלטרים שאמורים להיפתח בעיר.

מירב בן ארי: כן, מור אחר כך תציג.

<יואב בן ארצי: כן.

<יואב בן ארצי: עודכנתם אתמול לגבי שלושת השלטרים.

<יואב בן ארצי: לא אפרוש את מה שיש לנו.

<יואב בן ארצי: אני יכול לומר שבגרוסו-מודו אנחנו מלינים כ-100 דרי רחוב מבוגרים בשלושת המקומות – גגון נקיים, גגון משומשים וגגון לנשים.

<יואב בן ארצי: ואנחנו מנסים לייצר פתרונות חדשים באמצעות משרד הרווחה שהטיב איתנו, ואמנם שנה שעברה לא עשינו ממש, אבל השנה אנחנו בהחלט במה שנקרא עם כל המוטיבציות וגם טיפה אחרי הבירוקרטיות.

<יואב בן ארצי: אני מאד מקווה לומר שהחורף הזה עוד לא יקרה, אבל באפריל אנחנו כבר נהיה במקום אחר עם שלושה מקומות חדשים לטובת האוכלוסייה הזו, שהיא כרגע חסרה.

<ציפי נחשון גליק: בנים, בנות ולהט"ב.

<יואב בן ארצי: נכון.

<יואב בן ארצי: הדבר הנוסף שחסר לי זה מקום לנשים מכורות פעילות.

<יואב בן ארצי: יש לנו גגון לנשים, שהן נקיות ויש לנו את דירת החירום של פרויקט סלעית, שבעצם מדובר על זנות ושימוש בסמים.

<יואב בן ארצי: נשים שרק משתמשות ולא נמצאות בזנות, זה לא המקום שנכון להן ובחלק הזה זה עוד פלח אוכלוסייה שאין לי אומדנים לגביו, אבל אני יכול להגיד שבגדול היום, 20% מהמכורים הן מכורות.

<ציפי נחשון גליק: בקהילה טיפולית?

<יואב בן ארצי: לא, לא קהילה טיפולית.

<יואב בן ארצי: מקום הלנה.

מירב בן ארי: תראה, קודם כל תודה.

מירב בן ארי: חשוב לומר שאתה מדבר על נשים מגיל 18, כן?

<יואב בן ארצי: כן.

<ציפי נחשון גליק: המכורות, כן.

<יואב בן ארצי: מכורות פעילות.

מירב בן ארי: זה בדיוק דרך אגב אותן נשים צעירות שפגשנו במישהו, שאמרנו שהן לא עוסקות בזנות ולכן הן לא יכולות להיות בלב - ציפי, זה גם מה שדיברנו אתמול – לעומת נשים שהן לא עוסקות בזנות ואין להן שלטר.

מירב בן ארי: אז היא אמרה למה להן יש כזה מקום ולנו אין.

מירב בן ארי: אז אנחנו נעדכן שמאתמול יש שלושה שלטרים בתל אביב – אנחנו יודעים שיש לנו את ההסכם ושהוא בחתימות.

<ציפי נחשון גליק: יוצאים לקול קורא.

מירב בן ארי: כן, יוצאים לקול קורא לעמותות.

<מור הרפז: שבוע הבא יוצא הקול הקורא?

מירב בן ארי: לא, לא, אל תיסחפי.

מירב בן ארי: כנסי לפרופורציות.

<יואב בן ארצי: חודש הבא ייצא הקול הקורא, לכל המאוחר.

<ציפי נחשון גליק: למה חודש הבא?

מירב בן ארי: היא אמרה שעד - - -

<יואב בן ארצי: לצנן התלהבות, פשוט.

מירב בן ארי: כן, הוא יודע.

מירב בן ארי: הוא אומר שהעירייה עוד לא חתמו.

מירב בן ארי: הרי זה נמצא עכשיו אצל המנכ"ל, שמענו.

<יואב בן ארצי: נכון.

מירב בן ארי: משם זה אמור ללכת למשרד, שאני אגב הצעתי את שירותי לקחת את החוזה פיזית.

מירב בן ארי: אני אמרתי להם אני כבר בתל אביב וירושלים.

מירב בן ארי: אפילו על זה כבר אמרנו שנעשה את זה, נביא את זה למשרד הרווחה לציפי, המשרדים יחתמו ואז ייצא קול קורא.

מירב בן ארי: אני מניחה שהעמותות המרכזיות זה על"ם ואותות שיתמודדו על השלטרים.

מירב בן ארי: השלטרים אמורים לתת 24/7.

מירב בן ארי: ביניהם אנחנו גם נכיל את הנשים המכורות ואולי, כמובן אחרי שזה ייצא, אנחנו נראה מה - - -

<מור הרפז: בגיל 26.

<ציפי נחשון גליק: לא, הן לא יכולות להיות - - -

<יואב בן ארצי: אי אפשר ביחד.

מירב בן ארי: אני מדברת על בנות 20.

<ציפי נחשון גליק: הן לא יכולות.

<ציפי נחשון גליק: זה משהו אחר.

מירב בן ארי: אם היא באה לשלטר לצורך העניין, את מכניסה אותה?

<ציפי נחשון גליק: מכורה פעילה?

מירב בן ארי: עזבי, היא לא מעשנת לך בתוך.

<ציפי נחשון גליק: איך את יודעת?

מירב בן ארי: אני אומרת לך.

<ציפי נחשון גליק: אנחנו לא נתחיל לעשות חיפושים.

מירב בן ארי: את לא עושה חיפושים, אבל את גם לא יכולה לדעת.

<ציפי נחשון גליק: אבל צריך לדבר עם השירות להתמכרויות.

מירב בן ארי: אוקיי, טוב.

מירב בן ארי: זה משהו אחד.

מירב בן ארי: על השלטרים בכל מקרה ייצא הקול הקורא.

מירב בן ארי: זה כבר בחתימות אחרונות.

מירב בן ארי: הדיורית, גם זה יעבור, מה שדיברנו אתמול של עיריית תל אביב, נכון?

<ציפי נחשון גליק: מההפעלה של - - -

<יואב בן ארצי: זה כבר בחוזים.

מירב בן ארי: זה כבר בחוזים.

מירב בן ארי: כשאתם מנסים לפתוח דיורית נוספת בבת ים ולא מצליחים בגלל ענייני מקום.

<אלון ברמי: בת ים עדיין אין מקום, מחפשים.

מירב בן ארי: אלון, עמותת אותות.

<אלון ברמי: אין את הפורמט כמו שיש בערים האחרות, את מעונות הסטודנטים וגם לא משהו דומה לזה.

<ציפי נחשון גליק: מה עם חולון?

<אלון ברמי: גם שם אין.

מירב בן ארי: אין שם אוניברסיטה.

<יואב בן ארצי: התחלנו לעשות בדיקה על דרום תל אביב ואנחנו בבדיקה.

<יואב בן ארצי: הבעיה היא שאמצע שנה עכשיו וכל החדרים תפוסים, אז אנחנו עובדים על זה.

<יואב בן ארצי: יש לנו פגישה עם כל הנכסים של תל אביב.

<ציפי נחשון גליק: חשבתי שהעמותות עובדות יותר מהר.

<יואב בן ארצי: עובדות, רצות.

<יואב בן ארצי: דקה אחרי שדיברנו בוועדה היינו כבר בשיחה איתם.

מירב בן ארי: תשמעו, מהרטה ויואב, מה עם האקדמית?

<קריאה: מה עם המכללה האקדמית?

<קריאה: הם ממש פרו חברתיים.

מירב בן ארי: המעונות החדשים שאנחנו בונים להם.

מירב בן ארי: כמה זמן לוקח לבנות מעונות?

<ציפי נחשון גליק: יש להם מעונות בכלל, באקדמית?

מירב בן ארי: לא, אני אישית טיפלתי להם בהתנגדויות שהיו והם בונים.

<אלון ברמי: אין שם.

<אלון ברמי: בכל חדר בעיר היינו.

מירב בן ארי: מהרטה, הדיורית הזאת היא מקסימה, בטח הייתם שם ויש רשימת המתנה מטורפת.

מירב בן ארי: יש שם רשימת המתנה של כמה יש עכשיו?

<אלון ברמי: 25 בערך.

<אלון ברמי: בגלל שאנחנו לא מפרסמים.

מירב בן ארי: אתם יכולים לבנות עוד?

מירב בן ארי: את אומרת אתם יכולים לקבל גם מימון לדיורית נוספת במקום ההיא בבת ים.

מירב בן ארי: הבעיה זה רק המקום ושם באוניברסיטה אי אפשר לקחת עוד קומה כמו שלקחתם?

מירב בן ארי: ניסיתם?

<אלון ברמי: אנחנו מנסים.

<אלון ברמי: אנחנו פשוט באמצע שנה ורוב החדרים כרגע.

מירב בן ארי: אבל אם אתה אומר להם אני רוצה ל - - -

<קריאה: את מדבר על ברודצקי, להכפיל את זה שם?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אנחנו לא מוצאים.

מירב בן ארי: בבת ים מחפשים כבר כמה חודשים.

<אסף שמול: אפשר לבדוק.

<אסף שמול: דווקא נראה לי נכון יהיה גם לתת מרחב, אחד יהיה בצפון העיר, אחד בדרום העיר, קרוב יותר גם.

מירב בן ארי: הם ניסו גם במקווה ישראל וגם לא מצאו.

<אלון ברמי: נכון, גם במקווה ישראל ובאמת התרוצצנו בכל חדר.

מירב בן ארי: תשמע, הדיורית הזאת זה דבר מדהים בעיני, באמת.

מירב בן ארי: זה גם הוזכר גם במחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

מירב בן ארי: זה רצף טיפולי נהדר, זה נותן פתרון.

מירב בן ארי: הן גם הולכות לעבוד, יש להן את המעסיק הידידותי, זה נהדר.

מירב בן ארי: אם אתה כבר כמה חודשים – ואומרת ציפי שהעמותות אמורות לתקתק את זה – אתה כמה חודשים כבר מחפש.

מירב בן ארי: אני יודעת שגם מנסים לעזור לכם שם בינתיים.

מירב בן ארי: לא מצליחים.

מירב בן ארי: אולי כדאי לחזור לאוניברסיטה ופשוט לקחת עוד קומה.

<אלון ברמי: אנחנו נעשה יותר עבודה בתל אביב כדי למצוא.

מירב בן ארי: כן, כי חבל.

מירב בן ארי: יש לנו את הכסף לעשות את זה.

<אסף שמול: בכל מקום לא יהיה כי אנחנו הופכים את כל המעונות.

<אסף שמול: זה חצי שלנו כבר היום.

<ציפי נחשון גליק: לא, גם לא כדאי לצבוע את זה.

<ציפי נחשון גליק: זה אותו רעיון של חיכוך עם סטודנטים.

<ציפי נחשון גליק: אני לא רוצה להפוך את כל בית ברודצקי ל - - -

מירב בן ארי: איזה בית ברודצקי?

מירב בן ארי: כולה מה יש לך שם?

<אסף שמול: לא, לא, אבל יש לנו כבר בוגרות שסיימנו - - -

<ציפי נחשון גליק: הבוגרות כבר שוכרות - - -

מירב בן ארי: טוב מאד.

מירב בן ארי: עדיף שיהיו באוכלוסייה כזאת מאשר שיהיו בבית ברודצקי.

<אלון ברמי: יש גבול עדין שצריך לשמור עליו ולא להפר אותו, כי אז זה הופך להיות בניין ש - - -

מירב בן ארי: אוקיי, אבל אני רוצה באמת שתתנו לנו פתרון להרחבה של דיורית בתל אביב.

מירב בן ארי: זה חבל.

מירב בן ארי: זה פשוט עשרות צעירות שמחכות כאן.

מירב בן ארי: יואב, מה רצית להוסיף?

<יואב בן ארצי: כן, יש לי עוד שתי נקודות.

<ציפי נחשון גליק: עד שנקים תהיה רשימת המתנה - - -

<יואב בן ארצי: את צודקת.

<יואב בן ארצי: זה יהיה כך.

<יואב בן ארצי: אחת זה בשעה טובה אנחנו אמורים לבנות מחדש את הגגון ברחוב אליזבט ברגנר, שלוש קומות מפוארות עם נוף לים.

<יואב בן ארצי: לשווק את זה כ - - -

מירב בן ארי: כן, זה על הים ממש.

<ציפי נחשון גליק: מתי זה יהיה מוכן?

<יואב בן ארצי: זה מתחיל באפריל.

מירב בן ארי: באפריל השיפוץ.

<יואב בן ארצי: כן, כן, באפריל זה יתחיל.

<יואב בן ארצי: אנחנו נהיה במצוקה קטנה בהעברת מטופלים ממקום למקום.

מירב בן ארי: כן, מה הם יעשו בזמן של השיפוץ?

<יואב בן ארצי: יש לנו שתי תכניות, אנחנו נראה מה אנחנו נוכל לעשות, מה יעלה לנו, מה יסתייע בידינו.

<יואב בן ארצי: בכל מקרה, זה אירוע היסטורי מבחינתנו.

מירב בן ארי: נכון.

<יואב בן ארצי: מושקעים בו הרבה מאד מיליונים באמצעות קרן הוט, מנכ"ל הוט נתן לנו הרבה מאד לעמותה ולעיריית תל אביב.

<יואב בן ארצי: גם כן העירייה שמה שם הרבה מאד כסף ואני מניח או רוצה לומר שבחורף הבא הבא, אנחנו נראה פחות אנשים ברחוב, כי יהיה להם לאן להגיע, למקום שהוא מכבד את באיו ואת עובדיו.

מירב בן ארי: טוב מאד.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: עוד כמה דברים על תל אביב שגם סגרנו אתמול.

