הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 126, 2016-12-06 10:40

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-6.12.2016 ואנחנו היום במסגרת היום המיוחד שהכריזה עליו הכנסת ביוזמתו של חבר הכנסת, אילן גילאון, חברת הכנסת, קארין אלהרר, וחברת הכנסת, נורית קורן, אנחנו היום מקדישים את הדיון לנשים עם מוגבלויות בשוק התעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה נושא שהוועדה בראשותי טיפלה בו גם כן ב-15.12.2015.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיד שאנחנו היום לאחר שנה נבדוק איפה אנחנו עומדות מהדיון שהתקיים לפני שנה.

עאידה תומא סלימאן: מה מצבנו, מצב הנשים עם מוגבלויות בשוק התעסוקה, האם התקדמנו, האם באמת התכניות שהוכרז עליהן אז הניבו תוצאות.

עאידה תומא סלימאן: אבל בכל זאת, לפני שמתחילים את הדיון, כבוד לי לתת לחבר הכנסת אילן גילאון, אחד היוזמים, לפתוח את הדיון ואני בטוחה שתנווט אותנו גם כן לנקודות החשובות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה גברתי.

אילן גילאון: האמת היא שאני חבר מן המניין בוועדה וכאן יצויין שהמקרה שלנו מתחבר עם הדרת אנשים מוגבלים ואין דבר כזה אנשים לא מוגבלים.

אילן גילאון: כל האנשים הם - - - אין אנשים בלתי מוגבלים, כל האנשים הם או מוגבלים, או נשאי מוגבלות או מוגבלים לפרקים או יש מוגבלים בסביבתם או מבקשים להזדקן ובסופו של דבר להיות מוגבלים.

אילן גילאון: ועל כן, הראייה היא ראייה אוניברסלית.

אילן גילאון: אני יודע שבוועדה הזאת, עאידה, אני יכול להגיד שהכי קשה זה בהלכה היהודית אומרים ברוך שלא עשהני אישה, והטיפול צריך להיות ברוך שלא עשהני אישה ערבייה מוגבלת.

אילן גילאון: אין דבר יותר פרובלמטי מזה בתוך החברה שלנו מבחינת היכולת שלנו שיהיה רק דבר אחד.

אילן גילאון: כל אחד רוצה להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: זה כל התהליך שקורה כאן, היות והתפיסה היא אוניברסלית, הנגישות היא שפה, היא תודעה, היא לא רמפה ואת זה צריך להבין.

אילן גילאון: הטכנולוגיה מאפשרת היום תיקונים מפליגים בתחום של הפיכת 80% מהנשים והגברים לחיוניים ב-80% מתחומי החיים לפחות היום.

אילן גילאון: אני מצטער שאנחנו כל שנה מציינים את יום הנכה הבינלאומי כמו שאנחנו מציינים יום האישה הבינלאומי והייתי רוצה להגיע ליום שנציין את יום הבנקאי הבינלאומי, את יום הקבלן הבינלאומי, אבל אלה אין להם שום בעיות.

אילן גילאון: בדברים האלה אין, כי כאשר מציינים כאן יום זה אומר ש-364 הימים הנותרים הם בעייתיים מאוד מבחינת התחום הזה.

אילן גילאון: אני מבקש מכולכם, החוק הוא מאוד חשוב, אבל הוא ברירת מחדל.

אילן גילאון: אנחנו מחוקקים אותו, גם בוועדה שלי, גם יש הרבה מאוד חקיקה היום שהולכת לנושא המוגבלויות ואני שוב מבקש לראות את זה ברמה האוניברסלית של העניין.

אילן גילאון: להיות אדם מוגבל איננו סטטוס נרכש, את זה לא לומדים באוניברסיטה.

אילן גילאון: זה קורה פשוט.

אילן גילאון: ולכן, הרשת היא לכולם, אין כאן חמלה, אני בכלל לא מאמין במדיניות של חמלה אף פעם, אני מאמין במדיניות של חלוקה.

אילן גילאון: כנסת ישראל עשתה ועדה מיוחדת, ועדה לצדק חלוקתי, אין צדק אחר חוץ מצדק חלוקתי.

אילן גילאון: הכל זה חלוקה ואוניברסלי.

אילן גילאון: לכן, עוני זה תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר ואת הדבר הזה אנחנו חייבים לשים לפנינו ובמרחב הזה, מדד הנגישות וההתייחסות לאנשים עם המוגבלות הוא המדד של החברה כולה, בראש וראשה מתחילים הילדים.

אילן גילאון: אני תמיד אוהב לתת דוגמא מתוך תחום הנגישות שהוא כל כך ממחיש את האונברסליות בכך שאני רואה אנשים מבוגרים יורדים על הרמפה של הכסא הגלגלים.

אילן גילאון: אני אומר, למה הם יורדים משם?

אילן גילאון: זה הרי בשביל כסא הגלגלים.

אילן גילאון: הם יורדים משם משום שהנגישות של כסא הגלגלים היא יותר נוחה להם, היא הרבה פחות תלולה מאשר המדרגות ומדרגה עבור אנשים מסויימים יכולה להיות ההבדל בין עבדות לחירות.

אילן גילאון: זה כל כך פשוט להבין את זה וכל כך מסובך לבצע את זה.

אילן גילאון: לכן, אנחנו מעלים את הנושא הזה פעם אחר פעם, אבל הבעיה העיקרית היא ההפנמה.

אילן גילאון: הפנימיות שלנו.

אילן גילאון: אם אנחנו מסתכלים על המרחב הזה כהגדרה המדויקת ביותר של חברה שתפקידה להנגיש ותפקידה של הפרטים לגשת.

אילן גילאון: אני חושב שאין הגדרה יותר נכונה מהעניין הזה של האדם שנמצא בתוך חברה והוא רשאי להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: אני אומר מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: ללא כל הסתייגות אנחנו יכולים לאפשר לו את הדבר הזה וזה משהו שאנחנו קובעים.

אילן גילאון: אני מבקש לראות את המוגבלות בכל תחומי החיים.

אילן גילאון: אני רוצה רק לתת דוגמא אחרונה כדי שנבין.

אילן גילאון: יש נושא אחד ש-90% מהציבור מוגבל בו ואנחנו לא יודעים בכלל שיש לנו מוגבלות בתחום הזה, זה הנגישות לידע, למידע.

אילן גילאון: 90% מהציבור במדינת ישראל איננו מבין מה מתרחש איתו.

אילן גילאון: 10% אחרים הם עורכי דין, מתווכים ולבנת פורן.

אילן גילאון: הם מסבירים לאנשים האחרים את המציאות.

אילן גילאון: זאת פוזה שחייבים להפוך אותה.

אילן גילאון: זה פירמידה הפוכה שאפשר להפוך אותה.

אילן גילאון: ולכן, פה, מה שמצווה על כולנו א' - זה לדבר פשוט, לדבר שיבינו אותנו וכל מי שידבר בהמשך שידבר כל כך פשוט שאפילו חבר כנסת יוכל להבין אותו.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת אילן גילאון.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה היום, יש לנו נוכחות דיי מרשימה של חברי וחברות הכנסת.

אילן גילאון: יום הנכה שמח.

עאידה תומא סלימאן: יום הנכה שמח, כן.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת, אפרופו נגישות, לציין שאחד הדברים שהיה מן הראוי לזכור אולי קודם אבל הספקנו כבר להתארגן וזה אחת מהבעיות של מודעות זה לארגן תרגום של שפת סימנים כדי להדגיש את הדיון הזה לכל הנוכחים בכדי שכולם יבינו את הדיון שמתרחש ויוכלו להקשיב אם זאת המילה ולדעת מה קורה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שהצלחנו באמת לארגן את זה, אבל לצערי הרב לא יכלנו לארגן את זה לאורך כל הישיבה.

עאידה תומא סלימאן: היה מחסור בכוח אדם, אישה, כדי שיתרגמו בכל הוועדות אז יתלווה אלינו בעוד כחצי שעה, 40 דקות אחר כך יצטרך המתרגם לעבור לוועדה אחרת כדי שיוכל לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני גם מברכת הצטרפות, כמובן את כל חברי וחברות הכנסת, אבל חברת הכנסת נורית קורן כאחת היוזמות של היום הזה.

עאידה תומא סלימאן: גברתי תרצי להגיד כמה מילים לפני שמתחילים?

נורית קורן: ממש ממש קצר.

נורית קורן: קודם כל תודה שקיימת, חברת הכנסת, עאידה תומא סולימאן, כזה דיון חשוב ובנושא של העסקת נשים עם מוגבלות זה מאוד חשוב.

נורית קורן: אני רוצה לברך את חברי אילן גילאון, היושב ראש משותף בשדולה למען זכויות אנשים עם מוגבלות וגם חברת הכנסת קארין אלהרר.

נורית קורן: בעצם, זה חוצה מפלגות וזה נושא שאנחנו מטפלים בו מאז שאני נכנסתי לכנסת, אבל לפני כן, חבר הכנסת, אילן גילאון, הוא מטפל בזה כל הזמן.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם שהייתי עכשיו בוועדת חינוך ובוועדת חינוך דיברנו על תעסוקה של מורים עם מוגבלות.

נורית קורן: הייתה מורה שפשוט שבתה אותי.

נורית קורן: מורה ערבייה, אזהר, מדהימה.

נורית קורן: היא לקויית ראייה והיא מלמדת אזרחות - - - מה שהיה עוד מדהים באישיות שלה שהיא מלמדת תלמידים אזרחות, כיתה ט',י', יא' והיא צריכה לעשות את ההנגשה בעצמה - - -

<קריאה: בספר החדש של בנט.

נורית קורן: אין ספר גם כן וזה היה מדהים.

נורית קורן: והייתה גם מורה לתאטרון, מורה נמוכת קומה שפשוט, מדהים, איך האנשים האלה רוצים להשתלב בתעסוקה ובעולם העבודה שלנו ואנחנו צריכים לעשות הכל כדי שיהיו יותר.

נורית קורן: יש 37 מורים ומכאן אני קוראת לעוד מנהלים לבוא - - -

עאידה תומא סלימאן: 37 מורים בכלל במערכת החינוך?

עאידה תומא סלימאן: זו תעודת עניות למערכת החינוך.

נורית קורן: נכון, אבל אנחנו אלה שצריכים לגרום לזה לקרות ולשלב אנשים בתעסוקה.

נורית קורן: אני גאה להיות חלק ממי שהעביר שני חוקים במושב הקודם שמדבר על ייצוג הולם בתעסוקה לאנשים עם מוגבלות שהוא ייכנס לתוקף כבר עכשיו ומחייב את המעסיקים להעסיק אנשים.

נורית קורן: וגם את חוק המכרזים שכל חברה שרוצה להתקשר עם משרדי ממשלה במכרז תהיה חייבת להראות שהיא מעסיקה אנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: יש עוד מספר חוקים שהעברתי, שבעזרת השם בחודשים הקרובים ייכנסו, על מנת לתת כמה שיותר ייצוג לאנשים עם מוגבלות וכך אנחנו נהפוך לחברה ערכית ושוויונית יותר.

מירב בן ארי: האמת שנהפוך לחברה ערכית ושוויונית יותר אם אנשים פשוט יקבלו אנשים גם בלי חקיקה ויבינו שהם שווים.

מירב בן ארי: צריכים כל פעם לכופף את המעסיקים, חבל שזה לא בא מהם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש עדיין דרך ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נשמע על תמונת המצב מבחינת התעסוקה ואני חושבת שעדיין יש לנו דרך ארוכה לעשות בעניין הזה, כולל במשרדי ממשלה.

עאידה תומא סלימאן: המשרדים האלה אמורים להיות הראשונים ליישם את החוק ולדאוג באמת לייצוג ההולם.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת, מסעוד גנאים, הבנתי שיש לך דיון שאתה צריך ללכת.

מסעוד גנאים: יש לנו כן דיון בוועדת החינוך, שלושתנו על התקציב, הסתייגויות על התקציב - - -

מירב בן ארי: ארבעתנו.

מירב בן ארי: גם הקואליציה באים לתקציב.

מסעוד גנאים: אה גם אתם באים?

עאידה תומא סלימאן: אז מה כולכם רוצים לדבר לפני?

מירב בן ארי: לא אני באתי רק לשמוע.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

מסעוד גנאים: אני לא אאריך בדבריי.

מסעוד גנאים: אני רוצה לברך את מי שיזמו את היום הזה, חברינו, אילן, נורית וקארין ורוצה לברך את כל הנוכחים.

מסעוד גנאים: באמת רציתי לדבר גם על מה ששמענו בוועדת החינוך משום שכולנו מדברים על העניין של העלאת המודעות ואני בעמדה אחת דומה לעמדתו של אילן גילאון שכולנו מוגבלים, העניין יחסי, וכל אחד מצד מסוים הוא מוגבל.

מסעוד גנאים: אבל מוגבל יותר הוא מי שלא מאפשר לבעל מוגבלות משום שהעניין הוא רק עניין של הנגשה, של דחיפה קטנה מאוד.

מסעוד גנאים: משום שבעל המוגבלות יש לו את הכוח, את היכולת, את הפוטנציאל לתת לחברה ולתת לכל האנשים לא פחות מאנשים "רגילים" או לא עם מוגבלות.

מסעוד גנאים: לכן, אין כמו מערכת החינוך להוות דוגמא.