מירב בן ארי: הדירה של הטרנסג'נדרים.

<יואב בן ארצי: השנייה.

מירב בן ארי: כן, השנייה.

מירב בן ארי: אז אנחנו הגענו למסקנה שבקינג ג'ורג' זה לא יעבוד ושאתם צריכים לחפש דירה אחרת .

מירב בן ארי: אלון, אתה רושם את כל הדברים?

<אלון ברמי: זה מה שאנחנו עושים כל הזמן.

מירב בן ארי: רגע, אבל מישהו מחפש את הדירה הזאת?

<אסף שמול: אתמול הבנו מאורית שיורדים מהסיפור - - -

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שכדאי לך לפתוח משרד תיווך.

<יואב בן ארצי: הוא בדרך לזה, ציפי.

מירב בן ארי: הם צריכים משרד תיווך משלהם, עמותת אותות.

מירב בן ארי: אתם הולכים לחפש עכשיו דירה אחרת?

מירב בן ארי: יש לכם איזה חצי מיליון מביטוח לאומי על שיפוץ, אתה יודע.

<אסף שמול: אבל לא על דירה שכורה.

מירב בן ארי: בטח לדירה שכורה.

<ציפי נחשון גליק: אבל אם תחתום הסכם ארוך טווח, כן.

<אסף שמול: עופר ייתן - - -

מירב בן ארי: הוא ייתן, תשאיר את עופר לי.

<קריאה: וכדאי מאד למצוא דירה, כי עופר עובר ל - - -

מירב בן ארי: כן, כדאי מאד שתמצאו כי זמנו של עופר בתל אביב, למרות שאני ושרונה אמרנו שאנחנו בכל מקרה נראה בו תמיד מנהל אגף ביטוח לאומי תל אביב, לא משנה לאיזו עיר הוא ילך.

<אסף שמול: וגם נפתחה דירה, יואב, תגיד.

<אסף שמול: הדירה של המכורות.

<אסף שמול: זה אמנם לא קשור לאירוע הזה, אבל בכל זאת.

<יואב בן ארצי: טוב, אז לכבוד אסף ואלון אני אומר שנפתחה דירת המעבר לנשים שהן מכורות נקיות.

<יואב בן ארצי: חמש שנים ביד אליהו.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: זה של עמותות אותות, הבנתי.

<יואב בן ארצי: מה זה של העמותה?

<אסף שמול: לא, אנחנו מפעילים.

<אסף שמול: זה של העירייה.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת.

<מור הרפז: זה לנשים שמגיעות מהגגון בלבד, או שזה - - -

<יואב בן ארצי: לא, זה לנשים שמטופלות ביחידות לטיפול בנפגעי סמים ורצוי גם במרכז היום, אבל זה לא מחייב.

<יואב בן ארצי: הן נקיות כמובן.

<יואב בן ארצי: הדירה היא למשך שנה.

<יואב בן ארצי: תקופת מורטוריום, עד שהן תהיינה בדיור עצמאי בקהילה.

<מור הרפז: מה הגילאים של הדירה?

<יואב בן ארצי: בעיקרון 18 ויום עד גיל 70.

<יואב בן ארצי: אנחנו מניחים שהחתך היותר שכיח יהיה 35-40, 45.

מירב בן ארי: טוב.

מירב בן ארי: בשבוע הבא גם תתחיל לעבוד הפרויקטורית של השלטרים, שחשוב לציין תהיה פרויקטורית מעיריית תל אביב.

<יואב בן ארצי: של העירייה במימון של המשרד, בשיתוף פעולה כמובן.

מירב בן ארי: כן, במימון מלא של משרד הרווחה.

מירב בן ארי: נכון?

<יואב בן ארצי: לא.

מירב בן ארי: כן?

מירב בן ארי: כן, כן, נו.

מירב בן ארי: היא מחייכת ומהנהנת אז זה כן.

מירב בן ארי: כשזה לא, אז היא יודעת להגיד לא.

מירב בן ארי: והדבר האחרון שאנחנו גם סגרנו אתמול, שאני מקווה שסוף סוף זה ייצא לפועל, זה התכנית לטיפול באובדנות, גם של הקהילה הלהט"בית, שזה גם אמור לצאת לדרך לאחר הרבה זמן.

מירב בן ארי: עוד תוספות, עיריית תל אביב?

מירב בן ארי: מור, בבקשה.

<מור הרפז: כן.

<מור הרפז: יש לנו גם את אפרת שתשמח לדבר.

מירב בן ארי: זה בסוף, אני רוצה לעבור גם לחיפה.

<מור הרפז: אז אני שמחה על כל ההתקדמויות.

<מור הרפז: אני בכל זאת רוצה להגיד, למרות שעצרת אותי, מירב, שבחורף הזה אנחנו צופים שלא יהיה עדיין שלטר לצעירים וכרגע הצעירים שלנו ישנים ברחוב.

<מור הרפז: צפויים לנו עדיין הרבה מאד לילות קרים ואם יש אפשרות לא לבנות מענה חדש, לפתוח שער של מקלט שכבר קיים באזור דרום העיר, כי לרחוב דפנה הם לא מגיעים.

<מור הרפז: אין להם כסף.

<מור הרפז: אין להם יכולת להגיע לדפנה.

<מור הרפז: הם רוצים, הם שואלים - - -

מירב בן ארי: כסף למה?

<מור הרפז: לצפון תל אביב.

<מור הרפז: באמצע הלילה.

<מור הרפז: בשבילם זה צפון תל אביב.

מירב בן ארי: בואי, זה לא כזה שהם צריכים עכשיו להגיע לבבלי.

<מור הרפז: עבורם זה חסם.

מירב בן ארי: זה תחנת ארלוזורוב.

<מור הרפז: עבור זה חסם ואני יודעת שיש לי לא מעט צעירים שבסך הכל אם יהיה מקלט עירוני שייפתח בדרום העיר, הם ישנו במקלט הזה.

<מור הרפז: יש לנו לא מעט לילות שהם קרים.

מירב בן ארי: כמה לך מיטות יש בדפנה?

<יואב בן ארצי: זה לא מיטות, זה מזרונים.

<מור הרפז: זה מזרונים על הרצפה.

<יואב בן ארצי: המקום הוא מאד גדול.

<יואב בן ארצי: 30 אנשים לפחות.

מירב בן ארי: הם לא מצליחים להגיע כי אין להם כסף לתחבורה ציבורית?

<מור הרפז: זה לא רק הכסף.

<מור הרפז: זה מרחיק אותם מהאזור שלהם.

<מור הרפז: מהסמים שלהם.

<מור הרפז: ממה שהם צריכים.

<אסף שמול: מבתי התמחוי.

<יואב בן ארצי: אני מציע משהו אופרטיבי.

<יואב בן ארצי: תשלחו לי מייל, אני אעביר את זה.

<יואב בן ארצי: אם אני רואה שאני לא מצליח, אני מסתייע בך.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר.

<ציפי נחשון גליק: יש כאלה שאתם מלינים בבית מלון?

<ציפי נחשון גליק: יש לכם הסדר עם בית מלון?

<יואב בן ארצי: לא, הלוואי.

<יואב בן ארצי: זהו, התקנאתי בירושלים.

<ציפי נחשון גליק: אז למה שלא תעשו?

<יואב בן ארצי: מה?

<יואב בן ארצי: אנחנו נשמח לקבל 250,000 שקלים ולנסות להתמודד.

מירב בן ארי: בתל אביב יש הרבה יותר בתי מלון.

מירב בן ארי: דרך אגב, אתה יודע שהיא שמה גם כסף שלה.

<ציפי נחשון גליק: תעשה הסדר עם בית מלון נקודתית לשלושת החודשים הבאים ותגיש בקשה.

<יואב בן ארצי: בואו נקדם את זה.

<יואב בן ארצי: אני לא אחראי על זה.

<יואב בן ארצי: צריך להעביר את זה למי שאחראי.

מירב בן ארי: יואב, בוא נעשה את הסיפור הזה עם המלון.

<יואב בן ארצי: אני אשמח לבית מלון.

<ציפי נחשון גליק: עיריית תל אביב אמרה שאין לה הסדר, אז תעשו נקודתית לשלושת החודשים הקרובים.

<יואב בן ארצי: שנייה, אני יכול להגיד לכם שמלונות לא מקבלים.

<יואב בן ארצי: גם אכסניות אצלנו לא מקבלים, כי הם פשוט מלאים.

<יואב בן ארצי: הם לא צריכים אותנו.

<יואב בן ארצי: עם דרי רחוב בעבר היו לי הסדרים, היום אין לי שום הסדר.

<יואב בן ארצי: אף אכסניה.

מירב בן ארי: זה כולה בחודשי ינואר-פברואר.

<מור הרפז: אין לנו תקציב מאד מוסדר לזה, אבל במקרים מאד מאד חירומים, יש לנו צעיר שעבר אונס ברחוב, אז שלושה ימים אחרי שהוא היה בחדר 4 שיכנו אותנו במלון, במומוס.

<מור הרפז: שילמנו על זה הרבה מאד כסף.

<מור הרפז: זה היה 260 שקלים.

<מור הרפז: אכסניה, 260 שקלים ללילה, אבל זה עדיף מלישון ברחוב אחרי אונס.

<ציפי נחשון גליק: אבל יואב, אם תצליחו לעשות - - - עם אחד המלונות לשלושת החודשים הקרובים - - -

מירב בן ארי: כמו ירושלים.

<ציפי נחשון גליק: תנסה.

<ציפי נחשון גליק: אם תצליח אז תגישו לנו בקשה.

<ציפי נחשון גליק: נעביר לכם.

<קריאה: זה לא יקר.

<מהרטה ברוך: זה לא קשור ליוקר, אצלנו פשוט המלונות בתפוסה מלאה.

מירב בן ארי: כן, מהרטה, אבל תמיד יש את המלונות הנידחים האלה.

<ציפי נחשון גליק: אכסניה או מלון.

<ציפי נחשון גליק: אולי במלון הזה שאת שיכנת.

<מור הרפז: זה אכסניה כזאת.

<מור הרפז: בדרך כלל היא מלאה, אבל אפשר לנסות לבדוק.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים בעיקר לינואר-פברואר.

מירב בן ארי: אלה החודשים הקרים והקשים.

<ציפי נחשון גליק: גם לא נשאר הרבה.

מירב בן ארי: תשמעי, מהרטה, אם חס וחלילה ימות לנו מישהו מהיפותרמיה, אגב כמו שהיה לפני שבוע ברמת השרון.

מירב בן ארי: אני לא יודעת למה הוא מת, אני לא מכירה את החקירה, רק קראתי, אבל זה קרה ברמת השרון.

מירב בן ארי: אז זה יכול להיות אסון.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים כאן על חודשיים.

<מהרטה ברוך: מה המענים בערים היותר קטנות?

<מהרטה ברוך: מדברים על תל אביב ירושלים.

מירב בן ארי: תיכף אנחנו נגיע לחיפה.

מירב בן ארי: אין ספק שהניקוז לירושלים זה כל האזור של ירושלים.

מירב בן ארי: חיפה זה הקריות והצפון ותל אביב זה אזור המרכז.

מירב בן ארי: כל מי שאת רואה כאן וזו פעם ראשונה שאת שומעת, זה אנשים שמקבלים 50% תושבי העיר ו-50% תושבים מסביב.

מירב בן ארי: זה העניין של עיר גדולה.

מירב בן ארי: זה העניין של עיר מטרופולין.

מירב בן ארי: לטוב מקבלת דו"חות כל היום מתושבים ומתושבי חוץ - - -

<מור הרפז: צריך להנגיש את השירות לאיפה שדר הרחוב נמצא.

<מור הרפז: אם זה ברמת השרון, ובאמת שם הוא לא מצא איפה להניח את הראש.

מירב בן ארי: בואו נעשה בדיקה לפחות לחודשיים הקרובים, ומור צודקת, על איזה שהוא מלון שבינואר-פברואר הוא לא בתפוסה מלאה.

מירב בן ארי: אפילו מלונות רגילים לא בתפוסה מלאה בינואר-פברואר ולעשות שם איזה שהוא סידור, שלא חלילה יהיה פה אסון.

מירב בן ארי: עוד משהו תל אביב?

מירב בן ארי: אוקיי, אני רוצה לעבור לחיפה.

מירב בן ארי: בבקשה, אריה.

<אריה דרזי: חיפה.

<אריה דרזי: אריה דרזי, מנהל היחידה לצעירים ואחראי על השלטר החל מתחילת אוקטובר.

<אריה דרזי: אני אפתח דווקא עם השלטר, כי זה הפך להיות מענה לכלל חיפה והסביבה.

<ציפי נחשון גליק: אתה מתכוון לשלטר לדרי רחוב?

<אריה דרזי: השלטר לדרי רחוב, אבל נתתי הנחיה והוא פתוח לכולם.

<אריה דרזי: כלומר דבר ראשון אוספים מהרחוב, מיטה חמה, שתייה, ארוחה חמה.

מירב בן ארי: אתה מדבר על המקום שהייתי בו?

<אריה דרזי: המקום שהיית בו.

<אריה דרזי: הרחבנו, יש צוות.

<אריה דרזי: בין השעות חמש אחר הצהריים עד תשע בבוקר יש איש צוות.

<אריה דרזי: במהלך היום כניסה של אנשי צוות של דרי רחוב לסירוגין.

<אריה דרזי: התהליך – קודם קליטה ולאחר מכן ניסיון לעשות הערכה או בניית תכנית שיקום תוך כדי, או לראות בכלל מי הוא.

<אריה דרזי: מתחילת אוקטובר עד עכשיו היו 31 פניות.

<אריה דרזי: נקלטו 26 חברה לסירוגין.

<אריה דרזי: היום יש לנו רק שניים קבועים, כי בעוכרינו נושא של הוסטלים והפניות להוסטלים.

<אריה דרזי: יש רשימות המתנה וכו' וזה פשוט עוצר.

<אריה דרזי: זה הופך להיות תחנה כזאת שעוצרת אותם אצלנו.

<אריה דרזי: שתי פניות – אחת משפרעם, אבל הוא לא הגיע לבסוף, ודר רחוב, אי אפשר להגדיר אותו כדר רחוב.

<אריה דרזי: אדם מלוד שבעצם נתקע בחיפה בדרכו לתמרה, לקהילה טיפולית.

<אריה דרזי: חלק גדול צרכני סמים ואלכוהול, אנחנו יודעים.

<אריה דרזי: כן נתתי הנחיה לערוך חיפוש בכניסה.

<אריה דרזי: מצידי לך תחביא את זה ותבוא למחרת לקחת את זה.

<אריה דרזי: כן נערך חיפוש, יש כללים.

<אריה דרזי: הנושא של האיתור הורחב.

<אריה דרזי: כלומר גם הסיירת העירונית בשעות הלילה קיבלה הנחיה במקרים של איתור לאן להפנות אותם ולאן להביא אותם, אל השלטר.

<אריה דרזי: אנחנו מפתחים אט אט.

<אריה דרזי: ביקרתי בחדרה ואני אשמח לבקר בתל אביב כי אני לומד את הנושא מקרוב.

<אריה דרזי: כל הגילאים זה אכן לא מתאים.

<אריה דרזי: אני יודע שאנחנו מדברים עכשיו גם על פתיחה מחודש של דירת צעירים.

<אריה דרזי: ראינו שני מקומות שהם לא מתאימים לדירת מעבר לבגירים.

מירב בן ארי: כן, על זה דיברנו אתמול.

<אריה דרזי: אנחנו מחפשים מקום שיהיה הרבה יותר הולם מכל הבחינות.

מירב בן ארי: לבנים.

מירב בן ארי: מתי הבנות אמורות לעבור?

<אריה דרזי: הבנות כבר עברו לליאון בלום.

מירב בן ארי: עברו לדירה?

מירב בן ארי: אנחנו היינו בשיפוץ יפה.

<אריה דרזי: כן.

<אריה דרזי: אני פשוט רציתי במקום לקחת את הדירה של הבנות, הם - - - משהו יותר ראוי ובסביבה יותר מכובדת.

מירב בן ארי: בצדק.

<אריה דרזי: כרגע נבדקים נכסים נוספים.

מירב בן ארי: לטובת הבנים.

<אריה דרזי: לטובת דירת מעבר לבנים.

<אריה דרזי: אני רוצה לדבר על נושא של נשים.

מירב בן ארי: רגע, אני רוצה להתמקד, כי גם אני וציפי דיברנו אתמול.

מירב בן ארי: את זוכרת שהיא אמרה לנו שאין ביקוש ואז אני אמרתי לה שאצל עמית-.

מירב בן ארי: תסביר לי איך זה יכול להיות שאצלך עוברים, אצל עמית, ואז לאן הם הולכים?

<אריה דרזי: אלי.

<אריה דרזי: זה בסדר תציג.

<עמית פרלסון: עמית מעל"ם חיפה.

<עמית פרלסון: אני אגיד שיש שינוי מאד גדול מהשיחות לפני כמה חודשים.

מירב בן ארי: מאז שהיינו שם.

<עמית פרלסון: משהו בעירייה השתנה לגמרי ועובדים על זה.

<עמית פרלסון: אז עכשיו יורדים יותר לדקויות ואני אומר את זה בחיוב.

<עמית פרלסון: הפרסונות החדשות לומדות את הנושא הזה של חסרי בית ושל דרי רחוב.

<עמית פרלסון: הם לא התעסקו בזה שנים.

<עמית פרלסון: אז יש פה עניין של למידה ושל הבנה ושל חידוד של הגדרות.

<עמית פרלסון: אני מאד אופטימי.

<עמית פרלסון: אני מרגיש שאנחנו עובדים וברור שעוד חסר מענה שלטר לצעירות ושלטר לצעירים ואנחנו יודעים שיש את המספרים.

<ציפי נחשון גליק: לא, אבל אתה ישבת פה באחת הישיבות ואמרת שאתה מאתר עשרות שאין להם איפה לשהות.

מירב בן ארי: כן, בעבר.

<ציפי נחשון גליק: וכשאנחנו שואלים את עיריית חיפה למה אתם מסתפקים רק בדירת מעבר דיורית ואתם לא רוצים הלנת חירום, אז אומרת המפקחת שאתה אמרת לה שנתקלת רק בשניים שאין להם איפה לישון.

<עמית פרלסון: המפקחת?

<עמית פרלסון: לא, אני לא יודע למה היא אמרה את זה, אבל עוד פעם, תשאלו את מאירה ואת טניה כמה לילות הן ערות בגללנו.

<ציפי נחשון גליק: אולי אתה מגדיר דרי רחוב את המכורים או על אוכלוסיית צעירים בסיכון, שאין להם איפה לישון?

מירב בן ארי: כי אנחנו תיכף נדבר על הלב, אגב, שהיינו שם גם ביחד אני וציפי.

מירב בן ארי: בלב ראינו את החברה ש - - -

<ציפי נחשון גליק: כן, כי קיימת אופציה לעיריית חיפה לפתוח גם הלנת חירום והם לא מעוניינים.

מירב בן ארי: בתקציב מלא.

<עמית פרלסון: לא, מה זה?

<עמית פרלסון: מי לא מעוניין?

<עמית פרלסון: הלב לא מעוניין?

<ציפי נחשון גליק: לא הלב.

<אריה דרזי: אתם מדברים על פתיחה הדרגתית לגבי שלטר לצעירים.

<אריה דרזי: היום אני מדבר על דירת המעבר לצעירים כשלב ראשון.

<ציפי נחשון גליק: דירת מעבר ושיקום - - -

<אריה דרזי: ציפי, אני היום יכול לקלוט כל אחד לשלטר, לעשות משם את ההערכה.

<אריה דרזי: יש שיתוף פעולה עם היחידה להתמכרויות, עם שיקום האסיר שאני גם רפרנט לנושא.

<אריה דרזי: כרגע מדובר בצעירים.

<ציפי נחשון גליק: אבל אנחנו לא חשבנו - - - צעירים בסיכון אם מכור או אם עבריין לשעבר.

<עמית פרלסון: אז כרגע העירייה כן נותנת את המענה הזה מסיבה הומניטארית, למרות שברור שזה לא אידיאלי, אבל כרגע השלטר שאריה מנהל נותן את המענה הזה, אבל בהחלט אני חושב שצריך מקום חדש ש - - -

<ציפי נחשון גליק: כמה מיטות בסך הכל יש?

<אריה דרזי: 15 מיטות, כדי שזה לא ייראה כמו תאי מעצר או משהו, כדי שזה יהיה מספיק מרווח.

<עמית פרלסון: עוד פעם, ציפי, לפני אוקטובר הם היו ברחוב.

<עמית פרלסון: לפחות עכשיו יש התקדמות.

<עמית פרלסון: אנחנו מדברים ולומדים את הנושא.

מירב בן ארי: אני שמחה לשמוע שהוועדה הזאת קידמה את העניין, כי הייתי שם אתכם.

מירב בן ארי: היינו קצת בעלטה.

מירב בן ארי: כבר זה שהיינו בשיפוץ של הבנות ושהן עוברות וכבר זה שאת הבנים אתה לא שם ברחוב.

מירב בן ארי: זה ברחוב הרצלייה, נכון?

<עמית פרלסון: כן, ברחוב הרצלייה.

מירב בן ארי: שהיה שם את רימון ההלם בכניסה שזה לא מתאים.

מירב בן ארי: אז זה כן לחפש דירה אחרת.

מירב בן ארי: וגם הלב, שאנחנו צריכים לדבר עליו, על ה-24/7, שכרגע אמרנו שאנחנו צריכים לדבר עם העירייה על השכירות, נכון?

<עמית פרלסון: כן.

<עמית פרלסון: יש מחלוקת מי ישלם את השכירות.

<עמית פרלסון: הייתה שיחה ביום רביעי עם מנכ"ל העירייה.

<עמית פרלסון: הוא אמר שהוא ייתן תשובה תוך 10 ימים.

מירב בן ארי: בסדר, רשמתי לי גם לדבר איתו.

מירב בן ארי: זה המחלוקת הגדולה שם – על השכירות – נכון?

<עמית פרלסון: בשביל לפתוח את הלב, כן.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אני זוכרת ששמענו את הסכום שהוא ממש נמוך.

מירב בן ארי: כמה שכירות משלמים שם לחודש?

<עמית פרלסון: גם על זה יש ויכוח, אבל זה פחות מ-60,000 שקלים.

מירב בן ארי: לשנה.

<עמית פרלסון: לשנה.

<עמית פרלסון: בעלת הבית בחו"ל, היא תחזור ו - - -

מירב בן ארי: אתה ראית את המבנה שלהם פעם?

מירב בן ארי: זה מבנה מטורף.

מירב בן ארי: ממש.

מירב בן ארי: קירות גבוהים, חדרים, משהו.

מירב בן ארי: אני זוכרת שישבנו שם והיינו בהלם מהסכום.

<יואב בן ארצי: 60,000 שקלים לשנה?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אתה רגיל לחודש.

<ציפי נחשון גליק: זה מרכז העיר.

מירב בן ארי: מה זה, ואיזה מקום גם.

<עמית פרלסון: ואם היינו יכולים לקחת את גם את הקומה מעל, לפתוח מרכז יום - - -

מירב בן ארי: אריה, אתה היית בישיבה עם המנכ"ל על השכירות?

<אריה דרזי: לא.

<עמית פרלסון: לא, מאירה הייתה ו - - -

מירב בן ארי: 60,000 שקלים, זה העניין?

<עמית פרלסון: כן.

מירב בן ארי: טוב, אני גם אדבר עם המנכ"ל.

מירב בן ארי: רשמתי לי גם אתמול.

<ציפי נחשון גליק: בואי נמצה את הנושא הזה של הלנת חירום.

<ציפי נחשון גליק: בעצם מיועד תקציב לעיריית חיפה ואם הם לא רוצים - - -

מירב בן ארי: כן, זה הלנת חירום לצעירים שלא עוסקים בזנות, כמו בלב.

<עמית פרלסון: ציפי, ממה שהבנתי, אבל תשאלי את מאירה, אני לא הבנתי שהיא לא רוצה.

<עמית פרלסון: היא אומרת שהיא עוד לומדת את הנושא.

<ציפי נחשון גליק: כן, לא רוצה.

<עמית פרלסון: אני קיבלתי תיק גדול - - -

<ציפי נחשון גליק: טוב, אז צריך להתקדם בלימודים ולהחליט.

<ציפי נחשון גליק: אי אפשר - - -

<עמית פרלסון: בסדר.

<עמית פרלסון: אז יש לה על הראש את הלב.

<עמית פרלסון: תפתרו לה את הבעיה של הלב.

מירב בן ארי: אנחנו נפתור את הלב בעניין של ימים, אבל ציפי צודקת כשהיא אומרת, תשמע - - -

<ציפי נחשון גליק: קודם כל שיקבלו החלטה, כי אחר כך צריך לחפש מבנה.

<ציפי נחשון גליק: הנה, זה שמונה חודשים.

<עמית פרלסון: אני איתך, אבל זה לא מתפקידי ללחוץ על מאירה.

<ציפי נחשון גליק: אי אפשר ששנת 2017 תעבור.

<ציפי נחשון גליק: לא, זה אריה.

<ציפי נחשון גליק: שיודיעו לנו.

מירב בן ארי: בסדר, את תדברי עם מאירה ואני אדבר עם מנכ"ל העירייה, אבל תדברי איתה.

<אריה דרזי: זה עניין של נכסים, אז אולי.

מירב בן ארי: אוקיי, ומה רצית להגיד על נשים?

<אריה דרזי: אין שלטר לנשים, יש לגברים.

<אריה דרזי: בדרך כלל הן מופנות אצלנו לאופק נשי במקרי חירום.

<אריה דרזי: לא כולן עוסקות בזנות.

<ציפי נחשון גליק: אז זה שלטר לבנות.

מירב בן ארי: יש לך כסף, מימון מלא של המשרד.

<אריה דרזי: הנושא הזה של דיורית וכל מה שדיברנו.

מירב בן ארי: לא דיורית, שלטר.

מירב בן ארי: אתה רוצה שלטר לנשים?

<אריה דרזי: שלטר – זה נושא שעלה והוא עכשיו נידון אצלנו, כן.

<אריה דרזי: השאלה היא אם יש מספיק, אני לא יודע מבחינת נשים.

<אריה דרזי: אלי לא היו פניות של נשים, למעט מקרה אחד בשריפה של - - -

<ציפי נחשון גליק: אז תיקחו בניין גדול ותעשו חצי נשים, חצי גברים עם שתי כניסות נפרדות, או קומות נפרדות.

<אריה דרזי: אז אני אומר ציפי, כן דנים בנושא הזה כי אנחנו מודעים לזה שזה לא פתרון טוב עבור נשים.

<אריה דרזי: כבר התחלנו לגלגל את זה, אבל תנו לנו קצת זמן.

<אריה דרזי: אני חושב שאנחנו כן בכיוון טוב.

מירב בן ארי: כן, חשוב, אבל עוד פעם, אתה הולך לאופק נשי, זה שוב פעם נשים שעסקו בזנות.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך, יש לך כאן מימון מלא להקים שלטר לנשים/צעירות שלא עוסקות בזנות בחיפה, שהן לא נכנסות ללב, הן לא נכנסות לאופק נשי, הן פשוט נשים או צעירות חסרות קורת גג, שלא עוסקות בזנות.