מסעוד גנאים: המורות שראינו בוועדת החינוך שמהניסיון שלהן, שהן בעלות מוגבלות והן מלמדות מול תלמידים איך קיבלו אותן התלמידים, המורים והמנהלים, זה יהיה בתודעת התלמיד וההורים שלו, זה ישפיע עליו מאוד לקבל את בעל המוגבלות.

מסעוד גנאים: לכן, אני מברך אתכן עוד הפעם ואני מצטרף שבסדר, העניין פה, שגם נשים ערביות וגם בעלות מוגבלות יש הרבה חסמים וכולנו מגוייסים כדי להסיר את החסמים האלה בפני כולם.

מסעוד גנאים: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת, מסעוד גנאים.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת, יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה גברתי היושבת ראש גם על הדיון ותודה ליוזמים, נורית ואילן.

יוסף ג'בארין: האמת היא נושא סופר חשוב ואני רוצה לקצר ולומר שעם כל הכבוד לחקיקה שקיימת בישראל בתחום הזה, אני רוצה לומר שהחקיקה עדיין לא הגיעה לרמת ההגנה הנדרשת בתחום הזה של שילוב בתעסוקה.

יוסף ג'בארין: נשים בישראל בכלל מתמודדות עם הקושי הזה ללא קשר למוגבלות מסוימת, אז על אחת כמה וכמה כאשר נשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: אבל האמת היא גם החקיקה הקיימת אינה מיושמת.

יוסף ג'בארין: הקבוצה שזכתה להגנה בחוק מבחינת הייצוג בקרב המעסיקים הפרטיים בנוסף למעסיקים ממשלתיים זה קבוצת אנשים עם מוגבלויות, זה תיקון לחוק, אני חושב שזה היה בשנת 2000 - שכל מעסיק שמעסיק יותר מ-25 עובדים חייב בייצוג הולם לאנשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: זה פשוט מה שהחוק אומר.

יוסף ג'בארין: ואם אנחנו שואלים את עצמנו מה קורה בפועל אני חושב שכולם יסכימו שהמציאות בפועל רחוקה מאוד ממה שקובע החוק בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: וזו לדעתי שאלה ברורה של סדר עדיפויות ועד כמה הממשלה משקיעה מאמצים בעניין הזה, ולכן, נורית, אני שותף לחשיבות של החקיקה הזאת ואני חושב שדווקא בתחום הזה החקיקה היא לא רעה.

יוסף ג'בארין: מכל הקבוצות המוחלשות בישראל אנשים עם מוגבלויות זכו להגנה מיוחדת בקרב מעסיקים פרטיים.

יוסף ג'בארין: אפילו נשים לא זכו להגנה כזו.

יוסף ג'בארין: יחד עם זאת, המציאות שלהם היא עדיין יותר בעייתית, ולכן אני חושב שיש כאן בעיה של יישום.

יוסף ג'בארין: זה לא מספיק לחוקק חקיקה ולהתגאות שהיא קיימת כאשר המציאות היא ממש הפוכה.

יוסף ג'בארין: ולכן, הדיון הזה הוא מאוד חשוב, לדעתי גם בהקשר הזה, בהקשר של יישום הסטנדרטים המוצהרים בחוק וכאן זה המקום לשמוע איך מבטיחים יישום שלא נגיע לשנה הבאה ונחזור על אותם נתונים.

יוסף ג'בארין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת, יוסף ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה גברתי היושבת ראש, א' אני רוצה לפתוח בתודות ליוזמים, חברי אילן, נורית וקארין וליושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת, עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: אין ספק שהנוכחות המרשימה הן שלכם בוועדה והן של חברי הכנסת מראה על חשיבות הנושא, אבל על חשיבות העשייה שאנחנו צריכים להשקיע כולנו, אופוזיציה וקואליציה כדי למלא את החסר.

אחמד טיבי: וכאשר אני מדבר על החסר אני מדבר על שוויון הזדמנויות, על הנגשה, על זכויות לשילוב אנשים בעלי מוגבלויות - - -

<קריאה: סליחה, עם מוגבלויות לא בעלות.

<קריאה: אין לנו בעלות על המוגבלות.

אחמד טיבי: אגב, אם מדברים על סמנטיקה אני רוצה לומר משהו בערבית כי כאשר רבים מאיתנו כותבים - - - (אומר משפט בערבית) במיוחד ברשת, כולם מתחילים להגיד למה אתה אומר - - - (ערבית) תגיד - - - (ערבית) בעלי צרכים מיוחדים.

אחמד טיבי: אבל, יש החלטה בפורומים בינלאומיים לקבל את הביטוי הראשון, אנשים עם מוגבלויות.

אחמד טיבי: אין בזה שום פגם כי לכולנו, כמו שכולם אמרו, לכולנו יש סוג מסוים של מוגבלויות.

אחמד טיבי: אגב, הכנסת היא מקום עם מוגבלויות רבות בתחומים שונים, היא לא מצליחה לעשות את מה שמוטל עליה, ולכן - - -

<קריאה: מצב כרוני קשה מאוד.

אחמד טיבי: נכון, נכון.

אחמד טיבי: גם מצבים כרונים אפשר לרפא, מי כמוך יודע, ולכן שילוב בתעסוקה, על פי החוק גם של ייצוג הולם שיוסף דיבר עליו, יש מקום לעשות יותר ולא עושים יותר.

אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר את הנוסח, את המשפט, ובזה אני אסיים, הרלוונטי בחוק: זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות ומחויבותה של החברה בישראל לזכויות אלה מושתתת על ההכרה בעיקרון השוויון, על ההכרה בערך האדם שנברא בצלם ועל עיקרון כבוד הבריות.

אחמד טיבי: ולכן, אם כולנו נלך לפי זה, למרות שצריך עדכון של חקיקה, שיפור של חקיקה, ודחיפת יתר גם להנגשה וגם לשוויון הזדמנויות מה טוב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת, חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה רבה.

חנין זועבי: אני מברכת את כל הנוכחים והנוכחות פה.

חנין זועבי: אני חושבת שזה דיון מאוד חשוב ואני רוצה להשלים, לדבר בקצרה ולהתנצל בגלל שאני צריכה גם לעזוב עוד כמה דקות, יש לנו ועדה אחרת.

חנין זועבי: אני חושבת שהדיון הוא לא רק על הזכויות של הנשים עם מוגבלויות.

חנין זועבי: אני חושבת שהדיון הוא גם על החברה המוגבלת כאשר היא לא מקבלת את האנשים האלה.

חנין זועבי: ואני חושבת שזה לא רק ערך מוסף לאנשים וזה לא רק לעשות צדק איתם, זה גם כן לעשות את החברה שלנו לחברה יותר נורמלית.

חנין זועבי: זה גם ערך מוסף לחברה עצמה.

חנין זועבי: כאשר היינו עכשיו בוועדת החינוך, יש מורה עם מוגבלות שאמרה, כאשר אני נכנסת לכיתה אז אני נותנת לחברה שלי דוגמא מה זאת אומרת שוויון, מה זאת אומרת לקבל את האדם.

חנין זועבי: זה שינוי שעוברת החברה כאשר מורה עם מוגבלות נכנסת לבית ספר, ובמיוחד לבית ספר הערבי שלא מקבל את האחר.

חנין זועבי: לא מקבל את האחר ויש קושי לאנשים האלה בתוך החברה שלנו יותר מאשר החברה היהודית.

חנין זועבי: אז היא עושה צדק, היא משפיעה על הערכים של החברה, של הכיתה, של התלמידים והיא מחנכת אותנו כחברה איך לקבל אותה.

חנין זועבי: זה גם הזכות שלנו לקבל את השונה.

חנין זועבי: זה אנחנו מתפתחים ואנחנו - - - זה מבחן גם לכמה אנחנו נורמלים, לכמה אנחנו חברה בריאה, ולכן זה גם ערך מוסף שלנו.

חנין זועבי: אנחנו צריכים ללמד את עצמנו איך לקבל את האחר כי ככה אנחנו נעשים יותר הומאניים, יותר אנושיים וחברה יותר צודקת.

חנין זועבי: אני פה, יש לי חשש לשמוע סיפורי הצלחה כמו בוועדת החינוך כי עם סיפורי הצלחה כאילו אנחנו צריכים להיות סופר מוכשרים וסופר שאפתנים על מנת להצליח.

חנין זועבי: לא, זאת הצלחה למרות המערכת.

חנין זועבי: אנחנו צריכים הצלחה בגלל המערכת.

חנין זועבי: אנחנו צריכים מערכת צודקת בשביל לקבל את הכל.

חנין זועבי: לא צריכים להיות סופר מוכשרים, עם מורים סופר מוכשרים או פה נשמע סיפורים של נשים סופר מוצלחות ואז נגיד הנה.

חנין זועבי: לא, לא צריכים להוכיח לנו כלום, אנחנו צריכים לדבר על מערכת צודקת שגם מקבלת אתכם גם אם אתם הייתם בממוצע ולא במאיון העליון של הכישורים.

חנין זועבי: הרי גם אנשים שחושבים את עצמם בלי מוגבלויות יש להם גם כל מיני כשלונות, לכן אני חושבת שזה דיון מאוד חשוב.

חנין זועבי: אני מאוד מצטערת.

חנין זועבי: ובגלל שזה גם לנשים ולתעסוקה זה מאוד חשוב.

חנין זועבי: אני מאוד מצטערת כי יש לנו עוד דיון עכשיו בוועדת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: זאת אחת הבעיות של הימים המיוחדים שמתקיימים בהם הרבה דיונים חשובים וחברי הכנסת צריכים לנווט.

עאידה תומא סלימאן: זה נפל גם כן בתקופה של התקציב ודיוני התקציבים אז - - -

אילן גילאון: היושבת ראש, ביהדות זה היום השנה מה שנקרא.

אילן גילאון: מדברים עם אזכרה פעם אחת בשנה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני לא ממש מכירה את המושג אבל הבנתי.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת, קארין אלהרר, אחת מהיוזמות גם כן של היום המיוחד הזה, ואני הבנתי שאת גם כן לחוצה בזמן כי צריכה לצאת לדיון שלך, אז בבקשה גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה גברתי היושבת ראש.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות לשותפים שלי ליום הזה, לאילן גילאון, שהוא באמת מורי ורבי, וגם חברת הכנסת נורית קורן.

קארין אלהרר: אני קודם כל רוצה להגיד תודה על קיום הדיון כי זה לא מובן מאליו, 12 או 11 ועדות מקיימות דיון בנושא הזה.

קארין אלהרר: אני זוכרת עוד לפני שכיהנתי כחברת כנסת זה לא היה נושא כזה מגניב, שכולם באים אליו, הוועדות מלאות, מדברים וזה עולה למודעות, וזה גם לא היה נושא שמחוקקים כמעט כל מושב חוק.

קארין אלהרר: אז אני רואה בזה הצלחה גדולה של אילן גילאון, אבל - - -

אילן גילאון: תודה מתוקה.

אילן גילאון: היא תמיד מגזימה, אני לא רב ולא מורה ולא נעליים והיא יודעת את זה.

חנין זועבי: זה מה שהיא מרגישה, תן לה להביע את ההרגשה שלה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אילן גילאון, אחד מהדברים שצריך ללמוד זה לקבל מחמאות.

קארין אלהרר: תראו, אני חושבת שזה עובר כחוט השני בכל הדיונים בוועדות שברור לי שבמשרדים הממשלתיים עושים.

קארין אלהרר: באמת, יש עשייה ולכאורה כשמדברים עם כל משרד בנפרד אז הכל נראה כל כך טוב, אבל כשיוצאים לשטח אז שואלים את עצמנו, אם כל כך טוב למה כל כך רע בכל זאת.

קארין אלהרר: אני חושבת שהדבר המשמעותי ביותר שאפשר לומר שלא עובד טוב זה הסינכרון בין כל משרדי הממשלה.

קארין אלהרר: כי בסוף בנאדם הוא הרבה מעבר למשרד הרווחה או למשרד העבודה או למשרד הבריאות.

קארין אלהרר: בסוף בנאדם הוא שלם ויש לו דברים שהם חשובים לו בכל משרד ממשלתי.

קארין אלהרר: אז אני קוראת גם מכאן, מהוועדה החשובה הזאת, למשרדים הממשלתיים לשלב ידיים, אני יודעת שזה בניגוד גמור למנהגם כי כל אחד רוצה את המקום שלו ואת הקרדיט שלו וזה בסדר גמור.

קארין אלהרר: אבל באמת בעניין הזה כמו בעניינים אחרים יש חשיבות עצומה ביכולת לשלב ידיים, זה בסוף מגיע לטובתו של האזרח, של התושב, וזה מה שכולנו רוצים בסוף אז כדאי לנצל את היום הזה כדי לקרוא לאחדות במשרדי הממשלה.

קארין אלהרר: תודה ואני מתנצלת.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי קארין שתקשיבי לזה, אנחנו ב-15.12 בשנה שעברה גם כן קיימתי דיון על תעסוקת נשים עם מוגבלויות והיה דיון מרתק את האמת, אני למדתי ממנו המון.

עאידה תומא סלימאן: המשכנו את ההתכתבויות עם המשרדים הרלוונטיים ואחד הדברים שנודע לי שקיימת ועדה בין משרדית, שככה לפחות הודיע לנו, שעובדת ושוקדת על תכנית לאומית שאמורה להיות בימים האלה לקראת סיכום, אנחנו תיכף נשמע - - -

קארין אלהרר: דפנה מאוד מובילה אותה.

עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים האחרים שנודע לנו שבתשובות שקיבלנו לפני כמה חודשים שפועלים למען הקמת מרכז הכוון לאנשים עם מוגבלויות.

עאידה תומא סלימאן: נשמח לשמוע עדכון, איפה אנחנו נמצאים היום, מה נעשה, האם קיימת התכנית שהובטחה לנו והאם סוכם משהו עם האוצר בעניין הזה.

<דפנה מאור: טוב אז קודם כל תמיד שואלים במה להתחיל, בבשורות הטובות או בבשורות הרעות.

<דפנה מאור: אז בואי נתחיל אולי דווקא בבשורות הטובות .

<דפנה מאור: כן, מרכז הכוון פועל, פתח את שעריו בראשון במאי האחרון.

<דפנה מאור: זה מרכז שהמטרה שלו היא בעצם תשתית שאפשר להגיע אליה פיזית וגם לא פיזית.

<דפנה מאור: היא מטפלת בכל סוגי המוגבלויות.

<דפנה מאור: בשלב הזה זה פיילוט מגדרה עד חדרה, הבשורה היותר טובה זה שקיבלנו כבר תקציב למרכז נוסף.

<דפנה מאור: אנחנו בימים האלה בוחנים איפה נקים.

<דפנה מאור: יכול להיות שאנחנו נעשה את זה בצורה קצת שונה מאחר ויש לנו היום גם את אותו מרכז שדיברתי עליו וגם רכזי תעסוקה בתשתיות תעסוקה שונות, קיימות בכל הארץ ואנחנו רוצים לנסות ולבנות איזשהי תכנית אחת שתרכז את הכל וככה נוכל לרשת בתקציב שקיבלנו את כל הארץ.

<דפנה מאור: כן חשוב לי לומר שאנחנו היום משלבים רכזי רמפה בתשתיות תעסוקה של כל המגזרים.

<דפנה מאור: זאת אומרת, אם יש לנו מרכז בירכא ויש לנו מרכז ברהט של ריהן אז יש שם רכז תעסוקה של רמפה.

<דפנה מאור: ואם יש לנו מרכז לחרדים בבני ברק אז שם יש רכז של רמפה.

<דפנה מאור: זאת אומרת, אנחנו מנסים להשתמש בתשתיות הקיימות על מנת לתת מענה לפעילות לאנשים עם מוגבלות.

<דפנה מאור: לגבי הנושא של התכנית הלאומית, אני לצערי, קצת פחות אשת בשורות.

<דפנה מאור: אנחנו ישבנו עם האוצר הרבה מאוד ישיבות על התכנית הזו אחרי שישבנו עם כל המשרדים.

<דפנה מאור: לא הצלחנו לגבש תכנית מוסכמת גם על האוצר.

<דפנה מאור: אבל זה לא מונע מאיתנו, כמו שאת מבינה וכמו שבכלל דובר קודם, לייצר שיתוף פעולה בין משרדי.

<דפנה מאור: לא סתם כשחברת הכנסת, קארין אלהרר, אמרה את מה שאמרה אמרתי שזה לא נכון.

<דפנה מאור: גם דיברנו על זה בוועדה שכרגע שתינו יצאנו ממנה.

<דפנה מאור: אנחנו מקיימים ועדה, מה שאת קראת לה, איזשהי ועדה בין משרדית, בין משרד הבריאות, משרד הרווחה - - -

עאידה תומא סלימאן: אני קראתי לה לפי מה שדווח לי.

<דפנה מאור: זה בסדר גמור.

<דפנה מאור: אז כמו שאמרתי, משרד הבריאות, משרד הרווחה, המשרד לביטוח לאומי - אגף השיקום ואנחנו.

<דפנה מאור: אנחנו היום כבר שייכים למשרד העבודה והרווחה, אבל אנחנו בכל מקרה משתפים פעולה כל הזרועות כדי באמת לייצר כל אחד, חשוב לי לציין, מה שפתחתי בתחילת דבריי, אותו מרכז תעסוקה, ועדת ההיגוי שלו היא בין משרדית כך שגם המשרדים האחרים מפנים אלינו אנשים לצורך הטיפול.

עאידה תומא סלימאן: שני דברים, קודם כל, אמרת שהיא קשה לפעול מול האוצר לגיבוש תכנית לאומית.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר לדעת מה הקושי היה ואיפה בדיוק נתקעתם, למה לא הצלחתם להרים את הנושא הזה?

<דפנה מאור: המטרה שלנו הייתה לעשות שני דברים.

<דפנה מאור: האחד, זה איזשהי תכנית לאומית עם גורם מתכלל אחד בין כל המשרדים והדבר השני, השאיפה שלנו הייתה לייצר החלטת ממשלה שתבוא ותדבר על הנושא.

<דפנה מאור: מאחר ואנחנו לקראת דיוני התקציב לא הצלחנו, אחד - להגיע להסכמה של גורם מתכלל, זה היה קושי אחד ואנחנו מאוד מקווים, גם בועדה קודמת שישבנו עם חברת הכנסת אלהרר, אני מקווה שאנחנו נצליח להבהיר את העניין הזה שהוא בין משרד.

<דפנה מאור: הדבר השני זה באמת תקציבים.

<דפנה מאור: היתה ציפיה והתכנית הוצגה בפירוט של תקציבים, לא הצלחנו לקבל את כל התקציבים שרצינו.

<דפנה מאור: את התקציב שעוסק בנושא של מרכזי התעסוקה כן קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: כמה בדיוק ובמה מדובר מבחינת תקציבית?

<דפנה מאור: על כל התכנית?

עאידה תומא סלימאן: כן.

<דפנה מאור: התכנית כולה, אם אני זוכרת נכון, דיברה על סביב החצי מיליארד ₪ שחלק ממנה, כמעט 50% היה איגום של תקציבים קיימים.

<דפנה מאור: זאת אומרת, זה לא היה תקציב תוספתי.

עאידה תומא סלימאן: זה מאוד מצער שזה מה שעומד בפני תכנית שמתכללת, שיכולה באמת להוביל שינוי אמיתי, במיוחד שחצי מהתקציב הזה, את אומרת שזה איגום משאבים קיימים, תקציבים קיימים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, התוספת היא לא משהו בשמיים.

עאידה תומא סלימאן: מי שמכיר את תקציב המדינה והחלוקה של תקציב המדינה ומה שהתרחש בחודש הזה בבניין הזה משכר מכר של הוצאת תקציבים ברגע האחרון כדי שהתקציב יעבור, חבל.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשר להקדיש את הכסף הזה לנושא כל כך חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אם מדברים ומצהירים ומחוקקים חוקים צריך לתרגם אותם גם כן לתקציבים כדי שבאמת יהיה אפשר ליישם אותם.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי רק להגיד מההתחלה שכל הזמן שמדברים על הנגשה יש לנו בראש את הרמפה, יש לנו בראש את השינויים הפיזיים שנעשים במקומות העבודה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אני בעצמי למדתי כשהייתי מנכ"לית עמותה לפני כמה שנים ואחד מהפרויקטים שניהלנו זה היה מרכז סיוע, ניגשה אלינו פעם ראשונה בחורה מדהימה שביקשה לעבור את קורס ההכשרה למתנדבות במרכז הסיוע והבחורה הייתה בחורה עיוורת.

עאידה תומא סלימאן: והחלטנו, כי היא מדהימה, לקבל אותה להתנדב במרכז הסיוע ואז גילינו איך נעביר את קורס ההתנדבות כאשר הרבה מהחומר של הקורס בנוי על הפעלות וחומר כתוב.

עאידה תומא סלימאן: ואז התחלתי ללמוד מה זה לעבוד ואני בעצמי עברתי כמה שינויים עד שהבנתי שהנגשה היא לא רק הנגשה פיזית, אלא לעשות משהו בראש שלנו, קוגניבית, לעשות את ההנגשה, ואפילו נפשית.

עאידה תומא סלימאן: אותו דבר קרה כאשר היינו צריכות לקבל לעבודה, או לא צריכות, רצינו לקבל לעבודה, עובדת סוציאלית בדירת מעבר לנערות במצוקה שהיא גם כן עיוורת.

עאידה תומא סלימאן: וההתלבטות הזו מהתחלה של האם היא תוכל באמת להיות במסגרת או לא ואיך היא תתמודד עם נערות שעושות acting out ומנסות כל הזמן לתמרן.

עאידה תומא סלימאן: ואת האמת אלה היו שתי עובדות מצטיינות, מדהימות אצלנו ועזרו לנו להבין.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאם משרד החינוך היה - - - אני הקשבתי למשרדים שהזכרת כחלק מהשולחן עגול וכחלק מהוועדה ולא שמעתי את המילה של משרד החינוך וחבל.

עאידה תומא סלימאן: כי אם רוצים להנגיש את עולם התעסוקה לנשים או אנשים עם מוגבלות, אם משרד החינוך לא יהיה חלק מזה כדי להכין את הדורות הבאים לעניין אז נמשיך עם אותו קושי.

אילן גילאון: גם אם מישהו משקיע בהסברת היהדות וכולי, הנגשה יש לה עדיין - - - פרטנית.

אילן גילאון: זה סידור נפרד מכל המשרדים הממשלתיים.

אילן גילאון: הנימוק, בלי להתבייש, כי זה עולה כסף.

אילן גילאון: לגבי מבנים חדשים זה משרד החינוך צריך להיות מוקד, המקום של ההנגשה כי הנגשה זה תודעה, זה מחשבה, דווקא הם יש להם את ההנגשה הפרטנית.

אילן גילאון: אם הורה לילד שהוא נכה מגיע לבית ספר והוא נכה, הורה לילד רגיל שהוא נכה לא יכול להגיע לאסיפת הורים בבית ספר היום על פי החוק הקיים בחוק.

אילן גילאון: דיברתם על חוקים קודם.

אילן גילאון: זה נקרא הנגשה פרטנית לעומת הנגשה כוללנית.

אילן גילאון: בעוד שכל משרדי הממשלה צריכים להיות מונגשים על פי תקנים חדשים, משרד החינוך קיבל באמת ב-2005 הנחה והוא מנגיש רק אם יש ילד נכה שצריך להשתמש במתקן שלו.

אילן גילאון: וזה כדאי לדעת, משרד החינוך שמתיימר בשונה ובקבלת השונה הוא המתנגד מספר אחת לתחום הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת עד כמה קבלת השונה והאחר קיימת שם.

עאידה תומא סלימאן: גברת רונית פיסו מאישה לאישה, הגשתן לנו נייר עמדה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<רונית פיסו: טוב קודם כל בוקר טוב ואני מברכת על הדיון.

<רונית פיסו: בניגוד למה שבדרך כלל אני עושה ושאני ישר גולשת לנושא, אני חייבת להתייחס במילה אחת לנושא של החינוך.

<רונית פיסו: בן הזוג שלי היה עם פרקינסון והיה מורה.

<רונית פיסו: ברגע שבמקום העבודה שלו, למרות הקביעות, ידעו שיש לו פרקינסון, עשו את הכל, ההנהלה הבכירה, על מנת שהוא יפוטר וזה משרד חינוך שמתהדר כפי שאתה אומר, באחר הוא אני.

<רונית פיסו: אני מאוד מקווה שזה ישתנה.

<רונית פיסו: לצערי, בשבילו זה כבר לא יעזור, אבל אני בהחלט חושבת שמשרד החינוך, ותיכף אני אגיע גם בהקשר היותר חברתי והכללי לזה, הוא אחד המשרדים הראשונים שצריכים להידרש לנושא של תעסוקה.

<רונית פיסו: נשים עם מוגבלויות בתעסוקה.

<רונית פיסו: קודם כל אני חושבת שהתמונת מצב מאוד ידועה וברורה.

<רונית פיסו: זה כבר אני חושבת דיון רביעי שלי בפנייך גברתי, יושבת ראש הוועדה, שאני מדברת על הנושא.

<רונית פיסו: יש נייר מאוד טוב שמרכז המחקר של הכנסת עשה שדיבר על באמת האפליה המרובה של נשים עם מוגבלות בתעסוקה.

<רונית פיסו: וכאשר אנחנו מדברים על נשים ערביות או חרדיות או מהגרות עם מוגבלות אז אנחנו מדברים על אפליה כפולה ומשולשת בכל מה שקשור לתעסוקה.

<רונית פיסו: אני אעלה שלוש נקודות: נקודה ראשונה זה שאנחנו לא יכולים לבחון, להבין את היקף התופעה וכמובן לנסות לשנות אותה אם אנחנו לא מכירים את הנתונים.

<רונית פיסו: וכל הנושא של פילוח מגדרי, לא רק בנושא הזה של נשים עם מוגבלות, הוא לוקה בחסר בכל משרדי הממשלה.

<רונית פיסו: אחד הדו"חות האחרונים באמת זה של הנציבות משנת 2012 שבאמת הופיע שם פילוח מגדרי, אבל נובמבר - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם דיברנו על זה והתכתבתי עם המשרדים השונים בישיבה הקודמת כבר.

<רונית פיסו: ולצערי הרב יש בלמ"ס אישה שכל תפקידה לעשות פילוח מגדרי לנתונים ובנובמבר 2016 לפני חודש, לקראת היום הזה, הבינלאומי, פורסם לקט נתונים מתוך הסקר החברתי.

<רונית פיסו: מדברים על אנשים עם מוגבלויות ללא שום פילוח לנשים וגברים.

<רונית פיסו: גם שוב, דבר נוסף שיצא לי לקראת היום הזה, הנציבות הוציאה פרסום שבשלוש שנים האחרונות חלה ירידה במצב התעסוקה מ-57% ל-51% ואין ולו מילה אחת או פרשנות אחת שמנסה לאפיין את הנשים.