מירב בן ארי: יש לך אפשרות לקבל מימון מלא של המשרד.

מירב בן ארי: אתם - - - דיברנו אתמול, שהיא אמרה לנו שאין ביקוש.

מירב בן ארי: את זוכרת?

<ציפי נחשון גליק: היא אמרה לבנים אין ביקוש.

מירב בן ארי: ולבנות?

<עמית פרלסון: אני לא הבנתי מי?

<ציפי נחשון גליק: מירי כהן.

עמיר פרץ: מירי?

עמיר פרץ: אני לא יודע למה היא אמרה, אבל תשאלו את - - -

מירב בן ארי: אתה יכול לבדוק את זה?

<אריה דרזי: אנחנו בודקים את הנושא של נשים.

<אריה דרזי: אמרתי באמת נתקלנו במקרה אחד שהוא קצת חריג, אבל היא גם לא רוצה להתפנות, במקרה של השריפה של דרת רחוב שגרה באיזו זולה שם.

<אריה דרזי: היא חזרה אליה אחרי.

<אריה דרזי: השאלה היא באמת, אם הנושא בבדיקה עכשיו, אנחנו לא יודעים בכמה מדובר.

מירב בן ארי: אתם צריכים להחליט בעירייה.

מירב בן ארי: יש לכם את הגב של הוועדה פה וגם של ציפי.

<ציפי נחשון גליק: כן, אבל אל תתמקדו רק בעיר חיפה.

<ציפי נחשון גליק: המענה הוא-.

<ציפי נחשון גליק: כמובן שעיריית חיפה לא אוהבת את זה, אבל המענה הוא אזורי-מחוזי.

<אריה דרזי: אני יודע.

<אריה דרזי: בסדר, נגעת בנקודה שהיא - - -

<ציפי נחשון גליק: לא, אז אני מצפה שזה יהיה - - -

<עמית פרלסון: גם בזה יש רוח שונה.

<ציפי נחשון גליק: תראה, יש יתרון וחיסרון להיותך מטרופולין צפוני.

<אריה דרזי: ציפי, אני מודע.

<ציפי נחשון גליק: התכניות האזוריות האלה לא יהיו בעכו ולא יהיו בנהרייה, הן תהיינה בחיפה.

מירב בן ארי: אבל מצד שני חשוב לומר שמי שראינו ודיברנו בלב, רובם היו מחיפה.

<ציפי נחשון גליק: בסדר.

מירב בן ארי: רובם היו מחיפה.

מירב בן ארי: דיברנו איתם ושאלנו אותם.

מירב בן ארי: גם החברה, מי שראינו בעל"ם, הם היו חיפאים וככה צריך להציג את זה לעירייה.

מירב בן ארי: מה גם שזה מימון מלא של המשרד, אז כאילו לא צריכה להיות בעיה.

<אריה דרזי: יש נושא שאני גם חייב לברך עליו, כל הנושא הזה של סיוע בשכר דירה.

<אריה דרזי: אני יודע על 15 פניות שהיו מאיתנו אל ציפי, שקיבלו סיוע בשכר דירה.

<אריה דרזי: נדמה לי שלוש צעירות מתוכן ו-12 צעירים.

<אריה דרזי: הם כן בליווי, אבל זה בתנאי שהם בהליך טיפולי מסודר, בתנאי שהם עובדים ויש להם לשלם.

<אריה דרזי: כלומר זה גם נותן מענה לאוכלוסייה שלא קיבלה מענה עד עכשיו.

מירב בן ארי: זה בדיוק הרצף הטיפולי.

<ציפי נחשון גליק: אם היא או הוא עוד לא עובדים, אז תקימו את הדיורית.

מירב בן ארי: עוסקים בזה.

<איילה קדמי חקלאי: דרך אגב ציפי, זה גם אצלנו בקידום נוער, משהו כמו 20 בקשות שהוגשו ואישרת.

<איילה קדמי חקלאי: מצוין.

<ציפי נחשון גליק: נכון, הרבה מאצלכם.

מירב בן ארי: כן, היא אישרה כבר איזה 120, לא?

<ציפי נחשון גליק: הרבה מהעמותות שלא כולן נמצאות פה.

<ציפי נחשון גליק: רעיה מפנה לא מעט, שהיא מרכזת את התחום של הצעירים.

<אריה דרזי: אני רוצה לדבר על תהליך הדרגתי כי אני מחשב - - -

<ציפי נחשון גליק: רגע, מה עם דיורית בחיפה?

<אריה דרזי: בתהליך, כן.

מירב בן ארי: כלומר?

<ציפי נחשון גליק: תעזו לנו ל - - -

<אריה דרזי: כלומר, אני מסכם כל כך הרבה תכניות.

<אריה דרזי: עכשיו למען השלטר הוצאתי קרוב, אני חושב שזה סכום של 150,000 שקלים כדי לשים מדריכים משעה חמש בערב עד תשע בבוקר וזה סכום לא מבוטל ואני לא רוצה שהכל יקרוס לנו.

<אריה דרזי: צריך לעשות את זה תהליכית, מבוקר ומחושב.

מירב בן ארי: כן, אני יודעת גם שהרבה מוטל על כתפיך, לאור הצמצומים שם.

<אריה דרזי: אז בסבלנות.

<אריה דרזי: אני שמח מהמגמה הזאת, באמת.

<אריה דרזי: כשאני רואה שזה באמת פועל ועובד ומתקדם, אני רק יכול לברך על השינוי שחל לעומת מה שהיה קודם.

מירב בן ארי: יפה.

<אריה דרזי: הרבה בזכותך.

<אריה דרזי: אני חייב להגיד.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רק נותנת לה פה רוח גבית מהפרלמנט.

<אריה דרזי: אז ציפי, תודה.

<ציפי נחשון גליק: מהפרלמנט?

<ציפי נחשון גליק: איזו מילה.

מירב בן ארי: מהפרלמנט, זה בשבילך, שתרגישי חשובה.

<ציפי נחשון גליק: מהפרלמנט.

<ציפי נחשון גליק: שודרגתי.

מירב בן ארי: ברור.

<אריה דרזי: כי אמרתי, הם ראויים.

<אריה דרזי: אני גם לא רוצה שנגיע למצב שנפתח מהר, במקום לא ראוי.

<אריה דרזי: דיברתי עם עמית על ערים בלילה והוא יכול לדבר, אבל קורסת שם מרפסת מעל הראשים של האנשים.

<אריה דרזי: לא זו המגמה.

<אריה דרזי: המגמה שהמקום יהיה מספיק מכובד.

<אריה דרזי: השלטר הוא בתוך בניין מגורים עם דיירים אחרים.

מירב בן ארי: אתה מבין למה זה 60,000 שקלים בשנה.

<קריאה: את יודעת שהזול הופך להיות ביוקר.

מירב בן ארי: יש לך פה זמן פציעות במבנה.

מירב בן ארי: רגע, וגם נגיד בבית ברחוב חיים, אז גם - - -

<אריה דרזי: כן.

<אריה דרזי: זה אני אתן לו.

מירב בן ארי: היום נפתח במרכז הכרמל.

מירב בן ארי: מה עם המבנה שם?

מירב בן ארי: בבקשה, יש לך מבנה שהתפנה.

מירב בן ארי: לחברה גדולים זה לא בעיה.

מירב בן ארי: חברה גדולים יכולים להתמודד עם כמה עובדים זרים.

<ציפי נחשון גליק: זה לא טוב?

<ציפי נחשון גליק: לא ראוי?

מירב בן ארי: זה לא ראוי?

<ציפי נחשון גליק: להלנת חירום לצעירים?

<אריה דרזי: דירת המעבר של הבית ברחוב חיים בעבר הייתה במרכז הכרמל.

<עמית פרלסון: אני בעד.

מירב בן ארי: הוא לא נלהב מהאזור הזה.

<ציפי נחשון גליק: יש לך פתרון, תאמין לי.

<קריאה: למה לא, עיריית חיפה רצתה מאד שנשאר שם בהדר.

<קריאה: היא מאד אהבה את האזור.

מירב בן ארי: כן, היא אמרה שזה אזור נהדר.

<אריה דרזי: ציפי, יש - - - שיפוץ, אני יודע, אבל אני לא יכול ליישר ולהרים את הבית קצת יותר גבוה מבחינה טופוגרפית של העיר חיפה.

מירב בן ארי: תשמע, בזמנו כשהתחלנו - - -

<ציפי נחשון גליק: אני חושבת שזה נוף טבעי לצעירים.

מירב בן ארי: בזמנו כשהתחלנו את המאבק על הבית ברחוב חיים, העירייה הרי אמרה שזה אחד המקומות הכי טובים בעיר.

מירב בן ארי: אז עכשיו אנחנו אומרים אם חברה גדולים יכולים להתמודד, ילדה בת 13-14, שרצה עם התיק הקטן שלה, זה היה אירועים קשים.

מירב בן ארי: אבל חברה גדולים יותר, לא משנה, מישהו לרוץ איתו נמצא שם, הם דווקא נהנים נראה לי מהאזור הזה, זה נותן להם מרחב מחייה מה שנקרא.

מירב בן ארי: אולי שווה לשקול את זה, כי זה חברה גדולים וזה מבנה גדול מאד וזה מבנה שכבר יש בו את המיטות.

מירב בן ארי: הוא שימש למגורים.

<אריה דרזי: יש נכסים לעיריית חיפה ששווה לבחון אותם לפני שלוקחים שכירויות.

<אריה דרזי: את זה אני אומר ואני מול מחלקת נכסים בודק בהדרגה עכשיו - - -

מירב בן ארי: אוקיי, אז בוא תבחן את זה.

<אריה דרזי: מבנה, מבנה, יחד עם מירי, יחד עם המפקחת, ואני מניח שאנחנו נמצא מקום.

<אריה דרזי: אנחנו צריכים קצת סבלנות כדי שלא נתחרט אחר כך.

מירב בן ארי: כן, כן, אין בעיה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: בוא תסכם כי אנחנו חייבים להתקדם.

מירב בן ארי: נראה לי שעברנו על הכל בחיפה, כי במקרה אתמול אני סגרתי גם.

<אריה דרזי: דיווח לגבי ערים בלילה אני חושב שעמית יכול לתת ולגבי הבית ברחוב חיים - - -

מירב בן ארי: הבית ברחוב חיים נפתח היום במרכז הכרמל?

<אלון ברמי: תהיה פתיחה רשמית כמובן.

<אלון ברמי: נציין את זה.

<אלון ברמי: פשוט הנערים נכנסו לבית במבנה החדש.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: גיא רוצה לגזור את הסרט שלכם.

<אלון ברמי: ברור, בלי זה לא ייפתח.

מירב בן ארי: כאורח הכבוד.

מירב בן ארי: עמית, אתה רוצה להוסיף משהו?

<עמית פרלסון: אנחנו עוד עובדים על מרכז יום לצעירים, מעבר ללינה, מה שהיית בדירה מתחת לבית ברחוב חיים, שכרגע אנחנו בבעיה כי הם עזבו, אז אנחנו שם לבד עד שהיזם - - -

מירב בן ארי: יחליט מה לעשות עם המבנה.

מירב בן ארי: אני רוצה שהוא ישקול מה לעשות עם המבנה.

<ציפי נחשון גליק: אבל בהלנת חירום זה פתוח 24/7.

<עמית פרלסון: אבל זה לא יכול להיות מרכז יום.

<ציפי נחשון גליק: למה לא?

<עמית פרלסון: אז אנחנו קצת בשיחות על זה אם זה מתאים או לא והאם יכול לשהות שם מישהו שלא היה בלילה.

<עמית פרלסון: עכשיו הצוות הוא עוד חלקי, הוא רק מחמש בערב.

<ציפי נחשון גליק: לא, הצוות של הלנת חירום.

<ציפי נחשון גליק: בתקציב של הלנת חירום יש לך צוות שעובד 24 שעות ביממה.

<עמית פרלסון: שמעת, אבי?

<עמית פרלסון: בסדר.

<עמית פרלסון: אם זה ייפתח - - -

מירב בן ארי: כן, 24/7 זה אין לך בית.

מירב בן ארי: החברה כבר נמצאים שם.

מירב בן ארי: אתה לא צריך מרכז בנפרד.

<אריה דרזי: אני התחלתי לפני שלושה חודשים משעה 10 בערב עד שש בבוקר.

<אריה דרזי: הגעתי היום מהשעה חמש עד השעה תשע בבוקר עם צוות מלווה.

<אריה דרזי: אז אני אומר, אנחנו מתקדמים בהדרגה, זה עוד לא מוגדר גם מבחינת הסעיפים התקציביים שאנחנו עובדים היום מול מריה, אנחנו מדברים על שלטר, אנחנו לא מדברים על 24/7.

<ציפי נחשון גליק: אני לא מדברת על המכורים, אני מדברת על הלנת חירום.

<ציפי נחשון גליק: אם אתה פותח לצעירים בגילאים 18-25, במקום שמתפנה, שזה לא הכתומים וזה לא נורא אם זה יהיה מקום הזה בשנתיים הראשונות.

<ציפי נחשון גליק: שלטר, זה פתוח 24/7.

<ציפי נחשון גליק: הלינה, אתה פותח את המיטות משבע בערב עד תשע בבוקר, אבל יש לך צוות שנמצא שם כל היום.

<עמית פרלסון: מעולה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: זה מה שאנחנו רוצים.

<אריה דרזי: אתה תמיד מסתכל על עלויות ונזהר.

מירב בן ארי: טוב, בואו נתקדם.