<רונית פיסו: אם אנחנו מדברים על נגישות, על תחבורה ציבורית, אנחנו יודעים שלנשים עם מוגבלות יש פחות רכבים מלגברים עם מוגבלות.

<רונית פיסו: כאשר אנחנו מדברים על חסמים חברתיים אנחנו יודעים שיש חברות שבהן יש לחץ על נשים בכלל לא לעבוד מחוץ לביתן אז איפה זה?

<רונית פיסו: זה נעלם, זה לא קיים, זה שקוף?

<רונית פיסו: כל עוד התופעה שקופה לא נצליח לשנות אותה.

<רונית פיסו: שתי המלצות נוספות מלבד הנושא של פילוח מגדרי.

<רונית פיסו: כל הנושא של הטמעת חשיבה מגדרית בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות 1998.

<רונית פיסו: החוק הוא יכול להיות מצויין ויש לו באמת פוטנציאל מאוד יפה לשנות, יש את תיקון מספר 15 לחוק, שאוטוטו נכנס לתוקף, שמורה לכל גוף ציבורי גדול המעסיק 100 עובדים ומעלה להגיע לייצוג של 5% של אנשים עם מוגבלות משמעותית.

<רונית פיסו: למה שאנחנו, אתם, הכנסת וכולנו כ-NGO , כחברה אזרחית וכולי לא נדאג לכך שתהיה חשיבה מגדרית ויהיה ייצוג לכל מגדר, quota של נשים וגברים בכל משרד.

<רונית פיסו: גם במשרד החינוך לא הייתי רוצה שתהיינה רק נשים עם מוגבלות, שיהיו גם גברים עם מוגבלות.

<רונית פיסו: אבל כאשר אנחנו מסתכלים ומחפשים את הנשים ואת האנשים עם המוגבלות אנחנו נמצא אותם.

<רונית פיסו: נקודה אחרונה ושלישית - הכשרות מקצועיות.

<רונית פיסו: אנחנו יודעים שנשים מתרכזות בתחומי מקצוע נשיים, מגדריים: טיפול, חינוך, רווחה וכולי.

<רונית פיסו: אין הכשרות מקצועיות כמעט בכלל, אם אני מתייחסת לדו"ח האחרון של האגודה לזכויות האזרח, ובפרט לנשים עם מוגבלויות שיכשירו אותן לעסוק במקצועות הטיפול והרווחה והדוגמא שנתנו פה על החינוך היא מקוממת ומאוד בולטת.

<רונית פיסו: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת מיכל עמרני.

עאידה תומא סלימאן: רק אם אפשר לגשת למיקרופון.

<מיכל עמרני: טוב אז שלום לכולם, קוראים לי מיכל, אני פעילה חברתית, אני בחורה נכה.

<מיכל עמרני: היה לי חשוב להגיע לוועדה הזאת ולדבר על החסמים שעומדים בפני אנשים עם מוגבלויות בתחום התעסוקה.

<מיכל עמרני: אז ממש עשיתי תמצות לארבע נקודות, אני מקווה שאני אספיק את כולן.

<מיכל עמרני: נקודה מספר אחת - אני רוצה לדבר על בעיה ממש חמורה שזה חוק לרון.

<מיכל עמרני: חוק לרון הוא חוק שהוא לא טוב לנכים מכוון שהוא פוגע בכושר ההשתכרות שלנו.

<מיכל עמרני: אני כבחורה נכה, שאני רוצה לצאת לעבוד, מדוע לוקחים לי את הקצבה, שגם ככה עומדת על חצי משכר המינימום, ואתה יודע את זה אילן, את המאבק שלנו - - -

אילן גילאון: אני נלחם בזה, זה חוק רע, לא טוב - - -

<מיכל עמרני: במקום שהממשלה תעודד אותי כן לצאת לעבוד וכן להשאיר את הקצבה הזעירה גם ככה שיש לנו, היא יורדת לי בהדרגה.

<מיכל עמרני: אני לא מבינה את ההיגיון של החוק הזה, אני חושבת שצריך לטפל בזה ולשנות את זה כי הקצבה צריכה להינתן לי בגלל שאני נכה ולא לפגוע בכושר ההשתכרות שלי.

<מיכל עמרני: נקודה שניה שאני רוצה להעלות לדיון זה הנקודה של האנשים עם המוגבלות החמורה.

<מיכל עמרני: בשנת 2002 שר הרווחה, בניזרי, קבע תקנות לשכר מינימום מותאם לאנשים שלא יכולים להשתלב בשוק הפתוח.

<מיכל עמרני: אני מדברת פיגור שכלי, אוטיזם, אני מדברת על אנשים שלא מצאו את דרכם בשוק הפתוח, שולחים אותם לעבוד במפעלים מוגנים.

<מיכל עמרני: מי ששולח אותם זה בעצם חברת המשקם שהיא חברה שנהנית מתקציבים ממשלתיים וכדי לא לאבד את הקצבה משלמים להם סכום מזערי של 7-15 ₪ לשעה.

<מיכל עמרני: אני לא מבינה למה לנצל אנשים שהם חסרי ישע, זה דבר שפורסם בכתבות, עשו על זה תחקירים בטלוויזיה ואני לא רואה שמישהו מטפל בעניין הזה ואני חושבת שזה ראוי לטיפול ודיי דחוף כי האנשים האלה לא אשמים שהם נולדו בצורה כזאת.

<מיכל עמרני: נקודה שלישית שאני רוצה להעלות לדיון זה הנושא של 5% שילוב של אנשים עם מוגבלות בשירות המדינה.

<מיכל עמרני: כמו שאתם יודעים לאחרונה אמצים חבר הכנסת איציק שמולי ויואב קיש הגישו הצעת חוק שעברה ולדעתי הצעה שלא מיטיבה עם ציבור הנכים.

<מיכל עמרני: אני גם הגעתי לוועדת העבודה והרווחה ודיברתי על זה לפני שהחוק נכנס לתוקף ולצערי לא היה לי עם מי לדבר כי לא הקשיבו לי.

<מיכל עמרני: בעצם, על מנת שאני אגש למכרז כיום בשירות המדינה, שירות המדינה מחייבת אותי לגשת למבחנים פסיכוטכניים.

<מיכל עמרני: אני באה ואומרת שמעבר לנכות הפיזית אנחנו סובלים גם מפגיעות עצביות שגורמות לנו להיות עם קשיי למידה.

<מיכל עמרני: אני לא יכולה לעבור את המבחנים האלה שהם המבחנים הפסיכוטכניים.

<מיכל עמרני: נציבות שירות המדינה באה ואומרת לי, אם את לא עוברת את המבחן אז את לא יכולה בכלל לגשת למכרז.

<מיכל עמרני: אז אני תקועה, אין לי שום יכולת לגשת למכרזים כאלה - - -

אילן גילאון: את יכולה לנסות להיבחר לכנסת, אין שום דרישה.

<מיכל עמרני: אני אשמח, עשיתי קורס יועצים פרלמנטריים.

<מיכל עמרני: אני כיום אקדמאית עם תואר שני במינהל ומדיניות ציבורית.

<מיכל עמרני: אני רוצה לנצל את היכולות שלי לעבוד בשירות המדינה ואני יושבת בבית.

<מיכל עמרני: כתבתי את זה לחברי כנסת, ודיברתי בוועדת העבודה והרווחה והצפתי את הבעיה וכולם יודעים על הבעיה הזאת, זה לא סוד ומבחינת נציבות שירות המדינה הם ממש אטומים, אין לי עם מי לדבר, הם לא מוכנים לתת פטור לאנשים עם מוגבלויות.

<מיכל עמרני: אני כן אגיד ששר האוצר, יאיר לפיד, היה שר האוצר בזמנו, הוא ניסה להתערב ולתת פטור לאנשים עם מוגבלות מהמבחנים האלה והוא לא הצליח לקדם את זה.

<מיכל עמרני: צריך לבדוק למה הוא לא הצליח לקדם את זה ומי עצר אותו.

<מיכל עמרני: נקודה אחרונה שאני רוצה להעלות זה לדבר על תכנית שמפעילה אותה דפנה מאור שנמצאת איתנו מהמטה לשילוב תעסוקה לאנשים עם מוגבלות.

<מיכל עמרני: בעיני היא תכנית לא טובה, זו דעתי, ואני כן מעלה את זה לדיון כי זה חשוב לי להגיד את זה.

<מיכל עמרני: זה נקרא תכנית חשקל, התכנית הזאת מופעלת על ידי החשב הכללי של האוצר שבעצם לוקחים אנשים אקדמאים ומשלבים אותם במוסדות ממשלתיים, בחברות ממשלתיות, במשרדי ממשלה.

<מיכל עמרני: אני נכנסת לעבוד למשך תקופה של שנה, תקופה זמנית כעובדת של כח אדם ולאחר שנה מפטרים אותי.

<מיכל עמרני: אז מה ההיגיון פה כי כרגע אני פוטרתי.

<מיכל עמרני: אני גם פוטרתי, הקצבה ירדה לי מ-2600 ל-900 ₪ וביטוח לאומי הכניס אותי לחוב של 2900 בנוסף כי עבדתי גם משרה מלאה.

<מיכל עמרני: אז זה מוריד את כל המוטיבציה, מוריד את כל החשק שאני, כאדם עם מוגבלות, כן רוצה לצאת לעבוד ואני כן נלחמת וזה תכנית שצריכה להשתנות.

<מיכל עמרני: כי אם אתם מכניסים אותי למשרד ממשלתי באופן זמני אז מה הטעם, מה ההיגיון כאן?

<מיכל עמרני: אני רק אגיד לסיכום ש - - -

עאידה תומא סלימאן: הטעם הוא שזה מעלה את הסטטיסטיקה.

<דפנה מאור: לא נכון.

<דפנה מאור: זה לא הטעם.

<דפנה מאור: ממש לא הטעם גברתי - - - מדובר בתכנית - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, אומרים לי תמיד, הציפייה שלנו שלאחר שנה שהאנשים ישתלבו, כולם יבינו כמה הם חשובים.

עאידה תומא סלימאן: זה אותו דבר גם כן כאשר מדובר על ה- - -

<דפנה מאור: אבל גברתי זאת לא התכלית של התכנית הזו.

<דפנה מאור: התכנית הזו מטרתה ומלכתחילה אומרים לאנשים, אם אתה סיימת תואר אקדמאי ואתה צריך איזשהו סוג של ניסיון והתנסות, הרי לך התנסות בשכר מלא - - -

<מיכל עמרני: אבל לא קולטים אותי - - -

<דפנה מאור: ומראש נאמר שלא מדובר על קליטה, מדובר על לצבור ניסיון, זה הרעיון.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אפשר שלאחר שניסיתם עם המטרה המאוד טובה הזו וראיתם שזה פוגע באנשים שזה - - - הנה, היא נתנה לך דוגמא, קיצצו לה את הקצבה, צברה חוב בגלל הביטוח הלאומי, היא מפוטרת עכשיו, אתם צריכים לחשוב על אם אלה התוצאות.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שלא ראיתם, לא צפיתם שהתכנית שהיא טובה, אוקיי היא צברה ניסיון ויש לה עכשיו ברזומה ב-CV שלה כתוב שהיא עבדה שנה שלמה, אבל בינתיים מבחינה כלכלית היא נפגעה.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך לחשוב על פיתוח נוסף בתכנית הזו שיענה על זה.

<דפנה מאור: גברתי התכנית פועלת כבר שנה רביעית.

<דפנה מאור: אני פעם ראשונה שומעת את התלונה על הנושא של הקצבה.

<דפנה מאור: אנחנו נבדוק את הנושא הספציפי הזה, זו פעם ראשונה שאני שומעת על השלכה כזאת.

אילן גילאון: מעטים שומעים פעם ראשונה על התכנית אבל.

אילן גילאון: אני רוצה אם תרשי לי פשוט, אני נקראתי לוועדה, זה כמו מימונה של בעלי מוגבלויות היום, צריך לעבור ועדה ועדה, אבל אני רק מבקש כי - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה גרמת למימונה.

אילן גילאון: אני רוצה להתייחס אם תרשי לי דקה, על דברים מאוד מאוד חשובים שנאמרו כאן.

אילן גילאון: גם לגבי חוק לרון, גם לגבי מדיניות שהיא כל הזמן מכפילה ב-2 ומחלקת ברגליים.

אילן גילאון: במקום לפשט את המערכת ולעשות שני מסלולים קבועים: אחד, סטטוס לעניין הקצבה, שתיים, מסים לעניין ההכנסה ולמסות את הכל ביחד, לעשות גם חשבון הגון והוגן.

אילן גילאון: כל הזמן מסבכים את זה ב-disregard המפורסם שרק המילה הזאת צריך להוריד אותה כי היא לא נגישה מסדר היום.

אילן גילאון: וכך זה צריך להיות, אם רוצים לעודד תעסוקה צריכים לעשות מספר דברים : אחד - להשתחרר מחוק ועדת לרון, כי מה קובע ועדת לרון, הוא אומר תרוויחי קצת, אבל אם תרוויחי יותר מדיי תפסידי את הקצבה שלך ואז היא אומרת לעצמה אבל מה אולי לא כדאי לי לעבוד, או שאולי כדאי לי לעבוד בשחור, כך או כך זה מחסום לא טוב של חשיבה לא נכונה עם דעה קדומה על הנושא.