מירב בן ארי: תודה לחיפה.

<ציפי נחשון גליק: זה 200,000 שקלים.

<ציפי נחשון גליק: זה מאה אחוז מדינה.

מירב בן ארי: כן, זה כמו השלטרים בתל אביב.

מירב בן ארי: זה 100% מימון מדינה, כולל הפרויקטים.

מירב בן ארי: יש לנו פה נציגות של באר שבע, נכון?

מירב בן ארי: אז זו פעם ראשונה.

מירב בן ארי: בבקשה, ניתן לך כמה דקות רק שתציגי את עצמך.

<עינת זרגריאן: שלום, לי קוראים עינת ואני אחראית אגף נוצץ באגף הרווחה.

מירב בן ארי: מה זה נוצץ?

<ציפי נחשון גליק: נוער נוצץ, זה השירות שלנו.

מירב בן ארי: אה, בגלל זה את נוצצת כל הזמן, ציפי.

<ציפי נחשון גליק: בדיוק.

מירב בן ארי: סליחה, זו הייתה טעות שלי.

מירב בן ארי: נוצץ זה משהו חדש לוועדה.

<עינת זרגריאן: בדיוק, הבוסית שלי פה.

<עינת זרגריאן: אז ככה, באמת אחרי שתל אביב, חיפה וירושלים מדברים, אז אנחנו מרגישים את המטרופולין מבחינתי של השירות שלנו למחוז דרום.

<עינת זרגריאן: אני אתן סקירה כללית מה יש לנו כיום בעיר באר שבע מבחינת שירות שהוא באמת נותן שירות מחוזי.

<עינת זרגריאן: יש לנו את דירת המעבר לצעירות שהיא פועלת כבר הרבה שנים בעיר באר שבע.

<עינת זרגריאן: יש לנו שתי דירות, אחת של בוגרי חסות הנוער, אחת של בוגרי פנימיות.

<עינת זרגריאן: יש לנו את קורת הגג בראשית, ששם אנחנו מקבלים מענה לצעירים שלנו עד גיל 19 ובמקרים חריגים אנחנו יכולים לפעמים לשים שם עד גיל 20.

מירב בן ארי: יש לכם את העוגן?

<עינת זרגריאן: כן, את העוגן הקהילתי שזה קומפלקס.

מירב בן ארי: כן, הייתי שם.

מירב בן ארי: גם שם יש מין קורת גג כזאת.

<עינת זרגריאן: זהו, אז זה בראשית.

מירב בן ארי: אה, בראשית נכנס בעוגן.

<עינת זרגריאן: בראשית נמצא בעוגן.

<עינת זרגריאן: כרגע הוא עבר שיפוץ מאד גדול.

<עינת זרגריאן: הרחיבו שם את האגפים וקצת עשו הפרדה שם.

<עינת זרגריאן: יש לנו את הבית לדרי רחוב, שאנחנו ביחידה פחות עובדים איתו, כי זה - - -

מירב בן ארי: כן, זה יותר חברה מבוגרים.

<עינת זרגריאן: בדיוק.

<עינת זרגריאן: יש לנו כרגע ממש בחצי השנה האחרונה התפתחנו עם המון פרויקטים חדשים, ציפי נתנה לנו את פרויקט הדיורית.

מירב בן ארי: כן, איפה זה עומד הדיורית שלכם?

<עינת זרגריאן: הדיורית, בשעה טובה ומוצלחת, נפתחה בשבוע שעבר.

<עינת זרגריאן: דיורית באוניברסיטת בן גוריון, במעונות ד'.

<עינת זרגריאן: קיבלנו את הקומה השנייה.

<עינת זרגריאן: חצי מהקומה היא לטובת הצעירות הללו.

מירב בן ארי: זה חייב להיות באוניברסיטה.

<עינת זרגריאן: נקלטה עובדת שכבר התחילה.

<עינת זרגריאן: כבר בשבוע הבא יש לנו ראיונות למלגאיות, לצעירות שכבר מביעות עניין.

<עינת זרגריאן: פונים אלינו מכל מחוז דרום.

מירב בן ארי: איך הן מגיעות?

מירב בן ארי: העובדות הסוציאליות מפנות אותן לדיורית?

<עינת זרגריאן: כן, כן.

<עינת זרגריאן: נוצר קשר - - -

מירב בן ארי: כמה מיטות יש לך שם?

<עינת זרגריאן: קיבלנו מקום ל-16 וחדר אחד שהוא בעצם למלגאיות וחדר אחד הוא לצוות, לעובדת הסוציאלית ולמדריכה בעצם.

<עינת זרגריאן: זה קצת בירוקרטית לקח לנו קצת זמן עם כל הבירוקרטיה בחוזים, בהסכמים.

מירב בן ארי: לפחות זה נפתח.

<עינת זרגריאן: בסוף זה נפתח, כן.

<עינת זרגריאן: היום קיבלתי אישור תקציבי, ציפי, להצטיידות ואנחנו הולכים מה שנקרא להתפרע.

מירב בן ארי: יפה.

<עינת זרגריאן: דבר נוסף שייפתח בעזרת השם זה הנושא של הלב, שזה בעצם המענה לכל הצעירות בקצה הרצף עם הלנת חירום.

<עינת זרגריאן: אני חייבת לציין שאצלנו בבאר שבע - - -

מירב בן ארי: כן, מה המצב אצלכם ברחוב נגיד.

<עינת זרגריאן: זהו, בשנה האחרונה, אני אתן לכם דוגמא, שני צעירים שפנו ליחידה וביקשו עזרה בנושא של הלנת חירום ואיך שהוא הצלחנו להתארגן איתם דרך חברים וכאלה.

<עינת זרגריאן: אין לנו איזו שהיא הצפה של צעירים.

מירב בן ארי: אין לכם זולות וכאלה.

<עינת זרגריאן: לא, לא.

<עינת זרגריאן: זה לא משהו שאנחנו מכירים ופוגשים.

<עינת זרגריאן: יש לנו ניידת איתור שמסתובבת בלילות של אגף הרווחה.

<ציפי נחשון גליק: זו העיר היחידה שיש לה ניידת משלה.

מירב בן ארי: לא של על"ם.

<עינת זרגריאן: לא, זה לא של על"ם, זה שלנו, של הרשות.

<ציפי נחשון גליק: ג'מילה קוראים לזה.

מירב בן ארי: אני התחלתי את דרכי בג'מילה.

<עינת זרגריאן: לא, חוץ מהג'מילה יש לנו ניידת נוספת של קשב לנוער, שיוצאת לאיתור ובעצם כל פעם אנחנו מקבלים את הנתונים על בני הנוער שלנו ומטפלים.

<עינת זרגריאן: זאת אומרת אין תופעה של חברה שלנים אצלנו ברחובות.

<עינת זרגריאן: המוקד גם פועל 24/7.

<עינת זרגריאן: זאת אומרת יש תורנים של אגף הרווחה, כך שאם יש מקרה של צעיר או צעירה, אנחנו יודעים עליהם גם בזמן אמת.

<עינת זרגריאן: זאת אומרת יוצרים איתי קשר, אומרים לי תקשיבי, יש צעירה כך וכך.

<עינת זרגריאן: יש לנו גם את המקלט הארצי לנערות וצעירות שבעצם נותן פתרון עד גיל 24-25.

<עינת זרגריאן: גם אם יש לי מקרה כזה של צעירה שכרגע אין לי מענה לתת לה, כי בקורת הגג היא גדולה מדי, אז יש לי.

<עינת זרגריאן: זאת אומרת גם אין פה תורי המתנה.

<עינת זרגריאן: אם בדירת המעבר יש מקום, אז המענה הוא מיידי.

<עינת זרגריאן: מיד אני מחברת אותה לעובדת שנפגשת איתה.

<עינת זרגריאן: אז מבחינתנו העניינים די - - -

מירב בן ארי: בשליטה.

<עינת זרגריאן: כן.

<עינת זרגריאן: כרגע כן.

מירב בן ארי: זה נראה ככה.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: קודם כל אני מאד מודה לך שבאת לוועדה, בטח שבאת עם בשורות על דיורית, שהדיורית פה כמו את רואה זה בשביל כולנו.

מירב בן ארי: אני גם אשמח לבוא, תזמיני אותי.

מירב בן ארי: אני לוקחת איתי בדרך כלל את ציפי, שתדעי.

מירב בן ארי: אנחנו באות ביחד.

<עינת זרגריאן: בכיף.

<עינת זרגריאן: בשמחה רבה.

מירב בן ארי: אז נבוא לראות את הדיורית אחרי שתסיימו להתפרע עם הקניות.

מירב בן ארי: זה מצוין.

<קריאה: באיקאה באר שבע.

מירב בן ארי: לא, לא, אין רשימת המתנה.

מירב בן ארי: אז אולי תשלחו לבאר שבע.

מירב בן ארי: נראה לך?

מירב בן ארי: הם לא רוצים ללכת לחוף דפנה, הם יבואו לבאר שבע?

<מור הרפז: יש לנו אחד שמסתובב בבאר שבע וטוב לדעת.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: הנה, מור, את יכולה לעשות נט-וורקינג עם עינת.

<מור הרפז: אחד שאנחנו יודעים עליו, שלנו.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: אנחנו נבוא גם לסיור.

מירב בן ארי: אני מודה לך.

מירב בן ארי: יש עוד הערות?

מירב בן ארי: כן, בבקשה, ממש שתי דקות בקצרה, כי אנחנו חייבים לעבור למחקר.

מירב בן ארי: תציגי את עצמך.

<אפרת לוי: שמי אפרת לוי, לשעבר דיירת רחוב.

<אפרת לוי: היום אני גרה בערים בלילה, שזה באלפסי 15, בלב.

מירב בן ארי: בלב.

מירב בן ארי: היינו שם.

<אפרת לוי: רציתי להגיד שבאמת יש הרבה נערים ונערות, או יותר נערות, שלא עובדות בזנות ואין להן איפה לישון.

<אפרת לוי: אין להן איפה להיות.

מירב בן ארי: כמה זמן את בלב?

<אפרת לוי: אני בתל אביב כבר קרוב ל-8 שנים.

<מור הרפז: אבל כמה זמן את בלב 24?

<אפרת לוי: שנה.

מירב בן ארי: בת כמה את?

<אפרת לוי: 25.

<קריאה: עוד שמונה ימים.

<אפרת לוי: עוד שמונה ימים.

מירב בן ארי: מזל טוב.

מירב בן ארי: את נראית בת 18.

<ציפי נחשון גליק: כן, נכון.

<אפרת לוי: תודה.

מירב בן ארי: איך בלב?

מירב בן ארי: תספרי לו קצת.

<אפרת לוי: כיף.

<אפרת לוי: קשה.

<אפרת לוי: אבל כן, רוב הנערים שם מסתדרים מהכספים של הביטוח הלאומי ועוזרים לנו שם בכל מה שצריכים, חוץ מתרופות שהם אומרים שזה לא על אחריותם, שזה אנחנו בעצמנו, אז הם עוזרים לנו בהכל.

<אפרת לוי: בגדים, אוכל, מה שאנחנו צריכים מביאים לנו.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: ואת כבר שנה שם?

<אפרת לוי: כן.

מירב בן ארי: ומה את רוצה לעשות?

מירב בן ארי: את רוצה לצאת משם או שאת?

<אפרת לוי: אני בינתיים בתהליך קצת מורכב, אבל יש הרבה נערים, חברים שלי, שאין להם איפה להיות וזה יכול להיות אישה שההורים שלה העיפו אותה מהבית ואין לה איפה להיות ובערים בלילה, בגלל שהיא לא עובדת בזנות, אז היא לא יכולה להיכנס לשם.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: כן, זו הבעיה הכי גדולה שלנו בתל אביב.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אנחנו מנסים לפתור את המצב שבו את לא צריכה לעסוק בזנות ושעדיין יהיה לך מקום לישון בו ושלטר.

<אפרת לוי: לצערנו בארלוזורוב אני לא מכירה את מה שהוא דיבר עליו, על המקלט הזה.

מירב בן ארי: לא, אבל לך יש מקום מסודר, מקסים.

מירב בן ארי: היינו שם.

מירב בן ארי: ראינו.

<אפרת לוי: עכשיו היו שם שיפוצים.

מירב בן ארי: איפה?

<אפרת לוי: במרחב עצמו.

<אפרת לוי: עושים קודם את הקומה השנייה, אבל גם, כשיתחילו בעצם את המרחב עצמו אז לא יהיה לנו בדיוק איפה להיות, אז יש לנו את האפשרות השנייה שזה מישהו לרוץ איתו.

מירב בן ארי: מה זאת אומרת, כשיש שיפוצים בלב?

<אפרת לוי: כן.

<מור הרפז: לא נראה לי.

<מור הרפז: זה לא בסדר גודל כזה.

מירב בן ארי: בסדר, לא צריכה להיות בעיה.

מירב בן ארי: זה גם מקום ענק, זה לא בעיה.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: אני שמחה שבאת.

מירב בן ארי: אני רוצה לעבור עכשיו לאודי, בבקשה.

מירב בן ארי: קצת על ירושלים, תל אביב, תן לחברה בעלי המקצוע כי אין כאן מספיק לכולם.

מירב בן ארי: החיילות שם, רציתן לומר משהו?

<קריאה: לא.

מירב בן ארי: אוקיי, אז תרגישו בנוח.

מירב בן ארי: אודי, בוא נדבר על המחקר הזה שיש כאן.

<אהוד משה בקר: אהוד בקר, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<אהוד משה בקר: אני אקח ארבע דקות להציג את המחקר עצמו ואז אני אעבור על כמה רעיונות שעלו מסקירת מדינות שונות, שיכולים אולי לשמש בארץ, אולי לעזור לקדם את הטיפול.