אילן גילאון: הדבר השני שצריכים לעשותו בעניין הזה, וכאן את צודקת מאה אחוז, הגרוע הוא לא ב-5% שנקבע כקווטה, אלא בתהליך שאיננו ברור.

אילן גילאון: מחר בבוקר אני אילן גילאון רוצה לעבוד במשרד ראש הממשלה, כמאבטח לראש הממשלה, נראה לי מתאים.

אילן גילאון: זאת אומרת, לא ברור לי לגמרי מה קורה איתי במקרה הזה במשרד ראש הממשלה.

אילן גילאון: האם משרד ראש הממשלה בנוי כ-5% מן הקווטות שלו לגבי אנשים עם מוגבלות והוא צריך לקבל אותם והוא מגייס אותם או לא, זה בתחום הממשלתי, חייב להיות תהליך ברור.

אילן גילאון: הדבר השני הוא בתחום הפרטי, לייצר incentive כזה למעסיק שהוא יחפש את האדם המוגבל, שיהיה לו רנטבילי.

אילן גילאון: במדינות של ה-OECD, שאנחנו כל הזמן מתפארים, גברתי, זה מקובל, בגרמניה זה מקובל.

אילן גילאון: יש תמריצים כאלה.

אילן גילאון: ולו בלבד כדי להבין כאן מה העניין, ככל שמסבכים יותר את התהליך, ככל שעושים אותו יותר מסובך, והיום אפשר לפשט אותו עד רמת שבב.

אילן גילאון: כל בנאדם צריך לקבוע את הסטטוס שלו: נכה, חד הורי, מבוגר, זה סטטוסים מורכבים בסל אחד.

אילן גילאון: חברה מתקדמת רוצה לקדם את כל אלה.

אילן גילאון: כמה קל לפשט את זה אם רוצים.

אילן גילאון: הטכנולוגיה, דיברת על העיוורת הזאת שהגיעה אלייך למרכז.

אילן גילאון: אתמול, השבוע הציגו לי משקפיים שקוראות מעצמן.

אילן גילאון: עכשיו זה גם טוב לי בתור בנאדם שמתקשה, שיש לו דיסלקציה, לא רק לאדם כזה.

אילן גילאון: שהוא יכול לזהות מי נמצא מולך.

אילן גילאון: הציגו לנו, את גם היית בתצוגה הזאת, של מחשב שאפשר להפעיל אותו רק עם העיניים.

אילן גילאון: כלומר, יש לנו אמצעים, אנחנו פה במקום אחר לגמרי, רק שאנחנו נרצה, כי ההנגשה המרכזית היא במוח שלנו, זה דבר ראשון, אם אנחנו לא נהיה אנשים נגישים לא תהיה כאן שום נגישות.

אילן גילאון: תודה.

אילן גילאון: אני מתנצל, אני חייב ללכת לוועדת המדע.

עאידה תומא סלימאן: זה בסדר גמור, אתה חתן השמחה היום.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: טוב, עורכת דין קרן גרינבלט, מנכ"לית שותפות.

<קרן גרינבלט: אני רוצה רק להגיד באמת במשפט.

<קרן גרינבלט: שמי קרן גרינבלט, אני מנהלת קואליציית שותפות שזה ארגונים פמניסטים למען צדק כלכלי ותעסוקתי.

<קרן גרינבלט: מתחילת הדיון היה פה הרבה שיח על הנושא של נגישות ומה שהיה חסר לי בכל האמירות היפות שנאמרו פה זה את המילה אפליה.

<קרן גרינבלט: אני חושבת שחשוב להעלות לראש סדר העדיפויות את העיסוק בסוגייה הזאת של הצומת בין זה שאת אישה לבין זה שאת אישה עם מוגבלות כי זה לא רק מכפיל את האפליה כלפייך, זה עושה אותה כפולה ומכופלת.

<קרן גרינבלט: הקשיים שאישה עם מוגבלות נתקלת בהם, לא סתם אנחנו מקיימות פה דיון נפרד ומיוחד בוועדה הזאת ביום הזה.

<קרן גרינבלט: אז אני חושבת שהשאלות שנוגעות לאפלייה ונוגעות לדעות קדומות ונוגעות לעובדה שמעסיקים נמנעים מלהעסיק נשים עם מוגבלויות זה סוגיה שצריך לטפל בה באופן נפרד לחלוטין מסוגיית הנגישות כי היא אקוטית, היא מאוד חשובה ואני שמחה לשמוע שיש עכשיו ברדיו קמפיינים להעלאת מודעות בנושא של דעות קדומות על הנכים באופן כללי, אבל הסוגיה של נשים נכות היא נפרדת והיא דורשת התייחסות מיוחדת.

<קרן גרינבלט: זה מה שרציתי להוסיף לדיון.

<קרן גרינבלט: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: גברת עינת מעיין, מהמרכז לעיוור, בבקשה גברתי.

<עינת מעיין: אני הכנתי דברים בכתב כי אני, יש לי מגבלה בנוסף לזה שאני כבדת ראייה שאני לא זוכרת מה אני רוצה להגיד.

<עינת מעיין: אני עינת, אני מנהלת הכספים של המרכז לעיוור וביקשו ממני לבוא לוועדה כי אני כבדת ראייה ולדבר על החוויה שלי.

<עינת מעיין: רצו שאני אדבר על החוויה שלי כאישה עם מגבלה.

<עינת מעיין: אז קודם כל יש לי וידוי, קשה לי עם ה-title הזה של אישה עם מגבלה.

<עינת מעיין: כאילו המגבלה היא מה שמגדיר אותי והאמת היא שהחוויה שלי היא אחרת.

<עינת מעיין: מרכז החיים שלי הם החיים עצמם עם מה שיש ולא מה שאין.

<עינת מעיין: אני לא חיה את מה שאין, ולכן מוזר לי להיות תחת ההגדרה הזאת.

<עינת מעיין: אז אני מעדיפה כאן בוועדה להתמקד בכיוון של הצמיחה שלי, הצמיחה שלנו ומתוך זה, מתוך מה שעוצר את הצמיחה להבין את הבעיות וההתמודדויות הקיימות.

<עינת מעיין: אני רוצה להציג את תמונת העולם שאני אישית הייתי רוצה לחיות בה ואני מאמינה שזה נכון לכל לקויות הראייה וגם לכל הנשים עם המוגבלויות ואפילו לכל הנשים הלא מושלמות באופן כללי.

<עינת מעיין: תמונת העולם שלי מתחלקת לשלושה חלקים.

<עינת מעיין: הראשון זה האינפורמטיבי.

<עינת מעיין: הייתי רוצה שהציבור יידע באופן כללי על סוגי לקויות הראייה ושקיימות טכנולוגיות הנגשה ללקויות ראייה ושניתן להגיע באמצעותן לרמת עצמאות גבוהה.

<עינת מעיין: דבר שני בתמונת העולם שהייתי רוצה שתהיה, שיהיה state of mind של הציבור כלפי לקויות ראייה וכלפי אנשים לא מושלמים באופן כזה שהם כמוני, כמוך.

<עינת מעיין: בשכל, לכולם זה ברור, אבל ברגש כל הסטטיסטיקות יעידו שאנחנו רחוקים משם, ולכן אנחנו צריכים להבין שיש פער גדול בין השכל לרגש בנושא הזה.

<עינת מעיין: לקוי ראייה ואנשים לא מושלמים באופן כללי, חווים את זה בשגרה.

<עינת מעיין: הרגש שקיים כלפי אנשים לא מושלמים מעיד גם על היחס של האנשים כלפי חוסר השלמות של עצמם.

<עינת מעיין: מי שיכול, מסתיר את חוסר השלמות שלו ואיך שאני מבינה את הדברים, מי שמסתיר, חי בסתירה פנימית וסתירה פנימית זה חוסר שקט נפשי וזה המצב של רוב הציבור.

<עינת מעיין: ולכן, ביום שרוב הציבור יקבל את האנשים עם מוגבלות הוא גם יחיה יותר בשקט עם עצמו.

<עינת מעיין: זו ההבנה שלי.

<עינת מעיין: דבר שלישי בעולם שהייתי רוצה לחיות בו הוא התפקיד של המדינה.

<עינת מעיין: המדינה להבנתי צריכה לספק תמיכה שתביא אנשים לרמת עצמאות שתאפשר להם להיות יצרניים.

<עינת מעיין: ברוך השם אנחנו נמצאים בתקופה טכנולוגית שיכולה להביא הרבה אנשים שפעם היו נדחקים החוצה ממעגל החיים, העידן הטכנולוגי של היום, מאפשר לספק לכולם פלטפורמה שהם יוכלו ממנה להעלות ולהיות יצרניים.

<עינת מעיין: זה נחוץ למדינה מבחינה כלכלית שהתושבים שלה הם יצרניים וזה נחוץ אפילו יותר מבחינת המסר החברתי שעובר לציבור שגם אם אתה לא מושלם, בכל זאת רוצים אותך ולא דוחקים אותך החוצה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שאני רוצה לחלוק עלייך.

עאידה תומא סלימאן: אין אנשים מושלמים.

עאידה תומא סלימאן: המושג הזה שאת לא מושלמת כאילו אנחנו מושלמים שהוא טעות.

עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר, מה זה מושלם, זאת שאלה ראשונה ודבר שני, עד כמה שידוע לי האנשים שהגדרת אותם לא מושלמים, רבים מהם, הרבה יותר מושלמים מכל מי שרואה ושומע ופותח את הפה ומדבר, תאמיני לי.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר גבריאלה אדמון ריק, עוזרת נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<גבריאלה אדמון ריק: אז אני גבי מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, תודה.

<גבריאלה אדמון ריק: אני רוצה להתייחס לדברים המאוד חשובים ומאוד מרגשים שגם אמרו כאן סביב החדר ואנחנו יודעים שאנשים עם מוגבלות נתקלים בהרבה חסמים כשהם באים לחפש עבודה ובמיוחד נשים, כי כמו שאמרו כאן מקודם, האפליה היא כפולה, הבעיות הן כפולות ומכופלות וככל שמחלחלים יותר ויותר למטה, גם אנשים לא מכירים את הזכויות שלהם וגם הבעיות הן יותר קשות.

<גבריאלה אדמון ריק: לגבי הנושא של הנתונים, אנחנו יודעים שיש בעיה של נתונים, אנחנו מנסים לחשוב עד דרכים כדי ליישם אותם דרך הסקר החברתי.

<גבריאלה אדמון ריק: לצערי אי אפשר להוציא נתונים מהימנים.

<גבריאלה אדמון ריק: אנחנו ננסה להתייחס לזה יותר בשנה הקרובה.

עאידה תומא סלימאן: כאן הפילוח המגדרי.

<גבריאלה אדמון ריק: לגבי הפילוח המגדרי, כן.

<גבריאלה אדמון ריק: כי מהשיטה הקיימת, שאנחנו משתמשים בה, אי אפשר לעשות את הפילוח המגדרי בצורה מהימנה.

<גבריאלה אדמון ריק: פשוט המדגם הוא קטן - - -

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות?

<גבריאלה אדמון ריק: המדגם הוא קטן מדיי כשמתחילים לחלק את זה לאנשים עם מוגבלות - - - בקיצור, אנחנו ננסה לחשוב על דרכים חלופיות.

<גבריאלה אדמון ריק: נושא חשוב מאוד זה הנושא של במשך החיים, אמרו את זה כאן, הרבה אנשים הופכים להיות אנשים עם מוגבלות במשך החיים.

<גבריאלה אדמון ריק: הם חולים או כל דבר אחר, לא מזהים את עצמם כאנשים עם מוגבלות, לא יודעים שיש להם זכויות, נפלטים ממעגל העבודה וזה משהו שצריך, אני חושבת שכל האנשים שנמצאים כאן צריכים להשמיע את הקול הזה, להגיד לאנשים שיש להם את הזכויות שלהם.

<גבריאלה אדמון ריק: אנחנו עושים את זה כל הזמן אבל צריך לעשות עוד ועוד בתחום הזה, להסביר לאנשים שיש להם זכויות כאנשים עם מוגבלות כי ברגע שבנאדם חולה במחלה הוא לא מכיר את העולם הזה והוא נפלט בלי צורך.

<גבריאלה אדמון ריק: אנחנו מקבלים פניות ציבור בתחום של תעסוקה, בערך 500 פניות בשנה, כמה שיותר יותר טוב.

<גבריאלה אדמון ריק: אנחנו מזמינים אנשים לפנות אלינו אם הם נתקלים באפליה, אם נתקלים בחוסר מודעות לזכויות, לא יודעים לאן לפנות אנחנו ממש נשמח לסייע בנושא הזה.

<גבריאלה אדמון ריק: אנחנו גם הגשנו בשנה האחרונה כמה תביעות - - -

עאידה תומא סלימאן: השאלה מה אתם עושים באופן יזום שלכם מבלי שמישהו יגש כדי שהציבוא יידע יותר את הזכויות שלו.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, לא לחכות עד שמישהו יידע במקרה שיש נציבות כזו שאפשר לפנות אליה.

<גבריאלה אדמון ריק: אז אנחנו מפיקים קמפיין, יש לנו פייסבוק פעיל, אנחנו משתדלים להפיץ מידע בכמה שיותר ערוצים, תקשורת.

<גבריאלה אדמון ריק: כמובן שצריך לעשות עוד.