<אהוד משה בקר: בכל מקרה, ה מסמך שמחולק לפניכם עכשיו, מציג סקירה של הטיפול שניתן לחסרי בית במדינות שונות.

<אהוד משה בקר: הסתכלנו על 10 מדינות החברות ב-OECD ועל מה שמתנהל בהן.

<אהוד משה בקר: בפרט הסתכלנו על חסרי בית צעירים ככל שניתן.

<אהוד משה בקר: אני אקדים ואומר שברוב המדינות שהסתכלנו עליהן לא היה טיפול ספציפי שמצאנו לחסרי בית צעירים, אלא לקטינים ולבוגרים, כשהצעירים הם קצת - - -

מירב בן ארי: כן, אנחנו מקדימים אותם.

<אהוד משה בקר: כן.

<אהוד משה בקר: בכל מדינה בדקנו האם יש תכנית לאומית לטיפול בחסרי בית, מה חלוקת הסמכויות בין הממשל המרכזי והממשל המקומי והאם יש צעדים מיוחדים, שוב, ספציפית גם לנושא של צעירים.

<אהוד משה בקר: הסתכלנו גם על ההמלצות של האו"ם, ה-OECD והאיחוד האירופי בנושא של טיפול בחסרי בית.

<אהוד משה בקר: עלו כמה נקודות חשובות בסקירה ואני אציג אותן עכשיו בקצרה.

<אהוד משה בקר: דבר ראשון, הגישה הרווחת במרבית המדינות בטיפול כמו שבישראל, היא נושא הרצף הטיפולי - continuum of care, כשאנחנו רואים שבחלק מהמדינות יש תמיכה בדיור תחילה.

מירב בן ארי: כן, ה-Housing first, דיברנו על זה.

<אהוד משה בקר: כן, ה-Housing first.

<אהוד משה בקר: ובחלק יש מדיניות מוצהרת של העדפת מניעה וחינוך.

<אהוד משה בקר: לא ראיתי מדינות שבהן הייתה תמיכה מוצהרת ברצף הטיפולי על חשבון האחרות.

<אהוד משה בקר: צריך לציין בזה שעדיין זאת הגישה הרווחת בכל המדינות שהסתכלתי עליהן.

מירב בן ארי: רוב המדינות הן בעצם אנחנו כמו רוב המדינות או רוב המדינות כמונו, עוסקות ברצף טיפולי.

<אהוד משה בקר: כל המדינות, השירות הרווח בהן הוא הרצף הטיפולי, כשיש מדינות שמציעות או כתכנית פיילוט או כמשהו מוגבל בהקיפו פרויקטים של Housing First, של דיור תחילה ובמקביל כמובן גם מניעה – חינוך.

<אהוד משה בקר: אחד מ הדברים החשובים, שזה גם אחת מההמלצות של הארגונים הבינלאומיים, זה מה שכל הארגונים הסכימו עליו, זה שיש חשיבות מאד גדולה ביצירת רשת ביטחון למי שעלולים להפוך לחסרי בית בהמשך ואני מקדים את עצמי.

<אהוד משה בקר: אני אחזור רגע אחורה.

<אהוד משה בקר: בנוגע לדיור תחילה, אני רק אגיד ששאלנו את משרד הרווחה על זה ולפי מה שנאמר לנו - - -

מירב בן ארי: יש לציין שאצל מהרטה בתל אביב יש פרויקט ראשוני בנושא דיור תחילה.

מירב בן ארי: יואב, זה שלך.

<יואב בן ארצי: זה שלי, אבל אני באמת לא יכול להגיב.

מירב בן ארי: שהוא דומה?

מירב בן ארי: יש לך את המגבלות שלך בכניסה, שבניגוד לדיור תחילה - - -

<יואב בן ארצי: לא, לא, באמת, אני לא רוצה לחתור למקום, כי המקור-.

<יואב בן ארצי: אני רוצה לומר משהו על דיור תחילה.

<יואב בן ארצי: דרך אגב, עבורך, מירב ואת יודעת לעבוד ויש לך את המוטיבציות, זה היעד הבא – ייעוד תחילה.

מירב בן ארי: זה הדבר הבא בעולם חסרי הבית.

<יואב בן ארצי: לגמרי.

<יואב בן ארצי: אם את רוצה לאתגר, בבקשה.

<יואב בן ארצי: אין ספק שבזה הביוקר יהיה בזול.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת העלויות הן גבוהות, אבל זו מעטפת טיפולית שמאפשרת להביא כל אחד מהמקום המאד נמוך שהוא נמצא או עלול להימצא בהמשך, לכדי תפקוד תקין וזה גם ימנע רצידיביזם.

<יואב בן ארצי: זאת אומרת כל הסיפור של הדלת המסתובבת יהיה בהיקפים הרבה יותר מצומצמים ולכן אני אומר הביוקר יהיה בזול.

מירב בן ארי: דרך אגב, יש פה ממש סקירה.

מירב בן ארי: אני מניחה שאתה מכיר את זה היטב, אבל יש פה ממש סקירה טובה.

<יואב בן ארצי: אני מכיר את זה היטב.

<יואב בן ארצי: יש לי את הסקירה משמוליק.

<יואב בן ארצי: תראי, זה בדיוק העניין שדיברתי עליו.

<יואב בן ארצי: נשארתי קורא וזהו.

<יואב בן ארצי: לא מעבר לזה.

מירב בן ארי: אבל לבוא ולהכניס חברה שהם מכורים, כי אתה מדבר על טיפול, אבל - - -

<יואב בן ארצי: אני מדבר על שני פלחי האוכלוסייה.

<יואב בן ארצי: אני מדבר על צעירים ועל מבוגרים.

<יואב בן ארצי: צעירים זה מאסט.

<יואב בן ארצי: דיור תחילה בקרב צעירים פשוט זה מאסט.

<יואב בן ארצי: זה פשוט מונע את ה - - -

<מהרטה ברוך: הסיכוי להציל אותם הוא הרבה יותר גדול.

<יואב בן ארצי: הוא הרבה יותר גבוה וזה מונע את ההידרדרות לרחוב ולפתח בהם תהליך של דרות רחוב עם כל ההשלכות שקיימות.

<יואב בן ארצי: היום גם למבוגרים עדיין ניתן להציע את זה.

<יואב בן ארצי: זה ימנע רצידיביזם משני הכיוונים, משני פלחי האוכלוסייה.

<יואב בן ארצי: אני אומר עוד פעם, מה שאנחנו מקימים עכשיו זה 10 מטופלים, זה מעט מאד, זה לשנה.

<יואב בן ארצי: זה ממש רחוק מ - - -

מירב בן ארי: ממש קטן, כן.

<אהוד משה בקר: אגב, אני אגיד למי שלא מכיר את הנושא, ש-Housing first – דיור תחילה, זה מציע, להבדיל מהרצף הטיפולי, שמתחיל עם מסגרות יותר זמניות – דיור תחילה מתחיל להבטיח מגורים קבועים לאורך זמן ואז רק מגיעים לנושא הטיפולי מסביב, אבל כן יוצאים בנוסף עם חבילה טיפולית של שירותים.

<אהוד משה בקר: אבל הדבר הראשון זה להתחיל ממקום בטוח, שהוא שלך, של דיור, לטווח של שנים.

<ציפי נחשון גליק: לאיזה גילאים אתה קראת?

<אהוד משה בקר: יש כמה פיילוטים שרצו.

<אהוד משה בקר: הפיילוט הכי גדול שעליו גם רציתי להגיד מילה עכשיו, למעשה היה בקנדה, שהסתכל על טווח גילאים מאד גדול, מצעירים עד מבוגרים, ושם דווקא האוכלוסייה שזיהו בקנדה, זה היה פיילוט שרץ בין השנים 2008 ל-2013, ודווקא על אוכלוסייה שזכתה לתמורה הכי גדולה מבחינה חברתית, הייתה אלה שסובלים מתחלואה כפולה ואלה שהם יותר יקרים לטיפול בגישות המסורתיות, אלה שיותר מגיעים לחדרי המיון או למחלקות לבריאות הנפש.

<אהוד משה בקר: אז דווקא במקרה שלהם היה חיסכון גדול יותר.

מירב בן ארי: כן, העלות שלהם היא מאד גבוהה.

<ציפי נחשון גליק: דרך אגב, גם המדינה שוכרת מבנים ונותנת להם לגור בהם.

<יואב בן ארצי: לא רק.

<יואב בן ארצי: יש שם מעטפת טיפולית של 10 מטופלים לעובד.

<ציפי נחשון גליק: אבל איפה הם גרים.

<ציפי נחשון גליק: אני לא מבינה.

<ציפי נחשון גליק: מי שוכר את המבנים?

מירב בן ארי: בדירות.

מירב בן ארי: יש לך פה ממש הסבר על הסיפור הזה של ה-Housing first.

<הדס גול: יש כמה מודלים לזה, אבל בכל מקרה המדינה מממנת אותם.

<הדס גול: זה יכול להיות בבניינים שמוגדרים לחסרי בית או יש מדינות שזה מפוזר והם גרים ממש בקהילה, אבל זה במימון של הקהילה.

<יואב בן ארצי: זה אמור להיות בשיתוף עם משרד הבינוי והשיכון.

<יואב בן ארצי: חייבים להיות עם שולחן בין משרדי עם זה.

<אהוד משה בקר: אז כאמור יש במסמך עצמו כמה דוגמאות.

מירב בן ארי: כן, כן, זה השלב הבא.

<יואב בן ארצי: לגמרי.

<אהוד משה בקר: אני חושב שיש משהו כמו 8 עמודים של מקורות גם על דיור תחילה, שאת יכולה לראות שם כולל דוגמאות ספציפיות.

<אהוד משה בקר: השתדלנו לא להכביד יותר מדי.

מירב בן ארי: יש את שמוליק שי?

מירב בן ארי: הוא היה פה גם כמה פעמים ודיבר על זה.

מירב בן ארי: הוא ממכללת ספיר.

מירב בן ארי: הוא עושה על זה עבודה מאד מאד רצינית.

מירב בן ארי: הוא היה אצלי כבר פעמיים.

<אהוד משה בקר: אז אני אגיד בהקשר הזה שלהבנתנו כיום בארץ אין דיור תחילה באופן מלא.

<אהוד משה בקר: בתשובת משרד הרווחה כתבו לנו שהמשרד בשנתיים האחרונות – אני אצטט – מאמץ באופן חלקי את התפיסה של דיור חלקי לדרי רחוב שמצבם הרפואי מאפשר זאת.

<אהוד משה בקר: ביקשתי הבהרה, עדיין לא קיבלתי אותה.

מירב בן ארי: כן, בסדר, אנחנו מודעים פה כולם למצב של דיור תחילה בארץ.

<איילה קדמי חקלאי: אני חושבת שצריך לעשות הבחנה איכותית בין מחוסרי בית או דרי רחוב צעירים למבוגרים יותר, שמתוך ההבחנה הזאת נגזרות ההתערבויות, כולל התועלת שבדיור תחילה, במדור תחילה.

<יואב בן ארצי: התועלת קיימת בשתי האוכלוסיות.

<מור הרפז: שאגב בעולם זה דווקא התחיל מהמבוגרים ואחר כך זה עבר לצעירים.

מירב בן ארי: נכון, היא צודקת.

מירב בן ארי: זה התחיל אצל חברה מבוגרים.

<ציפי נחשון גליק: בשבוע שעבר אני הייתי בדיון בוועדת עלייה וקליטה ולדעתי מי שיתחיל הראשון במדינה זה משרד הביטחון, שסיפרו ששר הביטחון החדש לקח קרקעות של בסיס צבאי ברמת אביב ומנכס אותם.

מירב בן ארי: כן, הוא הולך להפוך אותם.

<ציפי נחשון גליק: הוא הולך לבנות 100 דירות, שבכל דירה קטנה יהיו שני חיילים בודדים משוחררים, שכאילו יגורו שם חיילים בודדים בשנה-שנתיים הראשונות.

מירב בן ארי: כן, הוא דיבר על זה.

<קריאה: קרה לו משהו מאז שהוא נכנס למשרד הזה.

<ציפי נחשון גליק: הקרקע תהיה של המדינה, אבל אמרו שהבנייה תהיה מתרומות.

מירב בן ארי: כן, תדע לך שהוא דווקא מאד מאד בעניין של חיילים בודדים.

<ציפי נחשון גליק: 100 דירות ברמת אביב.

<ציפי נחשון גליק: יפה.

מירב בן ארי: כן, מאד בעניין של חיילים בודדים.

מירב בן ארי: הוא מדבר על זה כל הזמן.

מירב בן ארי: בואו ניתן לאודי להמשיך, כי הזמן שלנו קצר.

מירב בן ארי: אולי תגיד לו שזה Housing first לחיילים בודדים.

<ציפי נחשון גליק: לא, מהדיורית הם יוכלו לשדרג לגור בדירת שני חדרים.

<ציפי נחשון גליק: דירת חדר לשניים.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: כן.

<אהוד משה בקר: אם אפשר, אני אגיד כמה דברים שהם גם רלבנטיים לנושאים שעלו כאן בינתיים.

<אהוד משה בקר: כשמסתכלים על המדינות השונות, אז באמת יש בעיה של הגדרת חסר בית בכל מדינה.

<אהוד משה בקר: לנו יש את ההגדרות שלנו במדינה.

<אהוד משה בקר: במדינות אחרות זה משתנה ממקום למקום.

<אהוד משה בקר: זה מאד מקשה גם על האומדן של כמה חסרי בית יש יחסית לאוכלוסייה.

<אהוד משה בקר: זה קשה במיוחד בחסרי בית צעירים ולמשל באיחוד האירופי אמרו שזאת בעיה קשה במיוחד, כי לצעירים יותר קל למצוא דיור זמני אצל קרובים.

מירב בן ארי: אצל קרובים או חברים.

<אהוד משה בקר: ויש אפילו מדינות שבהן יש איזו שהיא קבלה תרבותית של זה שצעירים בגילאים הללו תרים להם במדינה, אז לא יודעים איפה בדיוק לכלול אותם.

<אהוד משה בקר: מה שכן, באיחוד האירופאי למשל - - -

<יואב בן ארצי: גם בארץ יש משהו תרבותי, החברה הפנקיסטים שהולכים בדיזנגוף.

<יואב בן ארצי: יש גם דברים שהם תרבותיים ולאו דווקא מקום של חסרי הבית הצעירים, שזה - - -

מירב בן ארי: נכון.

<אהוד משה בקר: אבל למשל באיחוד האירופי כן הגדירו את אוכלוסיית הצעירים כמועדת במיוחד היום להפוך להיות חסרת בית, מכיוון שהמשבר הכלכלי שעבר על אירופה בשנים האחרונות פגע במיוחד בצעירים ושהאחוז שלהם בקרב חסרי בית ביבשת, עלה מ-27% בשנת 2007, ל-32% בשנת 2010.

מירב בן ארי: שגם אצלנו דרך אגב, בעיקר בתל אביב יש גם באמת, ראיתי אותם גם במישהו שיש מבקשי מקלט, שהם גם נוספו כאן בארץ, שאין להם ליווי משפחתי.

<אהוד משה בקר: אגב, למרות מה שאמרתי עכשיו על האיחוד האירופאי, אין להם כל כך מדיניות מיוחדת על צעירים.

<אהוד משה בקר: כן הזכרתי כבר את הנושא של המלצה על צורך בזיהוי מוקדם ומניעה.

<אהוד משה בקר: גם הייתה המלצה שהייתה רחבה, גם של האו"ם, ה-OECD והאיחוד האירופי על כינון מדיניות לאומית בנושא של טיפול בדרי רחוב ובחסרי בית.

<אהוד משה בקר: עכשיו אני אגיד כמה מילים על המדינות עצמן.

<אהוד משה בקר: בשבע מתוך העשר שסקרנו הייתה תכנית לאומית לטיפול בחסרי בית.

<אהוד משה בקר: זה שיש תכנית לאומית זה לאו דווקא אומר שהטיפול הוא טוב.

<אהוד משה בקר: אני אתן דוגמא את ספרד.

<אהוד משה בקר: שם יש תכנית לאומית שיושמה בשנת 2015.

<אהוד משה בקר: השירותים שלהם עדיין די מוגבלים.

<אהוד משה בקר: בגרמניה אין תכנית לאומית, יש שירותים שנחשבים די טובים ברמה האירופית.

<אהוד משה בקר: באופן כללי הטיפול הוא בידי הרשויות המקומיות, גם של צעירים, בדומה לארץ.

<אהוד משה בקר: זה הסקירה הרחבה.

<אהוד משה בקר: אני אעלה עכשיו, אם אפשר, שלושה רעיונות שעלו בכמה מדינות אחרות, שיכולים לסייע, אם לחסרי בית באופן כללי ואם לאוכלוסייה ספציפית של צעירים.

<אהוד משה בקר: דבר ראשון, אז כמו שהוזכר כאן אגב על משרד הביטחון, אז בקנדה ובארצות הברית יש שימוש במבנים פדראליים שכבר אין שימוש כרגע.

<אהוד משה בקר: נעשתה בהם הסבה לצרכים חברתיים.

<אהוד משה בקר: בקנדה זה ספציפית לחסרי בית.

<אהוד משה בקר: בארצות הברית זה גם לחסרי בית אבל גם למטרות אחרות, כשגופים של שלטון מקומי או עמותות יכולים לקבל מבנים מהממשל המרכזי בחינם ואז מקבלים עוד תמיכה על כך שהם מחזיקים את המקום ומפעילים אותו.

<אהוד משה בקר: מי שירצה להסתכל, יש הסבר יותר מפורט קצת בתוך המסמך, יחד עם לינקים.

<אהוד משה בקר: בארצות הברית אין תמיכה נוספת, יש רק את מתן המבנה.

<אהוד משה בקר: היום בארצות הברית אני חושב שיש 30 מבנים בכל ארצות הברית שמחכים שאיזו שהיא עמותה תיקח אותם.

<אהוד משה בקר: בקנדה מספר נמוך יותר, אבל זה כן מוקדש לעמותות שיכולות לפנות.

<אהוד משה בקר: באוסטרליה ובבריטניה יש שמומש במה שנקרא Social impact bonds - אגרות חוב חברתיות, אם אתם מכירים כבר את המונח הזה בארץ.

<יואב בן ארצי: יש לנו את זה.

מירב בן ארי: יש לנו את זה?

<יואב בן ארצי: כן, יש לנו את זה.

<יואב בן ארצי: אני הגשתי בקשה.

<ציפי נחשון גליק: לגבי החיילים יש את זה.

<יואב בן ארצי: לא רק.

<יואב בן ארצי: יש עבריינים, יש בריאות, יש כל מיני תחומים.

<יואב בן ארצי: אני הגשתי בקשה בעיריית תל אביב לגבי אג"ח בנושא של תעסוקה לדרי רחוב מבוגרים ועשו לי חישובים כלכליים וראו שמה שאני מבקש/מציע לא רווחי כדי להיכלל באג"ח.

<ציפי נחשון גליק: הם בוחרים אוכלוסיות - - -

<יואב בן ארצי: לא, לא, הם נתנו את האופציה.

<ציפי נחשון גליק: אני יודעת שהם התחילו עם אסירים משוחררים.

<יואב בן ארצי: נכון, נכון.

<ציפי נחשון גליק: הרעיון הוא שהמשקיע בא ואומר למדינה, למי שאחראי על האוכלוסייה, נגיד שעולה לכם לשקם צעיר 80,000 שקלים בשנה, אני מוכן לקחת את הצעיר הזה, לשקם אותו.

<ציפי נחשון גליק: אם אני הצלחתי, המדינה תחזיר לי את ההשקעה שלי.

<ציפי נחשון גליק: אם לא הצלחתי, אל תחזירו לי.

<יואב בן ארצי: אבל בעלות שהיא לא גבוהה מזה.

<ציפי נחשון גליק: עלות גבוהה.

מירב בן ארי: אבל בעצם מה, הוא עובד שלו?

<ציפי נחשון גליק: הוא לא.

<ציפי נחשון גליק: עכשיו זה עובד.

<ציפי נחשון גליק: אני יודעת שיש.

<ציפי נחשון גליק: אני ניסיתי לעשות תכנית לצעירות שעברו התעללות מינית ויש להן המון הפסדים של ימי עבודה וחשבתי שיכול להיות שם חיסכון אם הם יעזרו.

<ציפי נחשון גליק: הם בחרו אסירים משוחררים והם בעצם אומרים אנחנו ניקח X אסירים משוחררים, אנחנו נשקם אותם לפי דרכים שאתם אומרים ובתקציב שאתם חושבים שצריך לשקם אותו.

<ציפי נחשון גליק: המדינה לא תיתן שקל.

<ציפי נחשון גליק: אני כיזם משקיע בהם ועל כל אחד שאני מצליח לשקם המדינה משלמת לי אז.

<יואב בן ארצי: יש מודל אמריקאי על זה.

<אהוד משה בקר: כן, זה המודל.

<ציפי נחשון גליק: זה המודל הבריטי.

<יואב בן ארצי: אני ביקשתי לעשות מאסט לדרי רחוב, כאילו מפעל שיקומי תעסוקתי.

<ציפי נחשון גליק: הם עשו כבר משהו עם אנשים שהם חולי סוכרת, בתכנית מאד ייחודית שמשרד הבריאות לא יכול היה להיכנס אליה כי היא הייתה מאד יקרה.

<יואב בן ארצי: חולים או מועדים לחלות בסוכרת.

<ציפי נחשון גליק: כן, אבל שכבר יש להם סממנים.

<יואב בן ארצי: כן, כן.

<ציפי נחשון גליק: והם לקחו אותם ובעצם עשו להם טיפולים של מניעה, שזה עלה להם הרבה כסף ורק אחרי שבעצם הוכרעה האפקטיביות של ההתערבות, משרד הבריאות החזיר להם את ההשקעה שלהם.

מירב בן ארי: זה מעניין.

מירב בן ארי: לא הכרתי את האג"ח הזה.

<אהוד משה בקר: אני אתן רגע פרטים.

<אהוד משה בקר: אני דיברתי ספציפית גם על מה שקיים בחלק מהמדינות באוסטרליה דווקא, אם אנחנו מסתכלים קצת יותר דרומה, ששם המדינה מוציאה מכרז בהיבט הזה לגופים פרטיים, חברות שלא למטרות רווח למשל, שהן יכולות אחר כך להציע אג"ח למשקיעים.

<אהוד משה בקר: הם קונים את האג"ח, מממנים בעצם את הפרויקט ואז המדינה מחזירה את הכסף פלוס איזו השיא תשואה מסוימת למשקיעים, אם הם עומדים ביעדים שהוגדרו מראש.

<אהוד משה בקר: המדינה יכולה בהיבט הזה גם לכסות חלק מהסיכון.

<אהוד משה בקר: היא יכולה לעזור במימון, אבל זה רעיון שראינו אותו גם בבריטניה, שהוא משמש לזה גם באוסטרליה.

<אהוד משה בקר: אפשר לממש את זה בכל מיני דרכים, אבל זו דוגמא למה שאפשר לעשות.

<ציפי נחשון גליק: דווקא ראש הממשלה רוצה לקדם תכניות כאלה.

מירב בן ארי: טוב, זה מ עניין.

מירב בן ארי: אנחנו נבזוק גם את זה.

<אהוד משה בקר: דבר אחד אחרון, שהוא דווקא ספציפית גם היה לצעירים שראינו בפינלנד.

<אהוד משה בקר: יש שם ארגון מיוחד שמיועד לכל אוכלוסיית הצעירים, 18-29.

<אהוד משה בקר: גם לחסרי בית, אבל הוא מיועד לכאורה לכל הצעירים, לעזור להם להסתגל לחיים עצמאים.

<אהוד משה בקר: ואז הארגון, שהוא אגב ממומן כולו מרווחי הימורים של מכונות מזל - - -

מירב בן ארי: שיצאו בדיוק עכשיו.

<אהוד משה בקר: נכון, אז בפינלנד זה דווקא משיא הרבה רווחים וחלק מזה הולך למטרות חברתיות.

<אהוד משה בקר: הם בונים דיור בר השגה לצעירים, שמציע בנוסף גם ליווי פיננסי, ייעוץ נפשי, שמסייע להם להסתגל מה שנקרא לחיים העצמאים בתור בוגרים.

<אהוד משה בקר: זה מוצע לכל הצעירים.

<אהוד משה בקר: יש עדיפות לחסרי בית.

<אהוד משה בקר: נכון למה שבדקתי אתמול, הארגון הזה מפעיל בכל המדינה 3,100 דירות שמשמשות צעירים.

<אהוד משה בקר: 15% מהדיירים מקבלים תמיכה במיצוי זכויות גם ותמיכה נפשית.

<אהוד משה בקר: בדומה לדיור תחילה, גם כאן הם צריכים לשלם איזה שהוא אחוז מההכנסה שלהם, אבל זה משהו שהוא הרבה יותר נגיש להם ונותן להם הבטחה של מקום מגורים קבוע, שהם יכולים להמשיך ולפתח את עצמם שם.

<יואב בן ארצי: יש עוד סעיף שמדובר פה ואני לא מבין אותו - טיפול קהילתי אסרטיבי.

מירב בן ארי: מה זה?

<אהוד משה בקר: טיפול קהילתי אסרטיבי זה בעצם הגישה הרחבה יותר שבתוכה נמצא דיור תחילה - - -

<קריאה: אתה לא מקבל רק דירה.

<אהוד משה בקר: כן.

<יואב בן ארצי: לא הבנתי.

<אהוד משה בקר: ששם לאו דווקא אתה מקבל רק את הדירה, אבל יש מסגלת טיפולית שהיא הרבה יותר ממוקדת בך.

<יואב בן ארצי: נוקשה?

<אהוד משה בקר: לא, לאו דווקא נוקשה, שהיא יותר ממוקדת בך.

<אהוד משה בקר: התמיכה היא הרבה יותר זמינה.

<אהוד משה בקר: כמו שאמרת קודם, בנושא של דיור תחילה למשל יש לך איש טיפול מקצועי אחד לעשרה מטופלים, אז כאן יש לך מעטפת טיפולית הרבה יותר הדוקה, בוא נגיד.

מירב בן ארי: יותר טיפול פרטני אינטנסיבי.

<אהוד משה בקר: כן, שאז באמת יש לך כמה אנשים - - -

<מור הרפז: כמו חליפה לפי מידה.

<יואב בן ארצי: לא, זה מעבר לזה.

<יואב בן ארצי: זה משהו יותר אינטנסיבי.

<יואב בן ארצי: משהו יותר פורטה, יותר עוצמתי.

<אהוד משה בקר: בכל זמן שהוא יש לך למי לפנות.

<אהוד משה בקר: יש לך באמת איש ספציפי שנותן לך יותר טיפול.

<אהוד משה בקר: הבעיה זאת עלות גדולה יותר על ההתחלה.

<אהוד משה בקר: היתרון, וכאן זה כבר ויכוח באמת מתכנית לתכנית ואני חושב שלא צריך להסביר את הוויכוחים.