עאידה תומא סלימאן: אם כבר את נמצאת פה גברתי, אני פניתי באחת מהפניות ציבור שקיבלתי שהיתה ממורה ערביה עיוורת, שהיא מנצרת ומלמדת בחינוך מיוחד בירושלים, שבתקופה האחרונה מתקשה בגלל כל מיני שינויים במציאות שהיא חיה בה בגלל המאורעות שקורים בירושלים, פתאום סוגרים כביש מסוים, פתאום שמים מחסום בנקודה מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: היא מתקשה כבר להסתובב בסביבה שהיא מנסה להתרגל אליה וביקשה שתהיה מועברת לנצרת, מקום מגוריה המקוריים, מאיפה שהיא באה, ומשרד החינוך סירב, אמר שהם לא יכולים להעביר אותה, אין להם תקנים וכולי.

עאידה תומא סלימאן: האם זה מקרה שאתם יכולים לטפל בו למשל?

עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר משרד חינוך שיש לו 37 מורים ומורות בארץ בכלל שהם עם מוגבלויות יכול להתחשב באישה כזו, אני חושבת, כדי לשמור לפחות על הערך הזה של שילוב של ייצוג הולם.

עאידה תומא סלימאן: האם זה אחד מה - - -

<גבריאלה אדמון ריק: זה נשמע לי - - - טוב אני לא יכולה לענות ככה נראה לי - - - זה נשמע מקרה שיש בו גם הרבה דברים מעורבים בנוסף למוגבלות של האישה הזאת.

<גבריאלה אדמון ריק: אם הנושא זה אפליה על רקע מוגבלות אז ברור שאפשר וגם - - -

עאידה תומא סלימאן: אז אתם עוסקים רק באפליה על רקע - - -

<גבריאלה אדמון ריק: בנושא של מורים עם מוגבלות אנחנו העלינו היום את הדיון החשוב שנערך פה היום בכנסת ואני חושבת שהוא מאוד חשוב, שאנחנו עובדים מול משרד החינוך כדי לקדם אותו, גם בערוץ הזה אין ספק שצריך להסיר את החסמים האלה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שאני הבנתי היא ששוויון זכויות לאנשים מתחיל אפילו בלתת להם את האפשרות לא רק שהם לא יופלו, אלא באמת שיוכלו להנות מזכויות באופן כללי ולממש את הזכויות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לנגר חבצלת ליאורה ממכון עמרם.

<חבצלת ליאורה נגר: אני עובדת אצל איתן כמתנדבת.

עאידה תומא סלימאן: את מתנדבת, אי אפשר לעבוד כמתנדבת.

<חבצלת ליאורה נגר: תשמעי זאת עבודה, זה סוג של עבודה בהתנדבות.

<קריאה: איזה איתן?

<חבצלת ליאורה נגר: עו"ד איתן עמרם.

<חבצלת ליאורה נגר: אני בעלת תעודת עיוור, תעודת ראייה, זכיתי בשני הדברים - גם תעודת עיוור על עין שמאל שעיוורת וגם כבד ראייה על עין ימין שהיא כבדת ראייה.

<חבצלת ליאורה נגר: אני סובלת בנוסף לזה ממחלה שנקראת פיברומאלרגיה שהיא לא מוכרת לי.

<חבצלת ליאורה נגר: מכוון שיש לי כבר 100% על העיניים אז לא מכירים בזה.

<חבצלת ליאורה נגר: אני יכולה להעיד כאן שכשאני שולחת - - - אני אוטוטו בוגרת לימודי משפטים.

<חבצלת ליאורה נגר: נתקלתי לאורך כל הדרך שלי, אני כבר שש שנים לומדת משפטים כי מתחילת הלימודים שלי בלימודי המשפטים עד היום שאני מחפשת עבודה, זה כבר שנתיים שאני מחפשת עבודה, אני כל הדרך נתקלת בבעיות כתוצאה מהראייה שלי.

<חבצלת ליאורה נגר: אין נגישות לכבדי ראייה ועיוורים – לא במכללות, לא באוניברסיטאות, לא בשום מקום.

<חבצלת ליאורה נגר: אני התקשיתי מאוד לקבל את הזכויות שלי ככבדת ראייה עיוורת.

<חבצלת ליאורה נגר: אף אחד לא הבין את הבעיה שאני נתקלת בה כשאני הולכת למבחנים, כשאני יושבת בכיתה, כל דבר אחר.

<חבצלת ליאורה נגר: אני היום מגישה לראיונות עבודה את הקורות חיים שלי, אני נתקלת בקיר, אני אפילו תשובה לא מקבלת על זה, תשובה לא מקבלת כמו אנחנו מצטערים את לא מתאימה, שום דבר, התעלמות מוחלטת.

<חבצלת ליאורה נגר: וכל זה רק בגלל שעורכי דין שהגעתי אליהם לראיון עבודה אמרו לי, למה את לא מציינת בקורות חיים שלך שיש לך בעיה רפואית, שאת נכה.

<חבצלת ליאורה נגר: אז ציינתי את זה כגילוי נאות וזה בא לי לרועץ כי לא מזמנים אותי לראיונות עבודה.

<חבצלת ליאורה נגר: יש חוקים, הכל טוב ויפה, אבל לא יעזור לנו ליישם את החוקים האלה כל הזמן שאנחנו לא מוצאים את הדרך ליישם אותם.

<חבצלת ליאורה נגר: מישהו פעם אמר לי שחוקים נועדו כדי להפר אותם, לכן בבתי הכלא בארץ יש כל כך הרבה אסירים.

<חבצלת ליאורה נגר: וזה נכון.

<חבצלת ליאורה נגר: לאף אחד לא אכפת מהחוק.

<חבצלת ליאורה נגר: כולם שמים פס על החוקים.

<חבצלת ליאורה נגר: אם זה עורכי דין, אם זה מקומות אחרים.

<חבצלת ליאורה נגר: הציעו לי לעבוד כמטפלת לקשישים, לכי תעבדי עם קשישים, את לא מוצאת עבודה במשרד עורכי דין – לכי תעבדי עם קשישים, זה יתאים לך.

<חבצלת ליאורה נגר: למה?

<חבצלת ליאורה נגר: בגלל שאני נכה?

<חבצלת ליאורה נגר: לכי תעבדי, יש מרכז טלפונים בראשון, לכי תעבדי שם כטלפנית.

<חבצלת ליאורה נגר: למה?

<חבצלת ליאורה נגר: בגלל שאני נכה?

<חבצלת ליאורה נגר: אני רוצה להתקדם בחיים, אני לא רוצה להשאר במקום שההורים שלי היו בו.

<חבצלת ליאורה נגר: אני לא רוצה להשאר מאחור, אני רוצה להתקדם.

<חבצלת ליאורה נגר: אני רוצה ללכת ללמוד תואר שני כי מישהו בא ואמר לי תשמעי, אין לך תואר שני, אני מעדיף לקחת מישהו גם עם תואר שני, את לא מתאימה לי, את לא מספיק יודעת.

<חבצלת ליאורה נגר: הגעתי למקום עבודה שבגלל שאני נכה היא אמרה לי יש לך ידיעת יתר.

<חבצלת ליאורה נגר: אבל אני באה לעבוד בהתמחות, מה זה ידיעת יתר בהתמחות?

<חבצלת ליאורה נגר: אני באה ללמוד.

<חבצלת ליאורה נגר: לא, את יודעת יותר מדיי.

<חבצלת ליאורה נגר: מה אני יודעת יותר מדיי?

<חבצלת ליאורה נגר: אני לא יודעת כלום, אני באה אלייך כדי ללמוד.

<חבצלת ליאורה נגר: בגלל שאני באתי צולעת ואני ידעתי שזה בגלל שבאתי צולעת.

<חבצלת ליאורה נגר: כי באותו יום קמתי מהמיטה עם כאבי תופת וזה קורה כל הזמן.

<חבצלת ליאורה נגר: אני יכולה לספר על תקרית שהיתה לנו היום בבוקר כשהגענו עם האוטובוס, הנהג ראה אותי צולעת עולה לאוטובוס, הוא ראה אותנו שני נכים ובמקום להוריד אותנו ליד הכנסת הוריד אותנו תחנה אחרי והיינו צריכים ללכת את כל הדרך ברגל.

<חבצלת ליאורה נגר: זה כל הזמן קיים.

<חבצלת ליאורה נגר: זה לא רק בגלל שאנחנו נשים זה בגלל שאנחנו נכים.

<חבצלת ליאורה נגר: בראש ובראשונה בגלל הסטיגמה הזאת, נכים.

<חבצלת ליאורה נגר: אחר כך הנשיות, אחר כך הגבריות, אחר כך כל השאר.

<חבצלת ליאורה נגר: קודם כל אנחנו עם סטיגמה של נכים.

<חבצלת ליאורה נגר: הנכות הזאת עומדת לנו כמו סימן, כמו אות קין על המצח.

<חבצלת ליאורה נגר: הגיע הזמן שזה ייפסק, הגיע הזמן שמישהו יקום ויעשה לזה סוף.

<חבצלת ליאורה נגר: לא בחוקים, כי חוקים לא עוזרים בכלל ואנחנו רואים את זה.

<חבצלת ליאורה נגר: בדרכים אחרות.

<חבצלת ליאורה נגר: צריך למצוא את הדרך, לחייב גם את המשרדים הקטנים להעסיק אותנו, לא רק הגדולים, לא רק מ-25 איש ומעלה, לא רק 100 איש, גם את הקטנים.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת מדברת מתוך כאב רב ואנחנו יודעים שהמציאות היא מאוד עגומה ובגלל זה דיברנו מההתחלה שההנגשה היא לא רק עניין של הנגשה פיזית, אלא גם כן שינוי תודעתי אצל כולם כדי שהחוקים האלה ייצאו לפועל, אבל אני חושבת גם שבמקרים שאת מרגישה שבאמת הפלו אותך לרעה, רק בגלל שאת עם מוגבלות, אני חושבת שבכל זאת צריך לגשת לנציבות או למישהו אחר, ארגון שיכול או לתבוע או לפחות להעלות את זה.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים, אתם יודעים מה, יכול להיות שדברים שלא עוברים את סף הראיות ואת סף בית המשפט, אבל לפרסם על זה ולדבר על זה ולהוציא את זה לאור אם זה בתקשורת או במקומות אחרים, הרבה פעמים זה עוזר.

עאידה תומא סלימאן: בנושאים אחרים זה עזר - - -

<חבצלת ליאורה נגר: תרשי לי להוסיף דבר אחד בקשר למה שאת אומרת.

<חבצלת ליאורה נגר: יש את אתר קודקס למתמחים ולעורכי דין שהוא מיישם אותם לעבודה.

<חבצלת ליאורה נגר: באתר קודקס יש את הנושא של לאנשים עם מוגבלות של הנציבות.

<חבצלת ליאורה נגר: אני נמצאת שם.

<חבצלת ליאורה נגר: תשובה אחת אני לא מקבלת על קורות החיים שאני שולחת שם.

עאידה תומא סלימאן: לאן?

<חבצלת ליאורה נגר: דרך הנציבות.

<קריאה: נציבות שירות המדינה או נציבות שוויון זכויות?

<חבצלת ליאורה נגר: שוויון זכויות בקודקס, באתר קודקס.

<חבצלת ליאורה נגר: מי שמכיר את אתר קודקס יודע את זה, מכיר את הסעיף הזה שם למעלה.

<חבצלת ליאורה נגר: יש את האתר הרגיל ויש את האתר לאנשים עם מוגבלויות.

<חבצלת ליאורה נגר: פנייה אחת לא קיבלתי מהאתר הזה אחרי שהגשתי קורות חיים.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני אבקש משהו כזה - - - אני חושבת שצריך לבדוק את העניין הזה - - -

<קריאה: זה נציבות שירות המדינה, לא נציבות שוויון זכויות - - -

<חבצלת ליאורה נגר: אבל זה לא משנה, עצם העובדה שזה קיים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבקשת, נאמר פה משהו.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה, גברתי מ?

<קריאה: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מציעה שתבדקי את זה.

עאידה תומא סלימאן: תיכנסי ואני אבקש שתדווחי לנו אחר כך אם זה שייך לכם או אם זה שייך לנציבות שירות המדינה ואני הייתי רוצה לשמוע מאלה ששלחו קורות חיים דרך - - - אם את עשית את זה, אם מישהו אחר גם נמצא פה ושלח קורות חיים דרך זה כדי לברר עם הנציבות, או הנציבות שלכם או נציבות שירות המדינה למה לא מקבלים תשובות בעניין הזה.

<קריאה: נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות צריכה להחזיר תשובה מיד.

<קריאה: בשביל זה הם נולדו.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, קודם כל, אנחנו לא בטוחים שמה שמדובר שם זה הנציבות.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אני ביקשתי - - - אז אני אציע דבר כזה, אם יש לך תלונה על זה שפנית אליהם ולא ענו לך אני מציעה שתגיד את זה עכשיו.

<קריאה: לנו עונים ברוך השם כולם - - -

עאידה תומא סלימאן: אז כנראה הם עונים.

<קריאה: הנציבות שוויון נולדה כדי להיות הגוף שמייצג נכים - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אז אם יש תלונה על ההענות שלהם - - - בואו נתקדם הלאה.

עאידה תומא סלימאן: גברת קרן טלקר, מעיריית הרצליה, רכזת נגישות, בבקשה גברתי.

<קרן טלקר: קודם כל אני קצת קשה לי אחרי הדוברת הקודמת לדבר כי אני בעצם באתי להציג פן אחר של העסקת נשים עם מוגבלות.

<קרן טלקר: אני קצת מתרגשת אז תסלחו לי.