<אהוד משה בקר: כשזה מגיע לעלות תועלת, אז עולה השאלה של כמה זה באמת מועיל בסופו של יום.

<אהוד משה בקר: זאת אומרת התומכים אומרים שזה עולה הרבה על ההתחלה.

<אהוד משה בקר: זה חוסך הרבה ונותן תמורה הרבה יותר גדולה אחר כך.

<אהוד משה בקר: בגלל זה כשאתה רואה בהרבה מדינות תמיכה מאד גדולה בדיור תחילה, ובאמת סופרלטיבים מאד גדולים, אבל המימוש שדורש הרבה כסף, כסף אפ-פרונט, הוא פחות.

<אהוד משה בקר: בוא נאמר הוא פחות.

<אהוד משה בקר: נגיד את זה ככה.

מירב בן ארי: אגב, אתה יודע, ראיתי פה בעמוד 14, תיראי ציפי, הם מדברים על המדינה שלנו ויש פה באמת את דיור תחילה שאנחנו דנו בזה, אבל אני רוצה קודם כל לבנות את הכל.

מירב בן ארי: מה שמעניין הוא שהם כתבו פה שנכון לאוגוסט 2016 פעלו שתי דיוריות.

מירב בן ארי: זאת אומרת ירושלים כבר פעלה אז, נכון?

מירב בן ארי: ירושלים ותל אביב ושלוש בהקמה.

<ציפי נחשון גליק: כן, כן.

מירב בן ארי: שזה עוד אחד בבת ים - - -

<ציפי נחשון גליק: בבת ים ובבאר שבע.

מירב בן ארי: ובחיפה אנחנו צריכים עוד.

<ציפי נחשון גליק: אבל יש לי הצעה בשבילך לדיור תחילה.

<ציפי נחשון גליק: ללכת למשרד השיכון ושהוא ייתן לנו מבנה של דיור ציבורי נטוש, שלא משתמשים בו, או שהוא ישכיר מהכספים שיש לו, על חשבון נגיד במקום סיוע בשכר דירה שהוא נותן - - -

<יואב בן ארצי: לא, כאלה שלא מממשים.

<ציפי נחשון גליק: לא, נלך על מבנה גדול נגיד, לא יודעת, 20 חדרים בהתחלה.

<ציפי נחשון גליק: יש לנו במסגרת התכנית הלאומית לצעירים בסיכון, קשר עם פילנתרופיה שזה שש קרנות שרוצות לקחת משהו בתכנית הלאומית.

<ציפי נחשון גליק: אז אם ליברמן הולך לבנות את 100 יחידות הדיור מכספי - - -

מירב בן ארי: את המעונות שלו.

<ציפי נחשון גליק: אז למה אנחנו לא נבנה 20 יחידות דיור מכספי תרומות?

<יואב בן ארצי: נכון, וזה במקרה אצל גלנט, שהיה איש צבא.

<ציפי נחשון גליק: ואז השיפוץ הוא חד פעמי.

<ציפי נחשון גליק: זה נכון שזה ייקח כמה מיליונים, אבל הוא מעמיד לרשות האוכלוסייה שלנו 20 חדרים ו-40 מיטות.

<ציפי נחשון גליק: נעשה פיילוט ראשון ואם זה יצליח אז משרד השיכון בסופו של דבר יחסוך הרבה כסף משכר דירה.

מירב בן ארי: לא, לא, זה מעניין אותי כבר - - -

<יואב בן ארצי: וכאן אנחנו מזמינים את זה לעירנו.

<ציפי נחשון גליק: באמת?

<ציפי נחשון גליק: טוב.

מירב בן ארי: חכה - - -

<ציפי נחשון גליק: בואי נלך למשרד השיכון שיגיד לנו איפה יש דירות פנויות בדיור הציבורי, שלא מנוצלות.

מירב בן ארי: בכיף.

מירב בן ארי: זה מבנה.

<ציפי נחשון גליק: או שהם ישכירו מבנה.

<ציפי נחשון גליק: את יודעת שבעבר משרד השיכון היה שוכר מבנים לטובת תכניות חברתיות?

<ציפי נחשון גליק: כשאני עבדתי ברשות לשיקום האסיר הם שכרו מבנה ונתנו לי להשתמש בו.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר, אנחנו נלך למשרד השיכון.

מירב בן ארי: יש לנו שם כבר את האנשים שלנו.

<ציפי נחשון גליק: יש לנו חברים טובים.

מירב בן ארי: יש לנו שם חברים טובים.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: קודם כל תודה רבה אודי על הסקירה.

מירב בן ארי: אני קראתי, אני מציעה לכם גם לקרוא.

<יואב בן ארצי: אנחנו נקרא, בוודאי.

מירב בן ארי: יש פה גם פתרונות או כאלה הודעות וגם יש פה באמת השוואה.

מירב בן ארי: איילה, רצית להגיד עוד משהו?

מירב בן ארי: אז תקראו את זה, זה באמת מעניין.

מירב בן ארי: יש פה גם את כל המקורות מאיפה שהוא לקח.

מירב בן ארי: באמת תודה.

<אהוד משה בקר: אנחנו גם נעלה את הקובץ.

<אהוד משה בקר: אם תרצי אנחנו יכולים להעלות אותו לאתר שלנו.

מירב בן ארי: מעולה, כן.

<יואב בן ארצי: אני גם אפיץ את זה בקרב העובדים.

מירב בן ארי: כן, זה יהיה מצוין.

מירב בן ארי: זה באתר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<אהוד משה בקר: אני אעלה היום לאתר.

<יואב בן ארצי: זה יעלה היום?

<אהוד משה בקר: כן.

<ציפי נחשון גליק: ואם יש רעיונות למוקדים נוספים שאנשים יקראו פה, יקראו אשם, אפשר באמת.

מירב בן ארי: כן, כן, בהחלט.

מירב בן ארי: הוועדה הזו היא ועדה שיש בה הרבה סיעור מוחות ולכן אם יש נושאים שהם באמת ברמה שהם תיאורטיים יותר או מודלים, אז אל תהססו להביא את זה לפה, כי בסופו של דבר אנחנו יכולים לקדם את זה, לפחות ננסה לקדם את זה למציאות.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: קודם כל להגיד לכם תודה, תודה גם לעל"ם שהביאו את הצעירה.

<מור הרפז: כן, זה היה יותר מדי בשבילה, אז היא נחה בחוץ.

מירב בן ארי: כן, כי היא אמרה הרבה פעמים החברים שלי מעל"ם, ואמרתי לעצמי אולי התבלבלתי.

<מור הרפז: לא, היא צעירה.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: באמת תודה שהבאתם אותה ותודה לכל נציגי הרשויות.

מירב בן ארי: אנחנו מקדמים בברכה גם את באר שבע שהגיעו לכאן.

מירב בן ארי: אני מזמינה אתכם להגיע תמיד לדיונים.

מירב בן ארי: יש כאן גם סיעור מוחות, גם רעיונות שעוברים בין הרשויות, כדוגמת המלון שאנחנו נבדוק עכשיו בתל אביב.

מירב בן ארי: לכן בלי קשר לדברים שאתה מביא איתך, זה גם הדברים שאחרים מביאים וכמובן גם העמותות שרלבנטיות.

מירב בן ארי: מכאן אנחנו נעשה כמה דברים.

מירב בן ארי: אחד, אני אטפל בנושא, אני אתערב בנושא של חיפה.

מירב בן ארי: חבל שזה סתם יתעכב לנו, בטח בימים האלה, בגלל הנושא של השכירות.

מירב בן ארי: כמו כן, כל אחד מכם, קיבלתם אתה דברים שאתם צריכים לבדוק אצלכם מבחינת אצלך הנושא של הדיורית, אריה, שיש לך כבר.

מירב בן ארי: חשוב לי לומר שאני באמת באמת יודעת שאתם עושים מהפיכה בחיפה.

מירב בן ארי: ואם עמית אומר את זה שהוא נמצא שם בשטח, אז אני באמת בטוחה.

מירב בן ארי: אני גם יודעת שהיה גם זעזוע בתוך מחלקת הרווחה עצמה, שאני מכירה אותה היטב.

מירב בן ארי: לכן אני בהחלט יודעת שאתה עושה.

מירב בן ארי: אני מאד מעריכה את ההתקדמות בעניין.

מירב בן ארי: אני גם מאד שמחה שיש ועדה שמקדמת את זה ובסוף בתכלס יש לנו פתרונות.

מירב בן ארי: תל אביב – אני הודיתי לכם בהתחלה גם כמובן על זה שהגעתם, גם העניין הזה אתמול שישבנו ועברנו אני וציפי תכנית-תכנית, עברנו אחת אחת.

מירב בן ארי: ייצא גם סיכום של הפגישה היום או מחר, שאתם תדעו ואנחנו באמת מחכים לכם ואני כמובן מציעה לבדוק את הנושא של המלון.

מירב בן ארי: לגבי ירושלים, איילה, אני גם אתערב וגם ציפי לגבי הנערים.

<איילה קדמי חקלאי: כן?

<איילה קדמי חקלאי: תטפלי בנושא של הצעירים.

מירב בן ארי: כן, כן, את יודעת שאני אומרת ואנחנו נעשה את זה.

מירב בן ארי: גם ציפי בפיקוח אצלה וגם אני אתעסק בזה, כי לא יכול להיות שטיפלנו רק בחצי מהבעיה, שזה נהדר שיש לנו פה באמת את החברה של על"ם, שמקדמים ואת גלגל, שנראה אותו בקונסטלציה החדשה.

מירב בן ארי: כמובן מור, אנחנו לא שוכחים את הפעילות שלכם ואנחנו יודעים כמה היא חשובה ואנחנו עדיין מצרים על זה שהדלת נסגרת בערב.

מירב בן ארי: ולכן אנחנו ננסה למצוא את הפתרון וטוב שבאת והעלית את הרעיון הזה בעצמך.

מירב בן ארי: עוד דבר שאנחנו נפנה, תראו, יש לנו כאן דיון בסוף החודש, ב-24 בינואר ב-10 בבוקר, שתדעו.

מירב בן ארי: מה שאנחנו נעשה כהכנה לקראת הדיון, זה ננסה להתעסק בנושא של תחלואה כפולה.

מירב בן ארי: ננסה להביא את משרד הבריאות שלא נמצא כאן, לטפל בנושא הזה של חברה שהם נכי נפש בקהילה, שהם גם חסרי בית.

מירב בן ארי: אני חושבת שלכולכם יש מה לתרום בנושא הזה, כי כולכם ראיתם אותם.

מירב בן ארי: אני אישית סיירתי אז גם עם יואב, אתה זוכר?

מירב בן ארי: ראינו בעצמנו את החברה ואנחנו נעשה כאן דיון משותף של משרד הבריאות ומשרד הרווחה בנושא של תחלואה כפולה.

מירב בן ארי: אני כבר מזמן רציתי להתעסק עם זה, אבל זה מאד מאד מתאים לצעירים.

מירב בן ארי: נדבר גם על - - -

<מהרטה ברוך: דרך אגב, בתל אביב היה דיון של ועדת הרווחה המקומית לשיתוף פעולה, מפגש.

<מהרטה ברוך: גם שירותי הרווחה וגם משרד הבריאות יצאו מזה באמת נשכרים ועם מוטיבציה לעבוד ביחד.

מירב בן ארי: אז אנחנו נביא אותם לכאן.

מירב בן ארי: יש לי קשר מעולה איתם עם החברה מבריאות הנפש.

מירב בן ארי: אנחנו נביא אותם לכאן ואנחנו גם נראה מה הם מציעים מבחינת פתרונות.

<איילה קדמי חקלאי: אנחנו יצרנו קשר עם מישהי מסל שיקום של משרד הבריאות, שדואגת לסל שיקום לצעירים, שחלקם מאובחנים וחלק לא ואנחנו עובדים איתה בצורה מאד מאד הדוקה.

<איילה קדמי חקלאי: בין היתר היא ביקשה שלגבי אותם צעירים, הרבה מאד מהם מסתובבים ברחובות לפרקים.

<איילה קדמי חקלאי: גם אם יש להם אפוטרופוס וגם אם הם מאובחנים ופה ושם, והיא ביקשה מאיתנו לדאוג לאיזו שהיא מסגרת זמנית, פרק זמן של שלושה חודשים לאותם צעירים, עד אשר הם יקבלו סל שיקום.

<איילה קדמי חקלאי: כמובן שאנחנו לא יכולים, זה לא המנדט שלנו, אבל בסיעור מוחות ובישיבה באמת התעורר הצורך באיזה שהוא מקום מיוחד, בית, דירה בירושלים, לארבעה-חמישה כאלה, צעירים, של פרק זמן, מהתהליך שהם האיתור עד קבלת סל השיקום, עם ליווי של בריאות הנפש.

<איילה קדמי חקלאי: לכן בתחילת הדיון הצעתי.

מירב בן ארי: אוקיי, אז אני רואה שכולכם בעניינים, אז אני אדאג להביא לפה את הנציגים הרלבנטיים ממשרד הבריאות.

<ציפי נחשון גליק: שהם יקימו את המסגרת.

מירב בן ארי: כן, כן.

מירב בן ארי: זה דווקא חשוב שכולכם כבר מכירים את הנושא, אז תוכלו לתרום לעניין הזה.

מירב בן ארי: אז הוועדה הבאה תהיה ב-24 בינואר בעשר בבוקר.

מירב בן ארי: היא תתעסק בנושא של תחלואה כפולה בקרב צעירים חסרי בית ובכלל דרי רחוב.

<ציפי נחשון גליק: זו השעה בטוח?

מירב בן ארי: ציפי, תכניסי לך ליומן מעכשיו.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: תקראו את הכל ותודה לכולכם.