<קרן טלקר: אני עובדת בעיריית הרצליה כבר 23 שנים.

<קרן טלקר: התחלתי כמזכירה, כפקידת פניות ובאמת עם השנים הנושא של הנגישות עלה לסדר היום והתפתח וגדל והתעצם ובהרצליה לקחו את הנושא הזה בשתי ידיים וקידמו אותו ומינו רכזת נגישות לפני שיצא החוק שמחייב את הרשויות למנות.

<קרן טלקר: אני חייבת להגיד שעצם היותי אישה עם מגבלה קצת גם פתח לי דלתות.

<קרן טלקר: כי אני יכולה להגיד לכם שכשאני מבקשת מהעובדים שלנו לקדם נושא, לעשות פעולה, לא תמיד נוח להם להגיד לי לא והם מאוד נרתמים לעשייה ואני קצת מנצלת את זה, אני אומרת - - -

עאידה תומא סלימאן: בדיוק רציתי לשאול אותך האם את מנצלת את זה.

<קרן טלקר: במקום שאני צריכה אני מנצלת את זה על מנת לעשות את הדברים שאנחנו עושים בעיר.

<קרן טלקר: באמת אני חושבת שלהיות אישה עם מוגבלות יש קושי למצוא מקום תעסוקה ויש לי מזל מאוד גדול באמת שאני נולדתי בהרצליה וחיה בהרצליה ועובדת בעיריית הרצליה ויש לי מנהלים וראש עיר שבאמת מקדמים את הנושא הזה מתוך ראייה של שוויון זכויות לכל האזרחים.

<קרן טלקר: אני עם כל המוגבלות המורכבת שלי עובדת בשכר.

<קרן טלקר: עם היכולות שלי, עם השעות שלי ועם העזרה שיש לי פה, נמצאות איתי שתי מלוות שלי מהעירייה, אבל באמת זה אפשרי וזה מה שהיה חשוב לי לבוא ולהגיד שכמה שהמוגבלות מורכבת, והמוגבלות שלי היא מאוד מורכבת וקשה, אפשר למצוא את המקום ואת התעסוקה שתתאים, כמובן, עם הקרקע הטובה והתמיכה מסביב.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, וטוב לשמוע על התנסות שהיא חיובית במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להזכיר לכולנו שמתחילת הישיבה אנחנו לא שמענו סטטיסטיקה ברורה שמגדירה כמה משרדי הממשלה עומדים או מה המצב.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה שזכור לי, בסטטיסטיקה האחרונה שקראתי עליה שאחוז המועסקים במשרדי הממשלה עם מוגבלות מהגברים הוא יותר גבוה בהרבה מנשים.

עאידה תומא סלימאן: מה עוד יותר, שרוב הנשים עם מוגבלות שמועסקות במשרדי ממשלה הן נעשו נכות לאחר שכבר התחילו לעבוד, תוך כדי העסקה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה עוד חושף עד כמה המחסום הזה שקיים בלקבל כבר מההתחלה אנשים עם מוגבלות.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה יותר לשמוע באמת מה המצב.

עאידה תומא סלימאן: אין סטטיסטיקה אצלכם?

<דפנה מאור: הכתובת היא נציבות שירות המדינה, לנו אין נתונים על - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אתם המטרה שלכם זה לקדם תעסוקת - - -

<דפנה מאור: חד משמעית.

עאידה תומא סלימאן: אז איך תקדמו אם אתם לא יודעים איפה אתם נמצאים בסקאלה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני לא יודעת איפה אני עומדת אז איך אני מתקדמת.

<דפנה מאור: היעדים שלנו בהחלט יעדים קיימים, אבל אנחנו לא באים ובוחנים אם זה נשים או גברים.

<דפנה מאור: אנחנו יודעים היום שבשירות הציבורי רק 2.2% אנשים עם מוגבלות.

<דפנה מאור: אני מזכירה לכם ש-1.1.17 יכנס לתוקפו החוק שקובע 5% במגזר הציבורי.

<דפנה מאור: כל המגזר הציבורי דרך אגב, לא רק משרדי הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: איך אתם תתמודדו עם זה?

<דפנה מאור: אנחנו כבר היום מתחילים גם בהדרכות למשרדי הממשלה לגבי המשמעות של לקלוט אנשים עם מוגבלות.

<דפנה מאור: דובר פה על הנושא של התאמות המבחני קליטה.

<דפנה מאור: דיווח קודם נציג נציבות שירות המדינה שהאתר שלהם להגשת המועמדויות הונגש.

<דפנה מאור: אנחנו יודעים שיש משרות, יותר ויותר משרות - - -

עאידה תומא סלימאן: מה עם העניין של הבחינה הפסיכוטכנית?

<דפנה מאור: גברתי, אני לא נציגת נציבות שירות המדינה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתם אמונים על קידום תעסוקת אנשים עם מוגבלויות - - -

<דפנה מאור: עידוד המעסיקים - - -

עאידה תומא סלימאן: ושאלתי אם יש לכם תכניות כהכנה ומתכוננים לכניסת החוק שמחייב 5%.

עאידה תומא סלימאן: אם זה חסם, הייתי מצפה שאחד מהדברים שתדונו בהם ותתכוננו להם זה - - -

<דפנה מאור: זה בדיוק מה שאמרתי - - -

עאידה תומא סלימאן: האם העליתם את זה בפני הנציבות, מה התשובה של הנציבות.

<דפנה מאור: בוודאי.

<דפנה מאור: הנושא הזה נבדק כרגע.

<דפנה מאור: צריך להבין שהתאמה של המבחנים יש בה כמה היבטים שונים.

<דפנה מאור: יש כאלה שזקוקים להתאמות בין אם זה הקראה או דברים מהסוג הזה, יש התאמות שנדרשות ברמת המבחן, יש התאמות שנדרשות למשל בפרקי הזמן שצריכים הפסקות.

<דפנה מאור: כפי שצויין בדיון הקודם על ידי נציג נציבות שירות המדינה, היום יש לכל אדם שפונה ומציג מוגבלות יש להם יכולת לבקש התאמות.

עאידה תומא סלימאן: חבל מאוד שנציבות שירות המדינה לא הגיעו.

עאידה תומא סלימאן: הם הוזמנו, הם בחרו כנראה לא להגיע.

עאידה תומא סלימאן: דיברנו איתם טלפונית, הזמנו אותם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדאג להעביר את השאלות האלה ונדאג לבדוק מה הם עושים בעניין.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת, אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת ראש, חברותיי, חברתי, תמר זנדברג, אורחות ואורחים נכבדים.

אוסאמה סעדי: חשוב מאוד שהכנסת היום מציינת את היום המיוחד לאנשים עם מוגבלויות, ואני מברך אותך גברתי היושבת ראש שאת בוועדה החשובה הזאת מקיימת דיון על נשים עם מוגבלות בתעסוקה.

אוסאמה סעדי: אנחנו עשינו וקיימנו הרבה דיונים על תעסוקת נשים בכלל וגם על הנושא הזה ואני אומר, יש פה אפליה, אמרתם שפעם אחת בגלל נשים, פעם שנייה בגלל שזה נכים, אנחנו כבר הפסקנו להשתמש במושג כזה- - -

<חבצלת ליאורה נגר: אבל אנשים משתמשים בזה.

אוסאמה סעדי: משתמשים, אז אנחנו חייבים גם לשנות את המודעות, ולכן זה אנשים עם מוגבלות - - - גם את השיח הציבורי ולהפסיק להשתמש עם המושגים האלה, אבל במגזר הערבי, גברתי היושבת ראש, זה משולש: זה גם נשים, גם נשים עם מוגבלות וגם ערביות.

אוסאמה סעדי: זה אפליה משולשת.

אוסאמה סעדי: ובאמת דיברתם על חוק שירות המדינה מינויים שנותן העדפה מתקנת וייצוג הולם, חובת ייצוג הולם גם לאוכלוסייה הערבית, גם לנשים וגם לבעלי מוגבלות.

אוסאמה סעדי: אנחנו שלשום, הכנסת אישרה גם לחרדים העדפה מתקנת וייצוג הולם.

אוסאמה סעדי: אני חושב שבדרך כלל אומרים שאנחנו רוצים למנות אישה ערבייה ואז כאילו זה חוסך פעמיים, גם אישה וגם ערבייה.

אוסאמה סעדי: אבל אם תהיה גם אישה, גם ערבייה, גם בעלת מוגבלות אז זה שלוש פעמים.

אוסאמה סעדי: אבל באמת הגיעה השעה שבאמת אם אנחנו מדברים על 5% אז מה זה 5%?

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על אנשים שהם כמעט 50% ויותר מהאוכלוסייה.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על המגזר הערבי שאנחנו 20% מהאוכלוסייה והממשלה שמה יעד ל-10% ואנחנו מתקרבים ל-10%.

אוסאמה סעדי: אז אני חושב, בסדר, אפשר להתחיל עם ה-5% אבל לא צריך להסתפק עם ה-5% וצריך באמת להמשיך ולעקוב כי באמת אנחנו מדברים בעניינים מאוד מאוד חשובים.

אוסאמה סעדי: שילוב הנשים, שילוב אנשים עם מוגבלות, שילוב אוכלוסיות חלשות זה רק יביא תועלת וטוב לכלל החברה ולכלכלה בכלל.

אוסאמה סעדי: תודה גברתי היושבת ראש.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת, תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה גברתי היושבת ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל מהדברים שאמרה קודם קרן גרינבלט, אנחנו מקדישים את כל היום הזה בכנסת לאנשים ונשים עם מוגבלויות וזה גם המקום להודות לחברי, אילן גילאון, שיזם את היום הזה ושמוביל אותו כל שנה.

תמר זנדברג: וכאן אנחנו נמצאות בדיון על מה שאנחנו קוראות בתחומים אחרים, הדיכוי הכפול.

תמר זנדברג: גם בעל או בעלת מוגבלות וגם אישה.

תמר זנדברג: ואני חייבת להגיד שמאוד מוזר לי שאין לכם בכלל את הנתון וההימנעות מאיסוף נתונים, אנחנו כל פעם מגלים פה בכנסת שזו אחת הדרכים להעלים בעיות.

תמר זנדברג: אם לא נדע מה הפערים בין נשים לגברים אז אולי זה לא יהיה וזה לא יקרה.

תמר זנדברג: אני מבינה שגם הנשים שיושבות פה, בין היתר שדיברו, ואמרת את זה בצורה ברורה, המוגבלות היא בולטת מעבר למאפיינים האחרים, אבל זה רק אומר שיש עוד מה לחשוף למטה.

תמר זנדברג: כי למשל, פער כזה שקיים בין נשים וגברים וגם המאפיינים שנוספים לנשים זה מראה שיש לנו עוד חסם שהוא שקוף ושעוד לא הגענו אליו, אבל זה לא אומר שהוא לא קיים שם למטה.

תמר זנדברג: אני חושבת, גברתי היושבת ראש, שכדי להתמודד עם מצב כזה, אם אנחנו נשב ונחכה, אפילו נחוקק חוקים, אבל שיתנו איזשהו יעד הצהרתי בלי כלים משמעותיים לבצע את המטרות האלה בפועל, אז אנחנו נעשה כאן דיון עוד שנה על איך עבר החוק אבל הוא לא מיושם.

תמר זנדברג: ואז עוד 10 שנים, איך עבר החוק 10 שנים והוא לא מיושם, ועוד 20 שנה גם יהיה דו"ח של מבקר המדינה, אבל נשב כאן ונקיים את אותו דיון.

תמר זנדברג: השאלה שלי אליכם, האם אתם כתוצאה מהערכות לחוק הזה, האם יש רכז/רכזת השמה.

תמר זנדברג: לא רק לעשות הרצאות והנחיות ולפרסם מכרזים ברשת, אלא אנחנו יודעים שבלי טיפול השמתי שיקשר בין אותן, במקרה הזה נשים, ויידרש כאן גם תיקון אפליה מתקנת, מושג שאני לא אוהבת אותו, נקרא לזה פשוט תיקון כי אם יש פער ויש עוול אז צריך לתקן אותו.

תמר זנדברג: לאסוף , לקחת את אותן נשים כמו האישה המדהימה ומעוררת ההשראה שדיברה כאן ולהשים אותן במקומות עבודה.

תמר זנדברג: שוק העבודה, אנחנו מכירים אותו ממקומות אחרים.

תמר זנדברג: המשכורות בו נמוכות, הדרישות בו הולכות ועולות.

תמר זנדברג: אם אנחנו פשוט ניתן ונגיד, נעשה ימי הדרכה כאלה למעסיקים - אתם צריכים ואיזה יופי ומה זה יכול לתת לכם, לא נגיע לשום מקום.

תמר זנדברג: רכזי ורכזות השמה שיעבדו באופן ממש ממש פרטני.

תמר זנדברג: יש ארגונים חוץ פרלמנטריים וחוץ ממשלתיים שעובדים, נאסף אצלם הרבה ידע והרבה ניסיון.

תמר זנדברג: זה המקום לקחת את הידע והניסיון הזה ולהשתמש בו וליישם אותו בפועל בדרך ובצורה ממשלתית.

תמר זנדברג: אם יש חוק שעובר אז התפקיד שלנו כמדינה זה לגרום לזה שהוא יעבוד בשטח.

תמר זנדברג: מילה אחרונה, אני גם אף פעם לא אוהבת להסתכל על הדברים האלה דרך החור של הגרוש, אבל הקצבאות, ההשמה במוסדות והמעטפת המשפחתית, אובדן ימי העבודה של משפחה, של הורים, של ילדים, התחלואה המוקדמת וכל אותם דברים שעולים למדינה כסף כשאין ברירה, יש לנו כאן יכול לעשות אותם כשיש ברירה ועם הרבה יותר כבוד לאדם ולאישה שאנחנו נראה אותם כאדם וכסובייקט שיכול גם לעבוד בפני עצמו וגם לתרום לחברה.

תמר זנדברג: זה גם יכול לחסוך לנו הרבה הרבה מאוד מההוצאות הממשלתיות שנגיע אליהן בהמשך כשכבר לא תהיה ברירה אותם אנשים יהיו צריכים להיות מאושפזים במוסדות, חס וחלילה, או לסבול מתחלואה בבתי חולים או להיות לנטל על המשפחות שלהם שמפסידות עבודה וזה ההפסד הוא מצרפי.

תמר זנדברג: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: רציתי לשאול האם יש צביעת תקנים בנציבות שירות המדינה לאנשים עם מוגבלויות?

<דפנה מאור: יש גם תקנים צבועים.

<דפנה מאור: אני רק מוכרחה לומר משפט אם אפשר לדברים שהעלתה חברת הכנסת, תמר זנדברג.

<דפנה מאור: בוודאי שקיימים היום גורמים שמטפלים בנושא של ההשמה.

<דפנה מאור: אף אחד לא יושב ומחכה שהדבר הזה יקרה מעצמו.

<דפנה מאור: כל המשרדים מפעילים תכניות שמטפלות באנשים עצמם על מנת להביא אותם למצב של - - -

תמר זנדברג: איזה משרדים?

<דפנה מאור: בריאות, רווחה, המוסד לביטוח לאומי זה הגורם מצד הפרט ואנחנו דרך המטה מטפלים במרכזי תמיכה למעסיקים שבעצם פותחים את המשרות בין היתר גם עבור החברות האלה וגם עבור כלל ציבור האנשים עם מוגבלות.

תמר זנדברג: אבל יש לכם השמה, מישהו שמתאם בין אדם לבין משרה.

<דפנה מאור: בוודאי.

עאידה תומא סלימאן: עלה הרבה הנושא של להיות אישה עם מוגבלות או בכלל אדם עם מוגבלות באוכלוסייה הערבית ואני הייתי רוצה לשמוע ממישהי שעוסקת בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: גברת אנשראח מוכנה לשתף אותנו קצת.

<כביש אנשראח: אני רוצה להעלות שני נושאים.

<כביש אנשראח: הנושא הראשון כי הבן הגדול שלי בגיל 27 שנים הוא נוסע לתעסוקה, מקבל בחודש 200 ₪.

<כביש אנשראח: חוזר הביתה, משעמם לו.

<כביש אנשראח: אני משלמת לו 600 ₪ ומחלקת אותם ל-50 ₪ כדי שייראה שהכסף שלו ייראה יותר.

<כביש אנשראח: הוא אומר לי, מה זה, 200 ₪ זה לא מקובל עליי זה עושים ממני צחוק.

עאידה תומא סלימאן: איפה הוא עובד?

<כביש אנשראח: בעמותה שקוראים לה "למען" באזור תעשייה בכפר ג'וליס.

<כביש אנשראח: הנושא השני, הבן השני שלי בגיל 24 שנים נוסע לכבול בערך חצי שעה.

<כביש אנשראח: בתוך הנסיעה יש 15 בחורים ובחורות בגיל 21 בלי מלווה - - -

עאידה תומא סלימאן: עובדים במפתן?

<כביש אנשראח: לא, בכבול, תעסוקה.

<כביש אנשראח: משלם 220 ₪ השתתפות הסעה.

<כביש אנשראח: חוץ מזה אין מלווה בתוך ההסעה.

<כביש אנשראח: לפני כמה חודשים חזר הביתה כאילו הוא עבר מלחמה על הפנים שלו.

<כביש אנשראח: לקחתי אותו, צילמתי אותו לרופא והלכתי למשטרה.

<כביש אנשראח: הרווחה אצלנו בכפר אומרת, אין - - -

עאידה תומא סלימאן: זה סידור שהרווחה עשתה?

עאידה תומא סלימאן: מקומות העבודה האלה?

<כביש אנשראח: בטח, זה של הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: זה שילוב של הרווחה.

<כביש אנשראח: כן.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<כביש אנשראח: כמה זה מאכזב.

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק מאכזב, זה מקומם וזה - - -

<כביש אנשראח: כולם עם פיגור שכלי.

<כביש אנשראח: פתאום איזה בעיה עשו לנהג.

עאידה תומא סלימאן: כלומר הנהג הוא זה שתקף אותם או הם בעצמם?

<כביש אנשראח: לא לא לא, הם, הם כולם עם בעיות.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני פשוט חושבת קודם כל שזה אחריות של לשכת הרווחה לבדוק את התנאים שהיא מסיעה את הבחורים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם מקומם לשמוע שהם מקבלים משכורת של 200 ₪.

<כביש אנשראח: 200 ₪ זה מה שמגיע להם, אומר לי אם בעל הבית כי אתה מקבל קצבה מביטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו כמו שאמרת חברת הכנסת, תמר, אנחנו לפני שנה קיימנו דיון.

עאידה תומא סלימאן: בדיוק לפני שנה.

עאידה תומא סלימאן: ואני רואה שלאחר שנה, ולאחר כמה פניות וניסיון עם משרדי הממשלה ועם האחראים כדי לקדם את הנושא הזה אנחנו כמעט נמצאים באותו מקום.

עאידה תומא סלימאן: לא השתנה הרבה.

עאידה תומא סלימאן: העניין של סטטיסטיקה ברורה ועניין של פילוח מגדרי הוא בעיני, אני עדיין מדגישה את זה, עשינו את זה בישיבה הקודמת ואני מדגישה את זה שוב.

עאידה תומא סלימאן: אם לא נתחיל לעשות - - - ומשרדי הממשלה וגם המטה יכריחו שתהיה, וימצאו דרך, הנציבות גם כן, ימצאו דרך, וזה לא כל כך קשה, אני חושבת.

עאידה תומא סלימאן: גם בעיות סטטיסטיות כאלה ואחרות אפשר למצוא להן פתרון.

עאידה תומא סלימאן: אם לא ייעשה הפילוח המגדרי הזה לא נוכל אף פעם לדעת איפה אנחנו נמצאים ואיך אנחנו נתקדם הלאה כי נמשיך לדשדש בחושך הזה שנקרא מחסור באינפורמציה ובמידה.

עאידה תומא סלימאן: ועל כן, אני חושבת שלא יהיה מקובל שנשב בעוד שנה או ששה חודשים ושוב נקבל את אותה תשובה שאין לנו פילוח מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא בעניין גודל הקצבה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ממילא נאבקנו לפני כמה חודשים בניסיון להעלות את הקצבה שמקבלים עבור ההגדרה הזו של נכות.

עאידה תומא סלימאן: ולצערנו הרב לא יכולנו להשוות אותה אפילו לשכר מינימום שהוא המינימום שאפשר לחיות איתו, וככה הגדירה המדינה, אבל פתאום גם לאנשים עם צרכים מיוחדים חושבים שאפשר להסתדר עם פחות מזה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שטבעי לחשוב שצריך להיות מעל המינימום כי הם עם צרכים מיוחדים.

עאידה תומא סלימאן: אבל לא, המדינה החליטה שקצבת הנכות היא אפילו פחות.

עאידה תומא סלימאן: מה עוד יותר, מדברים על שילוב של האנשים בתעסוקה, אבל מצד שני אם אתם תשתלבו בתעסוקה אתם תשלמו מחיר על זה.

עאידה תומא סלימאן: נוריד לכם מהקצבות שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן גם כן לדבר על הנושא הזה ולבקש שינוי.

עאידה תומא סלימאן: שינוי מהותי שאומר, אוקיי אנשים מקבלים את הקצבה כי בדרך החיים שלהם ובגלל שנולדו או נעשו עם המוגבלות הזו זה מחייב אותם לפעמים בהוצאות שאנשים שאין להם את המוגבלות הזו לא צריכים את ההוצאות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אז שישאירו להם את הקצבה ויעודדו אותם לצאת לעבוד דרך זה שלא יורידו מהקצבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שגם מה ששמענו על מה שקורה בשילוב בתעסוקה דרך מפתן או דרך לשכות רווחה הוא שערורייתי, פשוט שערורייתי.

עאידה תומא סלימאן: זה ניצול נוסף לאנשים מוחלשים שאין ביכולתם להגן אפילו על עצמם.

עאידה תומא סלימאן: מנצלים אותם, נותנים כוח עבודה זול.

עאידה תומא סלימאן: בעיני ככה זה מתבטא.

עאידה תומא סלימאן: ולדבר בכלל על 200 ₪ בחודש, אני חושבת שזה לא מתקבל על הדעת שמוסד רשמי במדינה נותן יד לעושק כזה ולניצול מחפיר בצורה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: וזה מאוד מקומם וצריך לטפל בזה ואנחנו נדאג לטפל בזה ולבדוק מה האופציות.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל להפסיק צורת העסקה כזו.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת גם מהמטה וגם מהנציבות לבדוק את העניין שעלה שוב ושוב בעניין התכנית, תכנית שמופעלת כדי לתת לאופציה של צבירת ניסיון, שזה גם לא יפגע מבחינה כלכלית באנשים שהושמו בתכניות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה רק להגיד בסוף, אנחנו דיברנו הרבה על הנגשה, ונכון, אנחנו גם צריכים לדבר ולהשתמש במילה של אפליה כי זה אפליה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק שאנחנו - - - אם לא נקרא לילד בשמו גם לא נבין את המורכבות של העניין.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא עושים טובה לאף אחד.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שאנחנו מדברים על הנגשה ועל ייצוג הולם ומכבסת המילים הזו שלא רוצה להתייחס לעובדה שאנחנו מפלים, שאנחנו עושקים, שאנחנו לא נותנים לאנשים לממש את הזכויות הטבעיות שלהם פתאום אנחנו מרגישים טוב עם עצמנו שאנחנו מנגישים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מרגישים טוב עם עצמנו שאנחנו כל כך טובים שרוצים כאילו לתת לאנשים להשתלב במקום להגיד שאנחנו צריכים להפסיק את האפליה – גם האינדיבידואלית שאנחנו חלק ממנה וגם הממסדית, ודיברנו על זה ואני חושבת שהגיע הזמן לדבר יותר ויותר על זה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לסבול עוד שמדברים על קבלת האחר, אבל מעלימים אותו מהעין.

עאידה תומא סלימאן: משרד החינוך שרוצה שהילדים שלנו יקבלו את האחר, למרות שיש לי ספק בתקופה האחרונה שהם רוצים באמת קבלת אחר במשרד החינוך, אבל שלא יעלימו את האנשים עם מוגבלות מהעיניים של הילדים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: אם הם לא יראו אותם בבית הספר כמורים, כמורות עם יכולת, עם ידע, עם אפשרות לחנך אותם הם לא יצמחו להיות מכבדים לציבור הזה ולא יצמחו להיות מקבלים ומבינים שאנשים עם מוגבלויות הם אנשים עם מוגבלויות והם לא מוגבלים, וזה מה שחשוב.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, אנחנו סיכמנו את הישיבה, בדרך כלל אחרי סיכום לא נותנים לדבר.

<נדרה גטנזי: אני רוצה לשאול שאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו סיימנו את הישיבה.

<נדרה גטנזי: קטנטונת ממש קטנטונת.

עאידה תומא סלימאן: למה רק עכשיו?

<נדרה גטנזי: לא כי פשוט היה רשות הדיבור ולא יכלתי להפריע.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי נסכם ככה, קודם כל, פעם הבאה, כי אני בטוחה שיהיה עוד דיון, פעם הבאה מתי שתרצי תסמני, תרשמי ואז תיכנסי לדיון.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נדרה גטנזי: אני רוצה להגיד דבר אחד.

<נדרה גטנזי: אני עובדת בשוק החופשי 15 שנה עוד מעט, בבית מלון הרודס בתל אביב של פתאל, שזה היה פעם שרתון מוריה.

<נדרה גטנזי: שם אני וכמה חבר'ה שעובדים בשוק החופשי, אנחנו מקבלים משכורת דיי טובה אז אני רוצה לשאול שאלה קטנה.

<נדרה גטנזי: במפעל המוגן, למה אנשים שהם מסוגלים לעבוד יותר, יש כאלה באמת חבר'ה שהם פחות מסוגלים לעבוד, קשה להם, ויש כאלו יותר שיכולים.

<נדרה גטנזי: למה באמת במפעל המוגן מקבלים פחות בעוד בשוק החופשי אנחנו מקבלים יותר.

<נדרה גטנזי: הכוונה שלי למה למפעל המוגן לא מגיע יותר.

<נדרה גטנזי: בשבילם גם מגיע קצת יותר, הם גם בני אדם, זה שיש אנשים שלא מסוגלים לעבוד בחוץ וזה המקום עבודה שלהם אז אני כן חושבת, לדעתי, אני כן חושבת שהם יכולים לקבל קצת יותר.

<נדרה גטנזי: הגברת סיפרה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא, לא, לא, אי אפשר להמשיך את זה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, אני מאוד שמחה ששיתפת אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכן, אני חושבת שגם התייחסתי לנושא שאת דיברת עליו בסיכום שלי, אני מקווה שנצליח תוך כדי, עד הישיבה הבאה לקדם את הנושא.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכולכם.