ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 338, 2017-01-16 12:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 16 בינואר 2017, י"ח בטבת תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – האקדמיה באילת, דו"ח של פרופסור חיים גורן.

יעקב מרגי: הוא נמצא איתנו?

יעקב מרגי: כבוד הוא לנו.

יעקב מרגי: מה, אני אצטט אותך?

יעקב מרגי: למה שאלתי אם אתה כאן?

יעקב מרגי: רציתי לצטט בשבח, בחשיבות הדברים שאמרת.

יעקב מרגי: אז למה שאני אצטט?

יעקב מרגי: אתה יודע, במושגים הלכתיים, בשבת, להכין שתייה חמה עושים, כדי שלא יהיה בישול עושים כלי שני.

יעקב מרגי: כלי שני זה קר יותר.

יעקב מרגי: אז בוא נדבר מכלי ראשון.

יעקב מרגי: תחסוך לי את דברי הפתיחה.

יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, אני מקדים אותו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<חיים גורן: הדו"ח שהגשתי - - -

יעקב מרגי: תציג את עצמך, רק צעק עלינו קצת, שנשמע אותך.

<חיים גורן: בסדר.

<חיים גורן: שמי חיים גורן כאמור.

<חיים גורן: אני תושב ראש פינה, איש המכללה האקדמית תל-חי.

<חיים גורן: התחום המדעי זה גיאוגרפיה היסטורית.

<חיים גורן: הייתי גם חבר ות"ת בשנים 2000 עד 2006, כנציג המכללות.

<חיים גורן: זהו.

<חיים גורן: ועוד הרבה דברים, אבל זה לא המקום הדו"ח שנתבקשתי לבצע אותו בידי פרופסור חגית מסר-ירון וגדי פרנק, עסק ב - - -

מאיר יצחק הלוי: לבקשת המל"ג והת"ת.

<חיים גורן: אמרתי.

<חיים גורן: חגית מסר ירון וגדי פרנק.

יעקב מרגי: גדי פרנק זה מנכ"ל הות"ת.

<חיים גורן: עסק באקדמיה באילת, לראות את הקיים, לבדוק מה נעשה, מה הצליח, מה לא הצליח ומדוע ולתת המלצות איך אני רואה את המשך העבודה שם, על מנת לקדם, לחזק, למצב את ההשכלה הגבוהה באילת, למצב את אילת כעיר - - -

<חנן גינת: ואילות.

<חיים גורן: רגע, אני אגיד, אל תדאג.

<חיים גורן: כעיר של השכלה גבוהה כעיר וכמחוז, כי אילת איננה לבד.

<חיים גורן: אילת היא מחוברת לפריפריה שלה, קודם כל למועצה האזורית אילות וגם לערבה והיא חייבת להיות המרכז של כל האזורים האלה, באקדמיה על אחת כמה וכמה.

<חיים גורן: הדו"ח הוגש בתאריך שהיה אמור להיות מוגש, נדמה לי באפריל.

<חיים גורן: היינו בישיבה אחת של הוועדה בתחילת המהלך.

<חיים גורן: הדו"ח הוגש באפריל, הוגש למי שביקש אותו – הות"ת והמל"ג, עם המלצות מאד ברורות לדעתי, מה צריך לעשות על מנת לקדם ולתגבר את האקדמיה באילת.

יעקב מרגי: לו אני הקטגור - - -

<חיים גורן: דווקא קטגור?

יעקב מרגי: לו אני הקטגור, כי אני רואה שאני צריך לחלוב ממך, אז אני אשאל שאלות.

<חיים גורן: מה ההמלצות?

יעקב מרגי: ואני אומר לך רחוק, בשביל מה, יש לנו את בן גוריון.

יעקב מרגי: דבר.

<חיים גורן: קודם כל בן גוריון ואילת אמנם זה נתפס כאותו אזור, זה לא אותו אזור ולא יעזור שום דבר.

<חיים גורן: רבותי, לעלות על מונית ולנסוע לאילת לאנשי סגל זה טרטור, תסלחו לי.

יעקב מרגי: אז תספר לנו למה אילת.

<חיים גורן: כי אילת, אחד הסיכויים של העיר הזאת ואתם כל הזמן מסתובבים סביב אילת.

<חיים גורן: הייתה ועדת שרים, היה דו"ח של ה-PWC, היו הרבה דברים.

<חיים גורן: אילת – אחד הסיכויים הגדולים של העיר הזאת זה האקדמיה.

יעקב מרגי: אז גש למסקנות.

<חיים גורן: המסקנות: לתגבר את שני הגופים העיקריים באילת, קרי – קמפוס אוניברסיטת בן גוריון, שהקמפוס הזה חייב, לתפיסתי, להיות חלק אינטגראלי מהקמפוס בבאר שבע.

<חיים גורן: לתגבר אותו בתלמידים, לתגבר אותו באנשי סגל מקומיים.

<חיים גורן: לתגבר ולמעשה להכפיל את פעילות ה-IOI, המכון הבין אוניברסיטאי לחקר הים, לחבר באילת, לתכלל באילת את כל הפעילות האקדמית ביחד.

<חיים גורן: באילת, כל מוסד לחוד לא יגיע להרבה.

<חיים גורן: כל המוסדות, אם הם יעבדו ביחד - - -

יעקב מרגי: תודה אדוני.

יעקב מרגי: מכובדי ראש העיר.

מאיר יצחק הלוי: כן, תודה רבה.

מאיר יצחק הלוי: רק לציין שפרופסור גורן התבקש לבצע את העבודה גם מהות"ת וגם מהמל"ג לאור החלטה שהתקיימה פה, אדוני יושב הראש, חשוב שנזכור את זה.

מאיר יצחק הלוי: אני רק ארענן את זיכרון כולנו, כי פה, בוועדה הזאת, התקבלו כמה החלטות בעלות חשיבות אסטרטגית, שאחת ההחלטות הייתה לעשות עבודה יסודית.

מאיר יצחק הלוי: פרופסור גורן, אני לא אטעה אם אומר שעבדת על העבודה שלך קרוב לשנה.

<חיים גורן: חצי שנה בדיוק.

מאיר יצחק הלוי: חצי שנה.

מאיר יצחק הלוי: חצי שנה עבד פרופסור גורן.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד כמה דברים, אדוני יושב הראש, חברי חברי הכנסת ואתם מכירים היטב את העיר אילת ואני מכיר את האנשים שנמצאים כאן, ודאי-ודאי פרופסור מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, והחברים האחרים; אבל שני החברים שציינתי היו שותפים להקמת האקדמיה בעיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד ברשותך אדוני יושב הראש כמה דברים.

מאיר יצחק הלוי: בדצמבר 2003 זה היה שבועיים מיום כניסתי לתפקיד כראש עיריית אילת.

מאיר יצחק הלוי: זה היה לפני הרבה שנים, הגיעה אליה הקהילה המאמצת, הקהילה השותפה, קהילת טורונטו.

מאיר יצחק הלוי: שאלו אותי, אתה ראש עיר חדש, מה אתה רוצה שאנחנו נעשה בעיר שלך.

מאיר יצחק הלוי: נמצא פה יוסי תנורי, מנכ"ל מגבית קנדה, שהיה שותף לתהליך מתחילתו; ואמרתי להם אז, חברים, אני מבקש שתשקיעו הרבה במעט ולא מעט בהרבה.

מאיר יצחק הלוי: ואמרו במה אתה רוצה?

מאיר יצחק הלוי: אמרתי באקדמיה.

מאיר יצחק הלוי: כי ברצותנו לקחת את העיר הזו להיות עיר שמשדרגת את עצמה, בעיקר-בעיקר במשאבים האנושיים שלה, ללא אקדמיה - דווקא משום שהעיר אילת היא עיר קצה - לא נוכל לנוע קדימה.

מאיר יצחק הלוי: בעת ההיא מלך במועצה להשכלה גבוהה בות"ת פרופסור שלמה גרוסמן, בבן גוריון אבישי ברוורמן.

מאיר יצחק הלוי: היו כ-160 סטודנטים להזכירכם, ואמר לי פרופסור גרוסמן, כדי שאתם תהיו מוסד שנוכל לתת לו תשומת לב, אתם צריכים להגיע לרף בעת ההיא, של כ-500 סטודנטים וחשוב לי לציין את הדברים.

מאיר יצחק הלוי: החלה פעולה שהיא פעולה מדהימה, משותפת, שאחרי שפרופסור אבישי ברוורמן יצא, נכנסה פרופסור כרמי.

מאיר יצחק הלוי: אחרי ששלמה גרוסמן יצא, נכנס פרופסור מנואל טרכטנברג.

מאיר יצחק הלוי: אני קצת מדלג על איזו תקופה.

מאיר יצחק הלוי: וראה זה פלא, התגייסות מדהימה.

מאיר יצחק הלוי: הגענו לרמה של כ-700 סטודנטים תוך כדי שקהילת טורונטו משקיעה כספים, גם במעונות סטודנטים, גם במלגות, בסכומים של עשרות מיליוני דולרים מצטברים.

מאיר יצחק הלוי: אלי אלאלוף יושב כאן.

מאיר יצחק הלוי: קרן רש"י לא חדלה לתמוך, מתוך הבנתה את הצורך באקדמיה בעיר קצה כמו העיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מעונות הסטודנטים נבנו בתמיכה משותפת גם של קרן רש"י וגם של מגבית קנדה.

מאיר יצחק הלוי: בריאן שכטר ואלי אלאלוף היו האנשים שכל אחד הביא את המשאבים, כי הבינו את החשיבות של העניין.

מאיר יצחק הלוי: לימים חשבנו שצריך לתגבר את זה, אדוני יושב הראש.

מאיר יצחק הלוי: התכנסה ועדה בראשות, אז היה יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה, שר החינוך גדעון סער.

מאיר יצחק הלוי: פרופסור מנואל טרכטנברג היה ראש הות"ת.

מאיר יצחק הלוי: רבקה כרמי נשיאת בן גוריון, יוסי תנורי ואנשי טורונטו, התכנסנו לדיון מעמיק שתכליתו שדרוג קמפוס בן גוריון באילת.

מאיר יצחק הלוי: יצאנו עם תכנית שקראנו לה תכנית ה-100 מיליון.

מאיר יצחק הלוי: נמצאים פה חברינו לות"ת.

מאיר יצחק הלוי: תכנית ה-100 מיליון, תכנית שהוסכמה על ידי הכל.

מאיר יצחק הלוי: אני אומר את זה באופן חד משמעי.

מאיר יצחק הלוי: לא יצאה לדרך בגלל שהיו שם סיפורי בחירות, אבל בתכלס הייתה תכנית שכזו.

מאיר יצחק הלוי: התכנית משום מה התמוססה ואז החלה תקופה – ואני אומר את זה בצורה הבוטה ביותר, אני לא מתכוון להתיפייף כאן – הקמפוס באילת זה נכס אסטרטגי לעיר אילת – לא עולה על הדעת שהנכס הזה ייחנק וימות, לא ניתן לזה, כי מבחינתי - - -

יעקב מרגי: איפה זה עומד היום?

מאיר יצחק הלוי: או, זה עומד היום שיש כאן ואני מוכן לויכוח – יש כאן

מאיר יצחק הלוי: החלטה לטעמי למוסס את הקמפוס הזה ואני קורא לזה להרוג אותו ברכות.

מאיר יצחק הלוי: לחבק אותו, להרוג אותו.

מאיר יצחק הלוי: דיאנס רוס נדמה לי שרה את השיר הזה.

מאיר יצחק הלוי: להרוג אותו ברכות.

<קריאה: הקרפינטרס.

מאיר יצחק הלוי: אה, אוקיי, תודה.

מאיר יצחק הלוי: ויש כאן איזו שהיא החלטה פשוט בכל מיני שיטות, לגרום לגוויעתו.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להבהיר, אדוני יושב הראש, יש עיר אילת עם קמפוס ויש עיר אילת בלי קמפוס.

מאיר יצחק הלוי: עיר אילת עם קמפוס מייצרת אופק לילדים שלנו, שגרים 400 קילומטרים מהציביליזציה התל אביבית.

מאיר יצחק הלוי: עיר אילת עם קמפוס זה עיר שמאפשרת למערכת החינוך שלנו, ודרך אגב, כשאני אומר אילת אני מדבר אילות, חשוב שנדע את זה.

מאיר יצחק הלוי: שמאפשרת לנו אופק חינוכי.

מאיר יצחק הלוי: עיר אילת עם קמפוס – תראה מה שקורה בלוינסקי, שמחליטים שם לקדם את העניין, איך המספרים הכפילו את עצמם בטווח של ארבע שנים.

מאיר יצחק הלוי: עיר אילת בלי אוניברסיטה מתדרדרת אחורה.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו רק לאחרונה עלינו מאשכול 5 לאשכול 6.

מאיר יצחק הלוי: הגזר שלי בוכה בכי קורע לב.

מאיר יצחק הלוי: אני שמח שמחה - - -

יעקב מרגי: הענישו.

יעקב מרגי: מיד מענישים אותך.

יעקב מרגי: ברגע שאתה עולה, אתה חוטף.

מאיר יצחק הלוי: נכון.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיע לאשכול 8.

מאיר יצחק הלוי: מה שעזר לאשכול הזה זה בין היתר היכולת שלנו לתת מענים אקדמאים.

מאיר יצחק הלוי: ובמשפט - - -

יעקב מרגי: אני אעצור אותך, כדי שתיקח אוויר.

יעקב מרגי: רבותי, מבחינתי כבאר שבעי, כילד שכונות, אתם יודעים מה זה היה אילת בשנות ה-70?

יעקב מרגי: כל מי שהענישו אותו בבאר שבע הגלו אותו לאילת.

מאיר יצחק הלוי: יפה.

יעקב מרגי: כשאומר לי ראש עיריית אילת מבחינתי, וכן, כל עבריין, כל נער, כל מי שהיה, השופטים – ברירת מחדל – תגלה לאילת.

מאיר יצחק הלוי: נגמרה התקופה הזאת.

יעקב מרגי: אז אני אומר, כשהוא אומר לך שהוא עולה באשכול ושהוא שואף לעלות לאשכול 8, למרות שהוא מוותר, הוא מפסיד הטבות כאלה ואחרות, זו גאווה ולכך צריך לשאוף.

מאיר יצחק הלוי: אני רק רוצה להשלים את המשפט האחרון, אדוני.

מאיר יצחק הלוי: ברור לך, ברור לכולנו, אני אומר את זה גם לחברי, חברי הכנסת.

מאיר יצחק הלוי: הרי אני לא אוכל לאפשר שאני לא אתן אופק לילדים שלנו, שלומדים היום בתיכון, בבית ספר יסודי בלי אקדמיה.

מאיר יצחק הלוי: אין לנו מצב כזה.

מאיר יצחק הלוי: אין מצב כזה.

מאיר יצחק הלוי: אמרתי לפרופסור כרמי ואני אומר את זה גם לעצמי, אנחנו אפיזודות שנעלם מן היום.

מאיר יצחק הלוי: העיר הזאת תישאר ואנחנו רוצים עיר איכותית.

מאיר יצחק הלוי: אבל אני אגיד לך את הסיפור העצוב האחרון.

מאיר יצחק הלוי: כשנכנסנו למשבר התקבלה החלטה פה, אצלך, פה בוועדה, שעושים בדיקה לאקדמיה באילת-אילות.

מאיר יצחק הלוי: הות"ת והמל"ג גייסו את פרופסור גורן.

מאיר יצחק הלוי: פרופסור גורן, כפי שנאמר, עבד חצי שנה.

מאיר יצחק הלוי: יש לומר עשה עבודה יסודית.

מאיר יצחק הלוי: כשאני ביקשתי את העבודה אף אחד לא הסכים לתת לי אותה.

מאיר יצחק הלוי: שאלתי מה, מדובר בכור בדימונה?

מאיר יצחק הלוי: על מה אנחנו מדברים?

מאיר יצחק הלוי: ניסו להעלים את הדו"ח ממני ויעיד על כך - - -

יעקב מרגי: גם שם יש פתיחות, גם בכור גם יש פתיחות.

אלי אלאלוף: החופש האקדמי.

מאיר יצחק הלוי: כן.

מאיר יצחק הלוי: ויעידו על כך כל מיני גורמים, אני לא רוצה עכשיו להיכנס לזה.

מאיר יצחק הלוי: מסתבר, כשגילינו את העבודה של פרופסור גורן, הסתבר שהעבודה אומרת שצריך לחזק את הקמפוס, שצריך לאגם משאבים, שצריך להכניס עוד תקנים.

מאיר יצחק הלוי: אתה יודע כמה תקנים יש היום – תקני בית – בקמפוס בן גוריון באילת?

מאיר יצחק הלוי: שלושה, כשאחד מהם לא נמצא.

מאיר יצחק הלוי: אני צודק אדוני?

<חיים גורן: אמת.

מאיר יצחק הלוי: כן, שלושה.

מאיר יצחק הלוי: זו לא השקעה, פרופסור צבי הכהן.

מאיר יצחק הלוי: אם רוצים להשקיע בקמפוס אילת, צריך להכניס לשם תקנים וצריך להכניס לשם משאבים ואם יש בעיות של משאבים, אני מוכן להתגייס בכל כוחי, גם הפוליטי וגם האחר.

מאיר יצחק הלוי: עניין של כסף פותרים בכסף, אבל אם רוצים להשמיד עיר, זו הדרך ואני לא אוכל לאפשר לעצמי.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר יצחק הלוי: לכן אני מבקש שני משפטים אחרונים.

מאיר יצחק הלוי: האחד, אני מבקש שהוועדה תקבל החלטה שהיא מאמצת את המלצות דו"ח גורן.

מאיר יצחק הלוי: זו הבקשה הראשונה.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שאתם ביקשתם את זה, ביצעו את זה, תאמצו את הדו"ח.

מאיר יצחק הלוי: והדבר השני, אני כמובן רוצה לבקש את תמיכת הכנסת בחשיבות האקדמיה בעיר אילת לצורך שדרוגה, בעיקר-בעיקר במשתנה הדמוגרפי.

מאיר יצחק הלוי: בלי זה אין לנו שום סיכוי לנוע ולצמוח קדימה, בעיקר בעיר עם כל כך הרבה אתגרים, כל כך הרבה מורכבות, כל כך הרבה קשיים, מעצם היותה עיר סגורה, קטנה, מבודדת ואף מאיומת – גם בהיבטים הגיאופוליטיים.

מאיר יצחק הלוי: ופה אני אבקש את תמיכתם, חברי הכנסת.

מאיר יצחק הלוי: אני חייב להגיד שאני יודע, אני מכיר את תמיכתם.

מאיר יצחק הלוי: אני כמעט ולא צריך – אני מרגיש כך מתוך ההיכרות רבת השנים – ואני מאד מאד מקווה שזה יבוא לידי ביטוי גם באופרציה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: טוב, אני מתרגש לבוא לדבר על אילת מוועדת הרווחה, אבל תודה ליושב הראש, בוודאי לראש העיר.

אלי אלאלוף: לי הייתה הזכות להתחיל את הקמפוס של אילת מאפס, עם קרקע, עם ואן.

אלי אלאלוף: זה הוקם כמרכז להכשרה מקצועית ומהר מאד הבנו שזה לא מה שישרת את התיירות וזה לא מה שישרת את העיר והפכנו את הקמפוס הזה לקמפוס אוניברסיטאי בתמיכה, עם דרישות של האוניברסיטה.

אלי אלאלוף: ומותר לי להגיד שלאוניברסיטה הזאת יש לי חולשה מיוחדת, לאור כל מה שעשיתי בשבילה ובצדק ובאהבה ובצורה הכי פתוחה וגם עד היום, אחרי נדמה לי כמעט 30 שנה, אני עוד חבר הנהלה באוניברסיטה.

אלי אלאלוף: אבל ידענו דבר אחד כשהתחלנו לעבוד באילת.

אלי אלאלוף: ששום קריטריון רגיל של המדינה יכול להיות מיושם שם.

אלי אלאלוף: רק בדברים מיוחדים.

אלי אלאלוף: רק בגישה מיוחדת.

אלי אלאלוף: רק בתקציבים נוספים.

אלי אלאלוף: כשנכנסנו איתנו אחר כך, זה היה בסוכנות, מגבית קנדה ובמיוחד אנשי טורונטו, נכנסנו גם לסבסוד מטורף של שכר לימוד.

אלי אלאלוף: כל סטודנט היה יכול ללמוד שנה ראשונה חינם.

אלי אלאלוף: הבאנו מלגות מיוחדות.

אלי אלאלוף: פיתוח, השקעה.

אלי אלאלוף: כל הזמן עם הראייה המאד מיוחדת של האוניברסיטה, שקמפוס אילת הוא דבר שמפתח את העתיד של אילת.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: אפשר לעשות מחקר על עבודה, מינהל עסקים בתל אביב, על היסטוריה צבאית בתל אביב או בירושלים, בכל מקום.

אלי אלאלוף: עכשיו אפשר להגיד אפילו בבאר שבע, למרות שפעם באר שבע נחשבה כחלוצה ללכת לשם.

אלי אלאלוף: אבל אילת – זה לעולם יהיה קמפוס עצמאי.

אלי אלאלוף: לא ת"פ של קמפוס באר שבע.

אלי אלאלוף: קמפוס עצמאי, שזקוק לתקציבים ולגישות מיוחדות.

אלי אלאלוף: כל מי שרוצה לקבוע שאילת היא כזאת, אז בבקשה, יקדם את אילת.

אלי אלאלוף: כל מי שרוצה למדוד את הקמפוס הזה ואת המדידה האוניברסיטאית עם הקריטריונים שקיימים, אפילו בתל חי שאני מכיר את גורן משם, זה לא אותו דבר.

אלי אלאלוף: לאילת יש הרגשת ניתוק של המדינה, היא רחוקה מהמדינה.

אלי אלאלוף: אילת מחוברת לתל אביב, לא לבן גוריון.

אלי אלאלוף: לא במקרה יש טיסות נון-סטופ שם.

אלי אלאלוף: ולכן אילת צריכה עדיפות מיוחדת לכל מי שעוסק בעיר הזאת.

אלי אלאלוף: שנית, אני חושב שפספסנו שלא ידענו לתת לאילת קמפוס בין לאומי.

אלי אלאלוף: במובן הזה לא של שיתוף פעולה בין אנשי דגים כאלה ואחרים, אלא יחד עם הכב"ה.

אלי אלאלוף: לא הצלחנו.

אלי אלאלוף: לא עשינו את זה.

אלי אלאלוף: יש משרד עכשיו עם שר שלם של שיתוף פעולה אזורי.

אלי אלאלוף: קמפוס אילת היה צריך להיות קמפוס משותף עם - - - למה לא עשינו את זה?

אלי אלאלוף: למה השארנו את הפרובינציאליות הזאת שלנו, שאוכלת אותנו כל הזמן?

אלי אלאלוף: הגיע הזמן שנסתכל בראייה כוללת.

אלי אלאלוף: זה היה הקמפוס שתכננו.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, הדו"ח הראשון היה של חברי יחיאל אדמוני, בקרן ג'נסיס.

אלי אלאלוף: תלכו לשם ותבדקו מה כתוב שם.

אלי אלאלוף: זה קמפוס בעל יכולת אדירה.

אלי אלאלוף: אם תנהלו אותו בגרושים, אז תסגרו אותו, אבל אם רוצים לפתח את אילת ולתת לאילת את כל היכולות שהיא יכולה לתרום לפיתוח של הקמפוס הזה, אז תאמינו לי, לחשוב שבכלל אפשר לייבש וראש העיר מתהלך בהרגשה, כשהוא דיבר איתי בטלפון אז אמרתי לו אני בא, מה אתה שואל?

אלי אלאלוף: בוודאי שאני בא.

אלי אלאלוף: חברה, שלא נעיז להקטין את אילת באמצעות זה שמחסלים את האקדמיה שלה.

אלי אלאלוף: זה לא רק לילדים שלה, של אילת, זה גם בכלל לחוויה ללמוד.

אלי אלאלוף: לא ידענו למשוך לשם.

אלי אלאלוף: מה זה 1,000 סטודנטים?

אלי אלאלוף: היינו חייבים להגיע היום ל-3,000, ל-4,000, עם תוספת בבנייה ולא לפי הקריטריונים של ות"ת, ואני יודע שות"ת יודע לתת חריגים מיוחדים ואתם יודעים את המעורבות שלי בכמה קמפוסים בארץ.

אלי אלאלוף: אז אני יודע שהחריגים קיימים והחריגים הם למקומות כאלה, למקום כזה.

אלי אלאלוף: ואם הקמפוס של אילת יגיע לרמה הנדרשת, חברים, הוא יסבסד עוד כמה גופים.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין נקודה אחת כחבר הנהלה של בן גוריון.

אלי אלאלוף: להוריד היום 700 או 800 סטודנטים ממספר הסטודנטים של בן גוריון, בן גוריון לא יכולה להרשות לעצמה.

אלי אלאלוף: כדאי לכם שיהיו יותר סטודנטים באילת.

אלי אלאלוף: הקטנת מספר הסטודנטים באוניברסיטה, אנחנו יודעים שזה הולך ונהיה לצערי עובדה, ליד המכללות שצומחות.

אלי אלאלוף: אבל כדאי שתדעו ש - - - את אילת, לחסל את הקמפוס הזה זה מילה שלא נראית לי בכלל, חיסול.

אלי אלאלוף: שתדעו, זו פגיעה בשיתוף וחזון אדיר שיש להביא לאילת, שבכל מקרה יתקיים, רק אל תתנו שנביא לשם איזו אוניברסיטת קימברידג', או לא יודע מה, כדי לתת את התואר באילת.

אלי אלאלוף: אז תעשו.

אלי אלאלוף: בן גוריון, עליכם האחריות להחזיר את העקרונות שעל זה בנינו את הקמפוס הראשון ואת הדברים, את השטח האדיר שהעמידו לרשות הפרויקט הזה.

אלי אלאלוף: תחזירו אותה ללא התלבטות לגודל שהיא צריכה.

אלי אלאלוף: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, באוגוסט 2015 התקיים פה דיון שנגע בסוגיות האלה וקדם לדיון שלי דיון של עמרם מצנע וקדם לדיון של עמרם מצנע של אלכס מילר, יושבי הראש שקדמו לי.

יעקב מרגי: אני בסיכום, גם בדברי בפרוטוקול וגם בסיכום התייחסתי: הוועדה פונה לות"ת להמשיך את מתווה תכנית 100 מיליון לטובת פיתוח הקמפוס שתכליתו פיתוח קידום קמפוס בן גוריון.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה לפניה את הודעת הות"ת כי מינתה יועץ למיפוי צרכיה האקדמיים של העיר אילת.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את דו"ח הביניים של היועץ.

יעקב מרגי: יצאה פנייה ליושב ראש המל"ג, שזה שר החינוך, נפתלי בנט והוא משיב לי.

יעקב מרגי: עם סיום עבודת היועץ תבחן ות"ת המלצותיו ותקבל החלטותיה להמשך.

יעקב מרגי: עם קבלת ההמלצות הוועדה תעביר לוועדת החינוך והתרבות את דו"חות היועץ.

יעקב מרגי: מזל שראש העיר בכה.

יעקב מרגי: צעק, אז אני קיבלתי את דו"ח היועץ.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את הות"ת גם.

יעקב מרגי: הרי לא בזבזתם סתם כספים לטובת היועץ.

יעקב מרגי: הרי לא עבדת בהתנדבות, נכון פרופסור גורן?

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: ואנחנו ממנים יועצים כדי שייעצו לנו, כדי להתקדם.

יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את חברי הכנסת ואת הנוגעים בדבר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אמיר גת: שמי אמיר גת, אני אחראי על תקצוב האוניברסיטאות בות"ת.

<אמיר גת: אני הייתי פה גם בדיונים קודמים באמת, באוגוסט 2015 ואולי גם לפני, אני לא זוכר.

<אמיר גת: הדו"ח של חיים גורן, אני לא זוכר, אנחנו מינינו אותו.

<אמיר גת: זאת אומרת אנחנו הזמנו את העבודה הזאת, אני לא זוכר ש - - -

יעקב מרגי: אמרתי.

<אמיר גת: כן, אבל אני לא זוכר, בניגוד למה שאמר ראש העיר, אני לא חושב שזה היה בעקבות דיון שהיה פה.

יעקב מרגי: לא, אני אמרתי.

יעקב מרגי: רבותי - - -

<אמיר גת: מאה אחוז.

<אמיר גת: אני אומר, אני מדגיש.

<אורה חכם: תריבו על הצלחה.

<אמיר גת: אני מדגיש.

<אמיר גת: אנחנו הזמנו את הדו"ח הזה.

<אמיר גת: אנחנו בחרנו את פרופסור חיים גורן גם בגלל ההיכרות העמוקה שלו גם את המערכת הציבורית, גם את המערכת שלנו, גם את אילת.

<אמיר גת: הוא היה שם חבר בוועדה שקודם בדקה את ה-IOI במסגרת היותו חבר ות"ת.

<אמיר גת: אנחנו הזמנו את פרופסור חיים גורן, שכרנו את שירותיו בגלל ההיכרות שלו את הנושא של הפריפריה, שהוא בוא נגיד אחד הגורמים המרכזיים בהצלחה של תל חי, כך אנחנו רואים אותו.

יעקב מרגי: והוא גר קרוב לאילת.

יעקב מרגי: אתה יודע, אתה מקפל את המפה, זה נופל אחד על השני.

<אמיר גת: נכון, נכון.

<אמיר גת: לכאורה יכלו לבוא והיו כאלה שבאו ואמרו יכולתם לקחת מישהו מתל אביב, אבל כשאתה לוקח מישהו מתל אביב אז אתה לא מכיר את הבעיות באמת של הפריפריה.

<אמיר גת: אנחנו, הצוות המקצועי שליווה את פרופסור חיים גורן בעבודה, זה הצוות שלי, החברים פה.

<אמיר גת: אנחנו סיפקנו את הנתונים - - -

יעקב מרגי: אחרי "אנחנו-אנחנו" – המלצות ומה התכניות שלכם.

<אמיר גת: אוקיי, אז אני אומר, המעורבות שלנו באילת לא מוטלת בספק, של ות"ת.

<אמיר גת: גם מהבחינה של התקציבים לכל אורך השנים, אנחנו שם ואנחנו חזק שם, גם בתקצוב הבין אוניברסיטאי, גם בתקצוב של הקמפוס באילת.

<אמיר גת: אמר חבר הכנסת אלאלוף, שדיבר על החריגים.

<אמיר גת: אני אומר, קמפוס אילת היום, עם מספרי הסטודנטים הנמוכים שלו, הוא כבר חריג אצלנו.

יעקב מרגי: אני מכיר חריגים יותר קטנים.

<אמיר גת: יכול להיות.

<אמיר גת: הוא מקבל - - -

יעקב מרגי: בוא, אל תאתגר אותי.

יעקב מרגי: ליסט שלם אני אתן לך, של חריגים יותר קטנים.

<אמיר גת: אני אומר, הוא כבר בדרגה של החריגים ואנחנו עושים את זה מתוך החשיבות שאנחנו רואים לעניין.

יעקב מרגי: בסדר וטוב שכך.

<אמיר גת: יו"ר ות"ת, פרופסור יפה זילברשץ, היו לה כמה וכמה אתגרים על השולחן שלה.

<אמיר גת: האתגר הראשון שעמד לפתחה, אני חושב שזה השגת תכנית רב שנתית למערכת.

<אמיר גת: מיד כשהיא סיימה את האתגר הזה והיא השלימה את ההסכם הרב שנתי לשנים עד תשפ"ב, אני חושב שזה היה באמצע ספטמבר, בסוף ספטמבר היא ירדה לאילת, היא וסגנית יו"ר מל"ג בשביל לעשות ביקור.

<אמיר גת: היא ביקרה בכל המוסדות, בקמפוס אילת, בבין אוניברסיטאי, בקמפוס של לוינסקי ואחרי זה היא נפגשה עם ראש העיר - - -

<חנן גינת: ולא בחבל אילות, כשבכלל לא ידעה - - -

יעקב מרגי: אדוני ראש המועצה, אני אתן לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אמיר גת: ואני אומר מעבר לזה הנושא של קמפוס אילת נמצא אצלנו הרבה על ה-.

<אמיר גת: לא רק קמפוס אילת, כל הנושא של אילת נמצא אצלנו הרבה על השולחן.

<אמיר גת: ההמלצות של חיים גורן טרם תורגמו לתקצוב אופרטיבי בשטח.

<אמיר גת: אני יכול לקוות שזה יהיה בשנה הקרובה.

יעקב מרגי: שנה, אתה יודע, זה משהו מופשט.

<אמיר גת: בע"ח חלקן.

<אמיר גת: זאת אומרת אנחנו עכשיו בע"ז.

יעקב מרגי: אז זה שנה הבאה אצלי, זה לא השנה הקרובה.

<אמיר גת: זה ע"ח.

איתן ברושי: עוד שתי שנים אקדמאיות.

מאיר יצחק הלוי: זה ככה בדיוק לייבש אותנו.

<אמיר גת: זה תחילת השנה האקדמאית.

יעקב מרגי: מבחינתי, כשאתה אומר לי תשע"ח, זה שנה הבאה.

מאיר יצחק הלוי: מה שנקרא לייבש את העסק.

יעקב מרגי: אוקיי, סליחה אדוני ראש העיר, תן לו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אמיר גת: אני אומר, זה מה שאני יכול לעדכן.

<אמיר גת: הנושאים האלה על שולחנה של ות"ת ו - - -

מאיר יצחק הלוי: אבל למה זה צריך לקחת שנתיים?

מאיר יצחק הלוי: אני שואל.

מאיר יצחק הלוי: ולמה הפרופסור יפה זילברשץ אומרת שהיא לא מכירה את הדו"ח הזה?

יעקב מרגי: אני שואל.

יעקב מרגי: תן לי, תן לי.

מאיר יצחק הלוי: אומרת אצלי במשרד – אני לא בטוחה שאני מחויבת לדו"ח הזה.

מאיר יצחק הלוי: אני שואל שאלות ברורות.

מאיר יצחק הלוי: אני מצטער שהן קשות.

מאיר יצחק הלוי: היא אמרה את זה אצלי במשרד.

יעקב מרגי: אוקיי.

<אמיר גת: אני לא הייתי.

מאיר יצחק הלוי: אני יודע שלא היית, אז אני מעדכן אותך.

יעקב מרגי: בוא, האמירות שלך, אמיר גת, תקשיב, האמירה שלך היא מאד כוללנית ואני הייתי מצפה, כשאומר לי ראש העיר ובצדק, כמה ימים לפני הדיון, אני רוצה שיו"ר ות"ת יהיה כאן ואני מכבד, כי לא לכל דיון אפשר להזמין את יו"ר ות"ת ושר חינוך ומנכ"ל.

יעקב מרגי: אני מצפה ואני סמכתי וכתבתי לו ואני סומך על זה שהאנשים שיגיעו לכאן יתנו תשובות ודברים ברורים.

יעקב מרגי: אני לא מקבל דברים ברורים.

יעקב מרגי: אני קיבלתי עכשיו דברים מופשטים מאד שלא מחייבים שום דבר.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, לפחות הצהרת כוונות.

יעקב מרגי: אני לא שומע ממך כלום.

יעקב מרגי: גם לא הצהרת כוונות.

יעקב מרגי: זה לא לרמה.

יעקב מרגי: זה לא לכבוד הוועדה ואני אתייחס לזה ואני אתייחס לזה בצורה-.

יעקב מרגי: יש לה אצלי מחר פגישה.

יעקב מרגי: אם זה היחס שלה אלי, יכול להיות שאני אבטל עוד פעם את הפגישה.

יעקב מרגי: כבר היו ביטולים, יכול להיות שאני אבטל עוד פעם את הפגישה עם יו"ר ות"ת.

איתן ברושי: יש ועדה - - -

יעקב מרגי: לא, לא אדוני, שנייה.

איתן ברושי: רק שנייה, יש לי שאלה.

איתן ברושי: יש ועדה שהממשלה הקימה ברשות ראש הממשלה לעיר אילת.

איתן ברושי: זה לא חלק מסדר היום שלה?

יעקב מרגי: אדוני, לא.

יעקב מרגי: אני לא.

יעקב מרגי: מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: טוב, ראשית כבוד יושב הראש, ראש עיריית אילת, חברי חברי הכנסת והאחרים, אני חושב שאין ספק שכולנו פה כי אילת היא באמת עיר מיוחדת וחיונית וזכותו של ראש העיר, מאיר יצחק הלוי, שאני הכרתי אותו בהיותי סגן בוועדה למניעת אלימות של השלטון המקומי, באמת פעולה נמרצת בכל המישורים להפוך את אילת לעיר קדומנית, קדמית ולא איזה עיר מקלט לדברים שונים ומשונים, כמו שאמרת ראש הוועדה וחצר אחורית.

מרדכי יוגב: וכעיר מתקדמת לא צריכה להיות לה תקרת זכוכית ולא רצפת זכוכית של סירות תיירות בלבד, אלא באמת אקדמיה ואסטרטגיה ויש פה נציגים של ישיבות הסדר, או כל דבר שאפשר להוביל לתוכו כלפי מעלה.

מרדכי יוגב: אני רואה עוד דבר שלא הוזכר פה בפיתוח של אקדמיה חזקה באילת, והוא שלהשאיר ולאפשר שם גם תארים שניים ואפילו תארים שלישיים שבפריפריה ואני אומר את זה גם לגבי תל חי, ואז אנשים שנשארים בגילאים האלה גם שוקלים חתונה, בין אם בגילאי 28-30 ומעלה ואולי גם קובעים את מקומם באילת.

מרדכי יוגב: זו עתודה של צעירים מעבר לבני אילת שלפעמים עוזבים.

מרדכי יוגב: עתודה של צעירים שאולי מוצאים באילת, כתוצאה מהיותם באוניברסיטה, גם את עתידם באילת ועתיד אקדמי שמעלה את הסוציו אקונומי, כמו שאמרת ל-8 ואילך.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר בעניין הזה דבר חשוב, אדוני יושב הראש, כדי להיות תכליתי.

מרדכי יוגב: אני אומר פה לנציג הות"ת ואני גם מצפה וסמוך ובטוח ואני גם אשתדל לפעול לכך.

מרדכי יוגב: גם ניסיתי אז, אולי לא עשינו מספיק, לפנות לשר החינוך שהוא יושב ראש הות"ת ויושב ראש המפלגה שלי.

מרדכי יוגב: אני אומר פה לנציגי אוניברסיטת בן גוריון, שאני לא מכיר, שזה הכי קרוב שיש וזה כאילו האח הגדול הכי קרוב בכל היבט של מרצים משותפים ושל ההתניידות, אבל אם זה קשה, גם אז חובת המל"ג וחובת שר החינוך לראות.

מרדכי יוגב: יכול להיות שהאבא הגדול צריך היות אוניברסיטת תל אביב או ירושלים או בר אילן או כל גורם אחר, ולהשאיר את בן גוריון בלי, בעיני זה נכס חשוב - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא עושים עבודה קלה לאף אחד.

מרדכי יוגב: אני לא עושה עבודה קלה לאף אחד ומצטרף פה לדברי פרופסור אלאלוף, חבר הכנסת אלי אלאלוף שעזב וקרה לבן גוריון לקחת את הדבר הזה הכי גבוה שיש.

מרדכי יוגב: אבל יחד עם זה דרך הפעולה בעיני היא ועדת מעקב בעוד נגיד בין חודש לחודשיים גג, אבל בכל מקרה במושב הזה, לא כפי שפה ניסו להגיד הלכת אל משיחא תשע"ח.

מרדכי יוגב: מה שנקרא שבט תשע"ז או אדר תשע"ז לממייננו, בכדי שנוודא שההליך הזה קורם עור וגידים לשנת הלימודים הבאה ומוסיף פקולטות חיוניות ואסטרטגיות - כפי שכתב פרופסור חיים גורן בדו"ח שלו וקראתי את התקציר, את התקציר לתקציר - ועושה את כל מה שייחודי וגם בין לאומי, כפי שנאמר פה.

מרדכי יוגב: כי אין ספק שהמקור פה, כי אין ספק שהמקום המיוחד הזה יכול לפתח גם דבר - נאמר בדו"ח שלך – לסטודנטים מרחבי העולים, סטודנטים יהודים מרחבי העולם, שזו האכסניה שלהם ופעם בשלושה שבועות עולים לראות את תל אביב, אבל חיים באילת ואולי מהווים גם עתודה נוספת לאילת.

מרדכי יוגב: שורה תחתונה, זה באמת דבר אסטרטגי – הקמפוס האקדמי באילת.

מרדכי יוגב: נכס אסטרטגי לאילת ולמדינת ישראל.

מרדכי יוגב: שער דרומי.

מרדכי יוגב: ולכן אנחנו צריכים לקרוא מכאן למימוש הדבר ולא לגוויעתו חס ושלום, גם לפעול לכך וגם לקיים ועדת מעקב בטווח הזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אמרת, תודה.

יעקב מרגי: ראש המועצה האזורית אילות.

<חנן גינת: חנן גינת.

<חנן גינת: תודה רבה.

<חנן גינת: אני דוקטור לגיאולוגיה שלמד פה, באוניברסיטה העברית - - -

יעקב מרגי: חסכת לי שאלה.

<חנן גינת: ובחר לשבת בערבה, מתוך אמונה בניצול ובזה שמדינת ישראל צריכה לנצל משאבי טבע ולנצל ולפתח את משאבי האנוש.

<חנן גינת: התגלגלתי גם, הקמתי מרכז מדע שהוא מתקשר לאקדמיה שדיברנו והיום אני גם ראש מועצה ואני חושב שזה העיקר, היכולת שלנו, בין אם זה בחבל אילות ובין אם זה באילת, לנצל את משאבי הטבע, לחזק ולפתח את המשאבים האנושיים.

<חנן גינת: אני לא מתבייש להגיד פה את המילה ציונות, כי זה חשוב.

יעקב מרגי: פה, בוועדה הזאת אתה יכול לומר חופשי.

<חנן גינת: בהתייחס למה שאמרו ראש העיר אילת ופרופסור חיים גורן, אני מבקש, הדיון הוא על אילת.

<חנן גינת: הייתי באותה ישיבה, שלצערי הרב לא רק שלא נקרא, גם אנשי הות"ת ואנשי המל"ג הנוכחיים בכלל לא ידעו שיש אקדמיה בחבל אילות – מרכז מדע ים המלח והערבה, מכון ערבה, מינהלת האנרגיה המתחדשת - - -

יעקב מרגי: האצות – מה שפורסם במו"פ.

<חנן גינת: יש את האצות, את אגף טכנולוגיס ויש הרבה מאד דברים - - -

יעקב מרגי: אתה רואה, אנחנו עוקבים אחרי.

<חנן גינת: יפה.

<חנן גינת: ויש הרבה מאד דברים שקיימים.

<חנן גינת: הם שייכים לאקדמיה ולאקדמיה שאנחנו מחזקים, מנסים לחזק את שיתוף הפעולה.

<חנן גינת: אגב, חלק גדול גם בקשר אם אוניברסיטת בן גוריון.

<חנן גינת: מה שאני מבקש זה להמשיך ולחזק.

<חנן גינת: כמו שמאיר אמר כשאומרים אילת, כדי לא לחזור כל פעם, זה אילת ואילות.

<חנן גינת: אנחנו שם, אנחנו עובדים ביחד וחשוב מאד וכל מה שנאמר פה על ידי פרופסור גורן, על ידי מאיר ואחרים, אנחנו שם לגמרי ונשמח להמשיך להיות שם ולהמשיך לחזק את זה בבסיס של הפיתוח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה אדוני יושב הראש, תודה על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: אני רוצה להתחיל, לפני שאני אגיע לצד המודאג והפסימי, בכל זאת להגיד מילה טובה.

דב חנין: אני מכיר חלק מהפרויקטים האקדמיים שנמצאים באילת ובחבל אילות ואני רוצה להגיד לכם שאלה פרויקטים מדהימים.

דב חנין: אני ביקרתי במכון הבין אוניברסיטאי למדעי הים.

דב חנין: אני ראיתי שם עבודת מחקר מרשימה, חשובה ביותר - - -

מאיר יצחק הלוי: ראש המכון כאן, דרך אגב, פרופסור אמציה גנין.

דב חנין: כן, כן.

דב חנין: חשובה ביותר, בעלת השלכות גדולות לא רק בהיבט של ים סוף, אלא בעלת השלכות גדולות בכלל בהבנה שלנו של הים, שזו הבנה שאנחנו צריכים לחזק אותה.

דב חנין: וזה פרויקט מאד מאד חשוב, מאד מבורך, שבאמת אני חושב במשאבים קטנים באופן יחסי הוא עושה עבודה מדהימה.

דב חנין: ואם אני כבר מתייחס ליוזמות אקדמיות שנמצאות באילת ובאילות, אני אזכיר גם את מכון הערבה, שנמצא בקיבוץ קטורה וזה מקום ייחודי אני חושב ברמה הבין לאומית.

דב חנין: גם בתכנית לימודי הסביבה, המאד מתקדמת והמאד מפותחת שיש שם - וגם בעובדה, ובהמשך לדבריו של אלי שדיבר קודם על ההיבט הבין לאומי – מנסה לשלב עם כל הקשיים גם סטודנטים, לא רק ישראלי אלא גם מהאזור.

דב חנין: פלסטינים, ירדנים.

דב חנין: פרויקט באמת ייחודי מדהים בתחום הסביבתי ובכלל.

דב חנין: אחרי שאני אומר את הדברים הטובים האלה, אני חייב לומר לך אדוני יושב הראש שאני מגיע לדיון הזה בתחושה מאד קשה.

דב חנין: כי יש לי תחושה שאנחנו פה מדברים והדיבורים שלנו לא באמת משפיעים.

דב חנין: וזה מאד מאד מצער, זה מאד מאד מקומם.

דב חנין: אני מצטרף לגמרי לדברי קודמי.

דב חנין: אני חושב שאנחנו צריכים לראות ואני ראיתי את הדו"ח של פרופסור גורן ואני מברך עליו, אבל אני הייתי אומר שאפילו אנחנו צריכים לראות צעד אחד מעבר לזה.

דב חנין: החזון שלנו לאילת צריך להיות בין היתר של עיר אוניברסיטאית, גם בהיבט הבין לאומי.

דב חנין: אילת היא מקום שיושב באמת באזור טבע מיוחד.

דב חנין: יש לה כמובן הרבה קשיים ומגבלות בגלל המרחק, אבל יש לה גם הרבה מאד יתרונות שאפשר לנצל אותם.

דב חנין: אם מסתכלים על זה במבט אחר, בפרספקטיבה לגמרי אחרת, ואת זה צריך לנצל ולא להסתכל על הדברים דרך החור שבגרוש, שכבר מזמן איננו.

דב חנין: המהלכים שצריכים להתקדם כרגע – ופה אני חושב שהוועדה צריכה להזמין את שר החינוך ולשמוע ממנו תשובות.

דב חנין: זאת אומרת שיענה לנו – כן, לא, שפשוט יענה לנו תשובות ענייניות.

דב חנין: יש את העניין של תכנית 100 מיליון.

דב חנין: אגב, זה כסף קטן.

דב חנין: זאת אומרת זה כסף גדול יחסית לאילת.

דב חנין: זה כסף קטן מאד יחסית להוצאות של מערכת החינוך.

דב חנין: אנחנו רוצים תשובות האם הדבר הזה אפשרי.

דב חנין: יש גם המון מנגנונים שאפשר לקדם.

דב חנין: באמת עכשיו ככה נזרקו השמות של יוזמות אקדמיות שנמצאות באילת ובחבל אילות.

דב חנין: יש ממש הרבה.

דב חנין: השאלה היא האם אנחנו יצרנו מערכת מספיק טובה של איגום משאבים, של הסתייעות הדדית, שלא כל אחד צריך לנהל את החנות הקטנה שלו, אלא יש לנו פה איזה שהוא פרויקט משותף אחד גדול.

דב חנין: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: תודה אדוני.

אמיר אוחנה: יש מעט מאד קריאות שאנחנו צריכים להתגייס ולעזור להן כמו הקריאה הנרגשת של ראש העיר אילת, שמבקש לעיר שלו חיים.

אמיר אוחנה: מבקש עתיד.

אמיר אוחנה: אני אומר את זה לא רק כתושב אילת לשעבר – הנה פרט שאפילו אתה אני לא בטוח ידעת.

מאיר יצחק הלוי: ידעתי גם ידעתי.

אמיר אוחנה: ואני מכיר - - -

דב חנין: ואתה צריך להגיד שיש לך ניגוד עניינים אולי.

יעקב מרגי: כבר לא.

אמיר אוחנה: ואני מכיר היטב את העיר אילת, אלא אני אומר את זה גם כחסיד של האמירה – אל תתנו להם דגים, תלמדו אותם להכין חקות.

אמיר אוחנה: גם אל תתנו להם חקות, תלמדו אותם להכין חקות.

אמיר אוחנה: זו המשמעות של אקדמיה באילת, כי אחרת אתם תצטרכו לתת דגים.

אמיר אוחנה: כלומר, אנחנו נצטרך להכניס את אילת שוב למעגל מקבלי הקצבאות, כי אנשים לא ימותו.

אמיר אוחנה: ואנחנו נצטרך להשקיע הרבה יותר מאשר היום מבקשים מאיתנו להשקיע באקדמיה באילת.

אמיר אוחנה: זו האלטרנטיבה.

אמיר אוחנה: זה נכון לכל עיר, אבל זה נכון קל וחומר לעיר אילת, שכאמור המקום הקרוב ביותר אליה הוא רחוק מאד; ואם אנחנו רוצים עתיד לעיר הזאת ואנחנו רוצים להמשיך לראות אותה פורחת, משגשגת וצומחת – אני יכול להגיד אגב שבתיירות אנחנו רואים לצערנו קשיים בשנים האחרונות.

מאיר יצחק הלוי: יש התעוררות.

אמיר אוחנה: אז אני שמח לשמוע שיש התעוררות בתחום הזה, אבל כדי לתת עתיד לעיר הזאת אנחנו חייבים לפתח, להשקיע באקדמיה.

אמיר אוחנה: יש לכך תפוקות רבות ואני בטוח שכך גם נעשה.

אמיר אוחנה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, יו"ר הות"ת לשעבר, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מנואל טרכטנברג: אני שמח על הדיון.

יעקב מרגי: אתה אשם.

מנואל טרכטנברג: אני אשם, כן.

מנואל טרכטנברג: אני שמח על הדיון וגם מעציב אותי מאד לראות שאחרי כל כך הרבה מאמצים שהשקענו, וראש העיר יכול להעיד שעל פני חמש שנים כמות האנרגיה וההשקעה בנושא הזה הייתה עצומה ועדיין אנחנו נמצאים באותו דיון על מספר הסטודנטים ולהחזיק את זה שזה לא ייפול למטה.

מנואל טרכטנברג: בושה וחרפה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד עכשיו כך, תראו, העניין זה לא רק אילת כעיר שאנחנו חייבים לתת דעתנו על עתידה.

מנואל טרכטנברג: האקדמיה יכולה, יש כל כך הרבה תועלות לאקדמיה, מכיוון שבאילת יש צירוף נדיר ביותר.

מנואל טרכטנברג: מה לעשות, הטבע, אתה יודע, לא היטיב עם מדינת ישראל בכללותה.

יעקב מרגי: לאורכה ולרחובה.

מנואל טרכטנברג: אבל באילת יש צירוף נדיר של מה שאני קורא נכסי מחקר ייחודים בעולם.

מנואל טרכטנברג: אני לא אפרט, אבל על זה דיברנו הרבה מאד פעמים, אמציה.

מנואל טרכטנברג: גם מבחינת התכונות של ים סוף, גם מבחינת הגיאולוגיה, גם מבחינת נדידת הציפורים, גם השבר, גם משאבי טבע, דרך אגב, גם הרכב אנושי שעושה את אילת למקום מחקר גם בתחום של עבודה סוציאלית וכו'.

מנואל טרכטנברג: ולכן אנחנו לא באים לעשות טובה לאף אחד.

מנואל טרכטנברג: יש שם אפשרות לקיים מחקר מדעי מהשורה הראשונה בשיתוף פעולה בין לאומי מדהים.

מנואל טרכטנברג: הראיה לכך, שכשפנינו לגורמים בין לאומיים – גם בחקר הים, גם בתחום התיירות – בית הספר לתיירות הכי טוב בעולם שנמצא בלוזן, בשוויץ, היו מוכנים להקים שם בשיתוף פעולה.

מנואל טרכטנברג: הבאתי תורם מקנדה, שהיה מוכן לשים שם עשרות מיליוני דולרים לעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: יש תכנית, זה לא שאין תכנית.

מנואל טרכטנברג: זה לא נדבה.

מנואל טרכטנברג: זה יכול להרים את האקדמיה במדינת ישראל כולה וזה לא קורה.

מנואל טרכטנברג: ולמה זה לא קורה?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שממשלת ישראל – וצר לי להגיד את זה – מסתכלת על הצד השני.

מנואל טרכטנברג: זו בעיה של מישהו אחר.

מנואל טרכטנברג: היא שולחת את ראש העיר באמת, לקבץ נדבות, תסלח לי מאיר.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מכירים הרבה שנים.

מנואל טרכטנברג: בושה וחרפה.

מנואל טרכטנברג: נאמר כאן, זה לא כסף גדול.

מנואל טרכטנברג: התועלות לאילת, גם מבחינת ההתפתחות הכלכלית, הרי בתכנית שהגינו יש גם פיתוח של חממות טכנולוגיות מסביב לכל אחד מהמוקדים האלה – גם בחבל אילות, בוודאי, ומשאבי טבע ואחרים.

מנואל טרכטנברג: גם בתחום התיירות, גם מבחינת סטודנטים בין לאומיים לתואר שני ושלישי שיבואו לעשות דוקטורט משותף.

מנואל טרכטנברג: טובות האוניברסיטאות במדינת ישראל לעניין הזה.

מנואל טרכטנברג: הפוטנציאל הוא אדיר.

מנואל טרכטנברג: הוא בר ביצוע.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, הוא בר ביצוע מחר בבוקר.

מנואל טרכטנברג: צריך החלטת ממשלה.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם מתוך היכרות אישית, ות"ת לא יכולה להרים את זה.

מנואל טרכטנברג: אוניברסיטת בן גוריון לא יכולה להרים את זה.

מנואל טרכטנברג: זה משימה לאומית קלה לביצוע.

מנואל טרכטנברג: התכנון ישנו.

מנואל טרכטנברג: התועלות ישנן על השולחן.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך כשזה מדינה הממשלה צריכה להרים את זה, אבל אם ות"ת לא יודע מה הוא רוצה, אני לא יכול - - -

מנואל טרכטנברג: לא - - -

יעקב מרגי: ות"ת אמור להביא את זה לממשלה.

יעקב מרגי: ות"ת אמור לשים את זה על שולחן הממשלה.

מנואל טרכטנברג: בסדר, אז יש את התכנית הזאת ואם מותר לי להגיש, ות"ת כמו האוניברסיטה חוששים להקשות עליהם מבחינת העלות.

מנואל טרכטנברג: כי ממשלת ישראל אלופה בזה.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה רק להגיד דוגמא וזה גם לוועדה הזאת.

מנואל טרכטנברג: כשהקמנו את בית הספר לרפואה בצפת, ממשלת ישראל התחייבה בהחלטה שאני הייתי חבר בכתיבת נוסח ההחלטה, לעשות מצ'ינג לכל התרומות שיביאו מבר אילן כדי להקים את זה.

מנואל טרכטנברג: אתה חושב שעשו מצ'ינג?

מנואל טרכטנברג: לא עשו.

מנואל טרכטנברג: ולכן החשש הוא חשש מוצדק.

מנואל טרכטנברג: לכן אנחנו צריכים להביא לפה את שר החינוך בתור חבר בממשלת ישראל ואת האוצר, ולהעמיד אותם בפני העובדות האלה ולבקש תשובות נחרצות על זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מנכ"ל מגבית קנדה, בבקשה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<יוסי תנורי: אנחנו תכליתיים.

<יוסי תנורי: בניגוד אליך, שגדלת-.

<יוסי תנורי: שמי יוסי תנורי, אני מנכ"ל מגבית קנדה.

<יוסי תנורי: אני אגיד שתי עובדות.

<יוסי תנורי: מאז מנואל טרכטנברג עזב, אנחנו מצרים על לכתו.

<יוסי תנורי: האיש דחף, עשה וראינו גם את המזומנים.

<יוסי תנורי: אני אומר את זה לגבי אלה שעזרו להקים את זה ואנחנו שותפים איתם גם בבית הספר לרפואה בצפת.

<יוסי תנורי: אבל נגיע לקצה, כי פה זה מקום תכליתי, אני מקווה.

<יוסי תנורי: מגבית קנדה חייבת, מחויבת ותמשיך להיות מחויבת לקמפוס באילת ואני שם פה על השולחן את הדבר הבא: במידה ומספר הסטודנטים יגדל, והוא יגדל.

<יוסי תנורי: חייבים.

<יוסי תנורי: אנחנו באנו לפה לא בשביל לדבר, אנחנו נקים עוד בניין מעונות סטודנטים.

<יוסי תנורי: כלומר אני בא ושם את זה פה על השולחן.

<יוסי תנורי: הרי רוצים פה דיבורים של כסף.

<יוסי תנורי: אז כסף.

<יוסי תנורי: בנייני המגורים עולים בין 15 ל-20 מיליון שקלים.

<יוסי תנורי: יהיו עוד 500 סטודנטים, אנחנו נספק להם את המגורים.

<יוסי תנורי: היום יש החלטת ממשלה שדוחפת את זה, יהיה עוד בניין מעונות.

<יוסי תנורי: הקמנו את הראשון, השני יוקם.

<יוסי תנורי: כלומר אני שם פה על השולחן.

<יוסי תנורי: המצ'ינג כבר נמצא.

יעקב מרגי: הבוקר היה דיון על סוגית המעונות.

<יוסי תנורי: מכיר, כי אנחנו עובדים גם עם כחלון ועם אביגדור.

<יוסי תנורי: הכסף יהיה.

<יוסי תנורי: את הבניין נקים ואני גם אומר למאיר, מאיר יודע על הקצב שלנו.

<יוסי תנורי: תתקבל החלטה, תספרו 10 חודשים ואני אעמיד את הבניין.

<יוסי תנורי: 10 חודשים אני אעמיד את הבניין.

<יוסי תנורי: את הפתרונות אתם תביאו.

<יוסי תנורי: אדוני יושב הראש, אני רואה שאתה איש תכליתי.

<יוסי תנורי: אני בניגוד אליך, שאתה באר שבעי ומאיר מאילת, אני גר בירושלים.

<יוסי תנורי: היה משפט שאבא שלי תמיד היה אומר לי לפני שנכנסנו לעולם העסקים.

<יוסי תנורי: הייתי אומר לו אבא, איך הבן אדם הזה, אז הוא היה אומר לי יוסי תשמע, זה דיבוריו קילומטר ומעשיו סנטימטר.

<יוסי תנורי: בוא נעשה את זה פרגמאטי ונקודתי.

<יוסי תנורי: אנא, מבקש אני ממך, הבא לפה את האנשים שיכולים להזיז, שר החינוך נפתלי בנט ואחרים, כדאי שנקבל החלטות ואנחנו נוכל ליישם את ההתחייבות שלנו פה לבנות בניין מעונות.

<יוסי תנורי: אם לא, זה לא יקרה.

<יוסי תנורי: זה לא יקרה.

יעקב מרגי: אני אתן לבן גוריון, מה חשבתם, שנדלג עליכם?

יעקב מרגי: פשוט תשמעו קצת, תהיה לכם מוטיבציה יותר גדולה.

יעקב מרגי: פרופסור אמציה גנין, בבקשה.

<אמציה גנין: אני מהמכון, לא מבן גוריון.

<אמציה גנין: אתה רוצה אותי?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אתה אמציה?

יעקב מרגי: אז דבר.

יעקב מרגי: בן גוריון בסוף.

<אמציה גנין: אני אמציה, בסדר.

יעקב מרגי: ות"ת, בן גוריון בסוף.

יעקב מרגי: אנחנו נפנה אליהם.

יעקב מרגי: נשב עליהם אחרי שנאגור מכם אנרגיות חיוביות.

<אמציה גנין: בסדר.

<אמציה גנין: אז אני מתנצל שאני אשאר אולי בעיקר בחלק האופטימי של חבר הכנסת חנין, ואני גם רוצה לשלוח מפה הזמנה.

<אמציה גנין: אנחנו מתחת לרדאר.

יעקב מרגי: קודם תציג את עצמך.

יעקב מרגי: מי אתה, מה אתה, מה אתה עושה.

<אמציה גנין: שמי פרופסור אמציה גנין, אני המנהל המדעי של המכון הבין אוניברסיטאי שעליו אני הולך לדבר, ואני תושב אילת 29.5 שנים.

<אמציה גנין: הגעתי לאילת כמו חנן, מבחירה.

<אמציה גנין: יכולתי לבחור כל מקום בארץ ובחרתי באילת, בגלל הפוטנציאל המחקרי.

יעקב מרגי: זכיתם, מה אתם מתנצלים כאילו באתם.

יעקב מרגי: לא מגיע לכם פרס ישראל.

<אמציה גנין: לא, לא.

מאיר יצחק הלוי: הם לא רוצים פרס ישראל.

מאיר יצחק הלוי: רוצים לשבת באילת ובאילות.

יעקב מרגי: זה חבל הארץ הכי שפוי שיכול להיות.

<אמציה גנין: אז אני רוצה לרוץ קצת מהר ואני בהחלט מודה לות"ת כי בזכותם אנחנו קיימים ופועלים.

<אמציה גנין: אנחנו התחלנו בתור המעבדה של האוניברסיטה העברית.

<אמציה גנין: האוניברסיטה העברית בשנות ה-60 הרימה את הכפפה והקימה שם מעבדה ימית.

<אמציה גנין: כעבור כמה שנים ראו שזה משאב לאומי וכל האוניברסיטאות שיש להן חקר בים רצו לבוא לשם, ואז היו אנשים עם חזון, ששינו את המצפה למכון בין אוניברסיטאי.

<אמציה גנין: אנחנו מכון ששייך לכל האוניברסיטאות בארץ.

<אמציה גנין: יש לנו בערך 20 קורסים שמתוכם 15 ניתנים כל שנה, שפתוחים לכל תלמידי מוסמך ודוקטור מהארץ.

<אמציה גנין: אנחנו שבעה מדענים מקומיים ואני מקווה שהשנה נקלוט עוד אחד ונהיה שמונה.

<אמציה גנין: מקומיים זה תושבי אילת, אבל אנחנו לא מכון עצמאי.

<אמציה גנין: כל אחד מאיתנו שייך לאוניברסיטת אם.

<אמציה גנין: אני שייך לאוניברסיטה העברית, אבל יש לנו מתל אביב, מבר אילן, מבן גוריון ויש לנו בערך סדר גודל של 100 חוקרים מכל הארץ שבאים אלינו למכון.

<אמציה גנין: המכון אם כך הוא מכון משותף לכל האוניברסיטאות.

<אמציה גנין: יש ועד מנהל שמנהל אותו, בראשו עומד פרופסור מהטכניון, דני וייס ויש בו נציג לכל אוניברסיטה.

<אמציה גנין: אנחנו מתנהלים באובייקטיביות גמורה מבחינת כל האוניברסיטאות, למעט השטח, נכסי דלא ניידי, האוניברסיטה העברית לא הסכימה לוותר.

<אמציה גנין: אז היא בעלת הבית מבחינת הבעלות, אבל בזה זה נגמר.

<אמציה גנין: כל יתר הדברים משותפים ואני - - -

יעקב מרגי: הראייה שזה מתקיים ולא מתפוצץ כבר שנים רבות.

<אמציה גנין: זה מתקיים משנת 1984.

<אמציה גנין: אנחנו הולכים לחגוג את יובל ההקמה בעוד שנה וחצי.

<אמציה גנין: אנחנו משמשים דוגמה לאיגום משאבים מושכל במדינה.

<אמציה גנין: תחשוב על זה ככה.

<אמציה גנין: אנחנו בתקציבים קטנים, כמו שחבר הכנסת - - -

יעקב מרגי: תדבר איתי על אילת, על התועלות.

<אמציה גנין: למה אנחנו באילת ומה אנחנו עושים באילת.

<אמציה גנין: יש לנו קורסים, בין היתר קורסים בינלאומיים.

<אמציה גנין: לפני שבועיים גמרתי ללמד קורס של 8 תלמידים מקנדה.

<אמציה גנין: יש לנו פוסט דוקטים, יש לנו חוקרים שבאים מחוץ לארץ.

<אמציה גנין: יש לנו כל הזמן כנסים בינלאומיים.

<אמציה גנין: הכנס האחרון היה עם 12 מדינות שבאו אלינו.

<אמציה גנין: יש לנו עוד פרויקטים.

<אמציה גנין: אנחנו חברים בשני קונסורציומים אירופאים, חברים בעלי הצבעה.

<אמציה גנין: בין היתר אחד מהם אפילו היינו מהמקימים שלו.

<אמציה גנין: אנחנו הופכים להיות מעבדה של ארגון המעבדות לייב-ניץ בגרמניה.

<אמציה גנין: אז הם יבואו אלינו וזה יהיה חלק מהמחקרים שהם עושים.

<אמציה גנין: יש לנו למעלה מ-6,000 מאמרים מדעיים שפורסמו.

<אמציה גנין: אנחנו מכון מצטיין בכל רמה שתסתכל עליה מבחינה מדעית.

יעקב מרגי: מאיפה מגיע התקצוב שלכם?

יעקב מרגי: מהאוניברסיטאות?

<אמציה גנין: מות"ת.

יעקב מרגי: ישירות אליכם כגוף עצמאי?

<אמציה גנין: הם מעבירים את זה בתור תקציב צבוע לאוניברסיטה העברית והאוניברסיטה העברית מתקצבת.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: עוד משהו להוסיף?

<אמציה גנין: אני חושב שחייבים לקחת את הצורה המוצלחת שבה המכון הוקם ופועל, וליישם אותה אולי גם ברמה של העיר כולה.

<אמציה גנין: צריך לעשות חשיבה.

<אמציה גנין: אני גם מאד מאמין בהתפתחות מלמטה, שזה מה שהיה לא מלמעלה.

<אמציה גנין: צריך כמובן כספים מלמעלה, אבל ההתפתחות האמיתית של מצוינות מדעית, היא התפתחות שנבנית מלמטה, כי אז סטודנטים באים.

<אמציה גנין: יש לנו סדר גודל – אנחנו מכון קטן – 500 סטודנטים באים לאילת כל שנה לקחת קורסים.

<אמציה גנין: אם אתה מסתכל מי היום עושה מחקרים בים, בים התיכון ואצלנו וגם בעולם, בישראל למעלה מ-95% מהמדענים שעובדים בים, קיבלו הכשרה אצלנו במכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: בכל מקום שיש שיח שכאילו נשמע כזה מסכני, לשם אני בא.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד לך משהו, מאיר.

מאיר כהן: אדוני יושב הראש, למקומות שמשדרים חוברים.

מאיר כהן: אני מלמד אזרחות בתיכונים של מאיר.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לכם שיש שם עיר לתפארת, מערכת חינוך לתפארת.

מאיר כהן: אתה היית עד.

מאיר כהן: עברנו בתיכונים ולימדנו שם.

מאיר כהן: ולמה אני אומר את זה?

מאיר כהן: אני אומר את זה כי דווקא כראש עיריית דימונה, הפכנו להיות לראשי ערים פושטי יד בשער.

מאיר כהן: יש שתי תובנות.

מאיר כהן: האחת, מאיר, אתה צריך להיות הכי אטרקטיבי, שאף אחד לא יעשה לך טובה ואני מתחבר למה שמנואל אמר.

מאיר כהן: גם אתה וגם המכונים.

מאיר כהן: הכי אטרקטיביים.

מאיר כהן: לאוניברסיטה בבאר שבע או בבן גוריון אני אומר שזה צריך להיות חלק מה-DNA של האוניברסיטאות.

מאיר כהן: המעמסות היום על האוניברסיטאות הן כאלה גדולות, שברגע שיש בעיות תקציביות, הראשונים שנפגשים זה השלוחות שלהם בקצה.

מאיר כהן: אגב, זה גם אקט מצוין ללחץ, כי אז ראש העיר רץ.

מאיר כהן: ואם יש לזה אוניברסיטה, איזה בית חולים קדמי באיזה מקום, אז הראשונים, אם לאוניברסיטה יש בעיות כלכליות, הם סוגרים את בית החולים הקדמי, אפרופו מה שהיה בקריית שמונה.

מאיר כהן: ואז ראש העיר ותושביו יוצאים להפגין.

מאיר כהן: לכן שני דברים צריכים להיות.

מאיר כהן: האחת, לשבת עם אוניברסיטת בן גוריון ולהבין שיש כזאת תכנית אטרקטיבית ואיתה רצים לממשלה ורצים לשר החינוך.

מאיר יצחק הלוי: הם לא רוצים, מאיר, נו.

מאיר כהן: תשמע - - -

מאיר יצחק הלוי: אתה לא היית בדברי.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו היינו גאים על זה שעלינו מאשכול 5 לאשכול 6 ואנחנו רוצים להגיע ל-8.

מאיר כהן: אני יודע.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו עיר גאה, לא עיר נחשלת ולא מוכנים להיות כזו.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו רוצים להיות הכי טובים.

מאיר כהן: אלף אני יודע את זה וכשאומר לי ראש עיר שהוא עלה מ-6 ל-8, אני אומר לו אני משתתף בצערך.

מאיר יצחק הלוי: אני יודע, גם אמרתי את זה.

מאיר יצחק הלוי: אתה לא היית.

מאיר יצחק הלוי: אמרתי הגזבר בוכה ואני שמח.

יעקב מרגי: הוא אמר.

מאיר כהן: אבל עוד פעם אני אומר.

מאיר כהן: זה צריך להיות האינטרס של האקדמיות.

מאיר כהן: האוניברסיטה בבאר שבע צריכה לשבת פה לידך ולחוש בדיוק את מה שאתה חש.

מאיר כהן: לא לבוא ולהגיד תשמעו, אין לנו כסף, אנחנו מפחדים שזה ייפול עלינו.

מאיר כהן: להגיד זה חלק מה-DNA שלנו, אין סיכוי שאנחנו נפסיק את זה.

מאיר כהן: אין סיכוי שאנחנו נוריד את זה.

מאיר כהן: יש לי חשבון לא קטן עם האוניברסיטה כראש עיריית דימונה.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לך, אדוני יושב הראש בדקה, שפעם החלטתי להקים חדר מיון קדמי והשגתי לזה כסף ובניתי עם שש מיטות מיון ועם שתי מיטות טראומה ועם חדר דיאליזה ובאתי לבית הספר לרפואה ואמרתי אני מבקש מכם – תתנו לי את המתמחים שלכם, אני מוכן לשלם.

מאיר כהן: ואמרו לא, אנחנו לא כל כך רוצים, אנחנו לא נוהגים לצאת החוצה, יש איזה פרויקט קטן בפזורה הבדואית.

מאיר כהן: המקום הזה היום משגשג.

מאיר כהן: יופי של מקום.

מאיר כהן: ואם האוניברסיטה הייתה שמה את ידה, זה היה חלק מה-DNA שלה.

מאיר כהן: חלק מהיוקרה של אוניברסיטה.

מאיר כהן: לכן אני מבקש מהחברה מבן גוריון.

מאיר כהן: אני גר עדיין בדימונה ואני בוגר שלכם ואשתי עכשיו סיימה תואר שני וילדי כולם בוגרים של בן גוריון.

מאיר כהן: באמת תיקחו את זה כנקודה הציונית של העשייה שלכם – העיר אילת.

מאיר כהן: אין יותר חשוב מלהמשיך בסיפור הזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: נשמע את ראש הקמפוס.

יעקב מרגי: נמצא איתנו ראש הקמפוס?

יעקב מרגי: בבקשה.

<נדב ששר: פרופסור נדב ששר.

<נדב ששר: אני ביולוג ימי.

<נדב ששר: מנהל האקדמי של הקמפוס באוניברסיטת בן גוריון באילת.

<נדב ששר: גם, כמו אמציה, הגעתי מתוך בחירה.

<נדב ששר: דחיתי הצעות ממקומות שונים בעולם בשמחה רבה, כי אילת זה מקום אטרקטיבי למחקר.

<נדב ששר: זאת גם עיר ייחודית שנדירות כמוה בישראל.

<נדב ששר: אני אומר, אם צריך למצוא כמה אנשים לכל רעיון שיתנדבו ויקפצו, אילת זה המקום.

<נדב ששר: יש חברה מאד תומכת.

<נדב ששר: קמפוס אוניברסיטת בן גוריון באילת הוקם בשנת 2002.

<נדב ששר: מאז סיימו שם מעל 3,000 סטודנטים.

<נדב ששר: מעל 400 בעלי תואר שני-שלישי במשך הזמנים, כך שיש לנו גם פוסט דוקים שנמצאים אצלנו.

<נדב ששר: תחומי הלימוד אצלנו הם רחבים מאד.

<נדב ששר: יש גם ביולוגיה ימית וגם תיירות, שהם נושאים, כמו שמנואל תמיד אומר, הליבה, המרכז.

<נדב ששר: אבל יש גם תחומים שהם תומכים מסביב, כמו עבודה סוציאלית, תעודת הוראה.

<נדב ששר: ההשפעה של הקמפוס על העיר היא עצומה.

<נדב ששר: נמצאים כאן נציגי אגודת הסטודנטים שעוד ידברו על כך, אבל שדרגנו - טוב, אני אקח את הכבוד על מעשיהם של אחרים - שדרגנו את מערכת החינוך בזכות תעודות הוראה לתיכונים, כאשר לוינסקי נמצאים כאן והם משדרגים כל הזמן את מערכת החינוך הכללית.

<נדב ששר: מערכת לוחמי האש עכשיו סיימו אצלנו.

<נדב ששר: משטרה.

<נדב ששר: שב"ס.

<נדב ששר: צה"ל.

<נדב ששר: סדרה.

<נדב ששר: אנחנו עוברים עכשיו לבנקים.

<נדב ששר: לשדרג את כל המערכות אחת אחרי השנייה, מתוך השפעה של הרמה של תחומי הידע, תחומי הדעת בנושאים שונים.

<נדב ששר: הקמפוס הגיע לשיאו מבחינת מספרי סטודנטים בשנת 2011, עם מעל 750 סטודנטים, ומאז יש לנו ירידה.

<נדב ששר: היום אנחנו נמצאים עם כ-450 סטודנטים לתארים אקדמיים ועוד מספר דומה בתחומים החוץ אקדמאיים, כולל הכשרה מעשית מסוגים שונים.

<נדב ששר: בשנה האחרונה קיבלנו בקשות לשיתוף פעולה בתחומי לימודים מארצות הברית, מאוסטרליה ומצ'כיה.

<נדב ששר: במרס הקרוב יגיעו כ-50 סטודנטים ויש מספר שהוא נכון, שיבואו וילמדו גם בתחום האקדמי, גם מחוץ לאקדמי.

<נדב ששר: הפוטנציאל הוא עצום.

<נדב ששר: מבחינת לוחות ותכניות, תכנית ה-100 מיליון.

<נדב ששר: בשש השנים האחרונות, שבע השנים האחרונות – אם נדייק – היו 4 תכניות, כולן הגיעו לאותן מסקנות בדיוק.

<נדב ששר: המספרים נעו בין 1,500 סטודנטים ל-1,200 סטודנטים לתכנון מיידי, עם שאיפה של 3,000 סטודנטים.

<נדב ששר: המספר הזה מופיע שוב ושוב.

<נדב ששר: הדו"ח של חיים גורן הוא דו"ח ממצה, הוא דו"ח טוב.

<נדב ששר: הוא דו"ח מדויק.

<נדב ששר: הוא עונה על כל הנקודות, כולל הגדלת אנשי הסגל במכון הבין אוניברסיטאי.

<נדב ששר: כולל איגום משאבים.

<נדב ששר: כולל תכניות בין לאומיות.

<נדב ששר: אנחנו רק צריכים ליישם אותו.

<נדב ששר: לקחת אותו כמו שהוא וליישם אותו.

<נדב ששר: כל המלצה כאן מופנית למקום אחר, פשוט צריך לעשות אותו.

יעקב מרגי: מה הקשיים שלך היום, בהווה?

<נדב ששר: יש לי היום שלושה סגל, אני אחד מהם.

<נדב ששר: זה בערך אומר הכל.

<נדב ששר: עם שלושה אנשי סגל אני מצליח להגיע לתפוקות מחקר מרשימות לשלושה אנשי סגל.

<נדב ששר: אני מצליח ללמד 450 סטודנטים, נשען על מרצים מן החוץ או על מרצים מהאוניברסיטה, כשאני מפעיל חברת הסעות של מוניות שמביאה אותם כל פעם.

מאיר יצחק הלוי: אין שום סיכוי להרים קמפוס כך.

<נדב ששר: זאת המגבלה העיקרית שלי היום.

<נדב ששר: מעבר לזה, יש לי בעיות של פיתוח קדימה.

<נדב ששר: אני נמצא שורד עכשיו על הקשקש עם עזרה של האוניברסיטה, שויתרה על כל תקורה.

<נדב ששר: שנה שעברה היא ויתרה על כל תקורה ואני מניח שבעוד יומיים היא תודיע רשמית שהיא תוותר על התקורה גם לשנה הנוכחית, כי הם תומכים בנו.

<נדב ששר: הם רוצים אותנו שם, אבל אני נמצא שורד על הקשקש.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: יש כאן נציגים של הסטודנטים?

מאיר כהן: יש לי שאלה.

מאיר כהן: רק מוותרים על התקורה או שיש איזו השקעה בנוסף?

<נדב ששר: ינקי ירדני יענה.

<יעקב ירדני: שמי ינקי ירדני, אני שר האוצר של קמפוס בן גוריון.

<יעקב ירדני: אני המנהל המינהלי באילת.

<יעקב ירדני: אנחנו משק כספי סגור.

<יעקב ירדני: אנחנו אוכלים את מה שאנחנו מייצרים.

<יעקב ירדני: אין תרומות מבחוץ ואנחנו כמובן שלא יכולים להתפתח מהשוטף.

<יעקב ירדני: מאז 15 שנות קיומה של האוניברסיטה באילת, לא נבנה מטר מרובע אחד חדש, מלבד בניין מעונות הסטודנטים.

<יעקב ירדני: בניין אחד מתוך תכנית אב של שבעה בניינים.

<יעקב ירדני: אחד.

<יעקב ירדני: אנחנו במאה אחוז תפוסה.

מאיר יצחק הלוי: כשהקצנו את כל השטח, שנדע.

<יעקב ירדני: לאורך כל השנים מאז שהבניין הזה קיים.

<יעקב ירדני: אני לא מסוגל לתת פתרון דיור לנוספים.

<יעקב ירדני: לא שאין פתרונות באילת, אבל האידיאלי זה עוד שני בניינים.

<יעקב ירדני: אני ממלא אותם היום בלי בעיה.

מאיר כהן: אתם מרגישים שמישהו מייבש אתכם?

מאיר יצחק הלוי: כן.

מאיר יצחק הלוי: הם לא יכולים, הם עובדים שם.

מאיר כהן: אני שואל.

יעקב מרגי: תן לו.

<יעקב ירדני: בהיותנו משק כספי סגור, שחי אמנם קצת מעל הסטנדרטים, עם מיליון שקלים נוספים בשנה לפיתוח, הוא נבלע בשוטף.

<יעקב ירדני: אני מרגיש את עצמי כמו הילד מול הסכר ההולנדי, ששם יד - - -

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: ברור.

<יעקב ירדני: רק עוד נקודה אחת, ברשותך.

<יעקב ירדני: בהרכב של הסטודנטים באילת, 30% הם אילתיים ו-70% מגיעים מהצפון.

<יעקב ירדני: 70% סטודנטים חדשים כל שנה, מה הם עושים לעיר אילת, איזה טיוב הם מביאים לעיר אילת.

<יעקב ירדני: אני לא צריך להרחיב בזה.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את זה ממקומות אחרים, תודה.

יעקב מרגי: נציגות של סטודנטים יש לנו כאן בדיון?

מאיר יצחק הלוי: כן.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<הילה לוי: אנחנו פה שלושה.

<הילה לוי: לי קוראים הילה לוי.

<הילה לוי: יש לנו פה את נוי טרבלסי, יושב ראש האגודה ואת - - -

יעקב מרגי: אחד מכם ידבר.

יעקב מרגי: את רוצה לדבר, דברי בשם.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הילה לוי: אוקיי, אני סטודנטית באוניברסיטת בן גוריון, אני לומדת עבודה סוציאלית, מסיימת השנה גם וכאן מטעם אגודת הסטודנטים.

<הילה לוי: יש פה כמה דברים.

<הילה לוי: המון דברים נאמרו ומשהו אחד שנראה לי שהוא לא נאמר בפירוש - - -

מאיר כהן: את לומדת באילת עבודה סוציאלית, כן?

<הילה לוי: כן.

<הילה לוי: יש המון המון דברים טובים שהסטודנטים רואים אותם ומחזקים אותם וחשוב שזה גם ייאמר כאן.

<הילה לוי: אילת היא לא רק עיר של קיץ, זו עיר של חורף ואני סטודנטים, קהל שהוא לא קטן בעיר, הם מאד תורמים לכלכלה של העיר והם תורמים לה בכמה דרכים, גם אם זה במקום המסחרי וגם אם זה מהמקום של המשכיות.

<הילה לוי: לדוגמא אצלנו בעבודה סוציאלית יש פרויקטים, לא מעט פרויקטים שגם ברגע שאנחנו מסיימים את התואר, הפרויקטים האלה ממשיכים להתקיים בעיר.

<הילה לוי: לדוגמא גן של פליטים, גן פיראטי שעבדנו בו.

<הילה לוי: סיימנו את הפרויקט והוא ממשיך להתקיים.

<הילה לוי: הגן הזה עובד.

<הילה לוי: נתנו הנחיות לגננת איך לעשות את זה יותר טוב וזה עובד.

<הילה לוי: זו רק דוגמא להמון המון פרויקטים שממשיכים.

<הילה לוי: משהו שדיברנו עליו בינינו, שבזווית ראייה שלנו, שאתם לא יכולים לשים לב אליו, כנראה, נראה לי שלושתנו לא היינו מתקבלים כל כך מהר לאוניברסיטה אחרת.

<הילה לוי: מה שמיוחד בקמפוס של בן גוריון זה שהוא נותן אפשרות להתקבל.

<הילה לוי: יש מגוון אפשרויות להתקבל שהן שונות מאוניברסיטאות אחרות, אבל הרף בחיים לא יורד.

<הילה לוי: הרף הוא מאד מאד גבוה תוך כדי הלימודים, ככה שהתואר הוא תואר ברמה מאד גבוהה.

יעקב מרגי: איכותי, תודה.

<הילה לוי: כן אני אסיים ואגיד שכתבתי לי איזה ציטוט פה של מאיר בנאי, גם לזכרו, אבל כן גם להגיד משהו.

<הילה לוי: שירו של שפשף.

<הילה לוי: מאיר בנאי מאד מייצג בעיני צניעות.

<הילה לוי: אני חושבת שהאוניברסיטה שלנו, הקמפוס, הוא מאד מאד צנוע, אבל יחד עם זה יש לנו שאיפה שהוא יגדל, שכמות הסטודנטים תגדל כי אנחנו מוגבלים מבחינת מגוון אפשרויות.

<הילה לוי: אם זה תכניות לימוד שקיימות, גם ברמה הלימודים וגם בחיים הסטודנטיאליים.

<הילה לוי: עם הצניעות הזאת, חשוב לנו שזה יהיה עשיר יותר בהמשך וזה בסופו של דבר גם לטובת העיר, שסטודנטים יישארו, כמו שאני מתכננת וחשוב לי להישאר, כדי לפתח את העיר.

מאיר כהן: יפה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופסור צבי הכהן.

<צבי הכהן: טוב, תודה.

יעקב מרגי: אתה רוצה שבסוף זה בא.

יעקב מרגי: ההיפך, אם לא תשמע את כל הדברים הטובים שאומרים עליך, איך תהיה לך מוטיבציה?

<צבי הכהן: אני לא הרבה בדברים על החשיבות של הקמפוס באילת, מפני שדיברו כל קודמי שהרחיבו ופרטו בעניין הזה ואני מצטרף לכל מה שאמרו פה, זה חשוב.

<צבי הכהן: הקמפוס באילת חשוב גם לאילת, גם למדינת ישראל ואני לא רוצה להוסיף על זה.

<צבי הכהן: נמתחה פה הרבה ביקורת על האוניברסיטה.

<צבי הכהן: אני רוצה להזכיר שהאוניברסיטה לא זו בלבד שהיא הקימה קמפוס לתפארת בעיר באר שבע, שהוא הפך את באר שבע למה שהיא.

<צבי הכהן: יש גם קמפוס בשדה בוקר ואני ארחיב גם עליו מיד וגם, אדוני יושב הראש, דיברת על מפעל האצות בקטורה.

<צבי הכהן: מפעל האצות בקטורה זה גם מפעל של אוניברסיטת בן גוריון.

<צבי הכהן: במקרה זה גם המעבדה הפרטית שלי.

<צבי הכהן: הפרטית, איפה שאני עובד, בקבוצה של חוקרים בהובלה של עמיתי, פרופסור סמי בוסיבא.

<צבי הכהן: העבודה שלנו, של מעל 30 שנה - - -

יעקב מרגי: אני גדלתי על מכון חקר הנגב, שם צמוד לעירייה, כשהוא היה קטן.

<צבי הכהן: כן, כן, שם התחיל הכל.

יהודה גליק: הוא היה קטן וגם אתה היית קטן.

יהודה גליק: שניכם גדלתם.

<צבי הכהן: את כל הדברים האלה עשתה אוניברסיטת בן גוריון ועוד הרבה הרבה דברים אחרים.

<צבי הכהן: יש בעיות בהגדלה של הקמפוס באילת, בין השאר זה נובע מזה שהקמפוס הוא קמפוס אוניברסיטאי וזה לא מכללה ולכן רף הקבלה, כמו שנאמר פה קודם, הוא גבוה ואני חושב שזה טוב ושזה צריך להיות.

<צבי הכהן: אם רף הקבלה היה יותר נמוך, בוודאי שהיה אפשר לקלוט הרבה יותר סטודנטים.

<צבי הכהן: אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

<צבי הכהן: אנחנו רוצים לשמור על רמה גבוהה.

<צבי הכהן: בעיה נוספת, זה שכשמספר הסטודנטים הוא קטן, קשה להציע להם מגוון מספיק גדול של קורסים.

<צבי הכהן: סטודנט, להבדיל מבית ספר יסודי, שלכל התלמידים בכיתה יש תכנית לימודים אחידה, באוניברסיטה, אולי בשנה ראשונה במקצועות מסוימים של תכנית אחידה, אבל אחר כך זה מתפזר.

<צבי הכהן: זה לוקח את הקורס הזה, זה לוקח את הקורס הזה וצריך להציע מגוון גדול של קורסים.

<צבי הכהן: אם אין לך מספר גדול של תלמידים, אי אפשר להציע מספר גדול, זה ביצה ותרנגולת.

יעקב מרגי: פרופסור צבי הכהן, לא יצויר שאני יושב ראש הות"ת והמנכ"ל יושב לידי, מה היית אתה, כאוניברסיטה - - -

<צבי הכהן: תרשה לי.

<צבי הכהן: המתנתי פה בסבלנות עד עכשיו.

יעקב מרגי: אני אתן לך את כל הזמן.

<צבי הכהן: תאמין לי שזה עלה לי בבריאות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: מה, שמעת דברים קשים?

<צבי הכהן: כי לשמוע - - -

יהודה גליק: יש רופאים מצוינים בבאר שבע, אל תדאג.

יהודה גליק: הבריאות זה בסדר.

יהודה גליק: אני יודע.

יעקב מרגי: אתה נוגע בדבר, אל תמליץ.

<צבי הכהן: ומספר הסטודנטים המקומי, המועמדים, הוא לא מספיק גדול כדי להחזיק קמפוס ולכן צריך למשוך מכל הארץ וצריך שיהיו משאבים נוספים, או להתפרש מחוץ לגבולות ישראל.

<צבי הכהן: אנחנו עושים את זה.

<צבי הכהן: אנחנו פועלים לעשות תכנית בין לאומית במלונאות ותיירות.

<צבי הכהן: אני מקווה שתקרום עור וגידים.

<צבי הכהן: לכל הדברים האלה צריכים משאבים.

<צבי הכהן: הוזכר פה קודם שיתוף פעולה עם עקבה.

<צבי הכהן: זה יפה, זה רעיון יפה, אבל צד החתן מסכים, אבל איפה הכלה?

<צבי הכהן: כשתהיה אישה - - -

יעקב מרגי: בוא, הוא אמר.

יעקב מרגי: בוא, אנחנו חברי הכנסת אומרים.

יעקב מרגי: לא תמיד, אם יש דברים שצריך להתייחס אליהם.

<צבי הכהן: אנחנו האוניברסיטה אולי היחידה בישראל ש - - -

יעקב מרגי: אל תתלה בזה את כל דברי ההגנה, בוא.

<צבי הכהן: על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון.

יהודה גליק: תן לו לדבר.

יעקב מרגי: יהודה, כבר הערתי לך היום פעם אחת.

יעקב מרגי: בבקשה.

<צבי הכהן: אז כשיש שינוי מדיניות, יהיה גם הרבה יותר שיתוף פעולה ויש לנו שיתוף פעולה עם ירדנים, מעט מאד, באופן ספוראדי.

<צבי הכהן: קשה מאד.

<צבי הכהן: יש התקדמות אדירה בירדן.

<צבי הכהן: זה בכלל לא פשוט.

<צבי הכהן: מאד קל להגיד את זה, הרבה יותר קשה ליישם את זה.

<צבי הכהן: הבעיה העיקרית בהרחבה של הקמפוס זה המימון והמחויבות לטווח ארוך.

<צבי הכהן: אתה צריך להבין, ברגע שאני חותם על כתב קביעות לחבר סגל, זה צ'יק ל-35 שנה.

<צבי הכהן: עלות של חבר סגל באקדמיה זה בערך – מנואל יתקן אותי, הוא יודע את המספרים בעל פה, אם אני טועה – בערך 400,000 שקלים לשנה.

<צבי הכהן: תכפילו את זה ב-35, זה חבר סגל אחד.

<צבי הכהן: אם אנחנו מקבלים איזו שהיא הבטחה לטווח קצר כזה או אחר ואחר כך אין המשך מימון, אנחנו מול שוקת שבורה.

<צבי הכהן: אם היום תהיה החלטה לסגור את הקמפוס באילת, יש לנו שלושה חברי סגל, אנחנו נוכל לספוג אותם על אף שזו עלות נוספת, אפשר לספוג אותם.

<צבי הכהן: אם היו שם 30 חברי סגל, היינו בבעיה גדולה מאד.

<צבי הכהן: כדי להראות לך שאני לא מדבר בעלמא, יש קמפוס בשדה בוקר.

<צבי הכהן: לא סתם שיש קמפוס בשדה בוקר, יש גם חוק בן גוריון שעל פי החוק הזה הוקם הקמפוס.

<צבי הכהן: והחוק הזה אומר שצריכים לממן את זה ובאמת ות"ת במשך הרבה שנים גם מימנו את זה.

<צבי הכהן: נתנו לנו סדר גודל של כ-40 מיליון שקלים בשנה.

<צבי הכהן: דא עקא, שבשלב מסוים, אני לא אכנס לכל הפירוט, הוחלט שמבטלים את המימון הזה.

<צבי הכהן: ועשו פייזינג האוט של חמש שנים, שבמשך חמש שנים הורידו את המימון הזה לגמרי.

<צבי הכהן: נכון שהכסף נכנס לפול הכללי של המחקר וחלק גדול ממנו קיבלנו בחזרה, אבל עדיין, מ-40, כשאתה מקבל 32 בחזרה, זה חור של שמונה מיליון שקלים.

<צבי הכהן: להחזיק קמפוס נפרד, יש לזה עלויות נוספות.

<צבי הכהן: זה שמירה.

<צבי הכהן: זאת החזקה.

<צבי הכהן: זה הרבה סגל מינהלי, שלא הייתי צריך, אם הקמפוס היה בבאר שבע.

<צבי הכהן: יש לנו גירעון שנתי קבוע של הקמפוס בשדה בוקר, שאין מי שיממן אותו.

<צבי הכהן: ומה אני יכול לעשות עכשיו?

<צבי הכהן: להגיד ל-80 חברי סגל תלכו הביתה?

<צבי הכהן: אני לא יכול.

<צבי הכהן: ולכן אי אפשר לבוא ולהגיד אוניברסיטת בן גוריון צריכה.

<צבי הכהן: רבותי, נאה דורש ונאה מקיים.

<צבי הכהן: Put your money where your mouth is.

<צבי הכהן: אי אפשר לבוא לאוניברסיטת בן גוריון ולהגיד תעשו, תעשו, תעשו.

<צבי הכהן: מאיפה התקציב יבוא?

<צבי הכהן: מודל התקצוב של ות"ת בגדול מורכב משני מרכיבים – מודל ההוראה ומודל המחקר.

<צבי הכהן: מודל ההוראה זה על פי מספרי סטודנטים.

<צבי הכהן: כל עוד אין מספר סטודנטים גדול, שוב, ביצה ותרנגולות.

<צבי הכהן: אני חושב שהיה ראוי שלות"ת יהיה מודל נוסף לא רק של הוראה, לא רק של מחקר, אלא גם של תרומה למדינת ישראל.

<צבי הכהן: אני חושב שבתחום הזה אנחנו מובילים במדינת ישראל.

<צבי הכהן: אני חושב שהוועדה המכובדת הזו, מה שהיא הייתה צריכה לעשות, זה ליזום חוק אילת, חוק השכלה גבוהה באילת, שבחוק הזה יהיה מעוגן לא רק חוק, כמו חוק בן גוריון שאין שקל אחד שנובע ממנו, אלא חוק עם תקנות, שאי אפשר יהיה למשוך את השטיח מתחת לרגלינו ואז תבואו ותראו איך אנחנו מקיימים שם קמפוס לתפארת.

<צבי הכהן: ביקורת זה קל מאד למתוח, אבל - - -

יעקב מרגי: אני כוועדה, עזוב מה נאמר, עוד לא שמעת דברי ביקורת.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לשמוע את הדברים, לעזור, לסייע בידיך, לסייע בידי ראש העיר להביא.

יעקב מרגי: ראש העיר מצידו צודק.

יעקב מרגי: הוא חרד לגורלו של הקמפוס.

<צבי הכהן: אני אין לי מילה אחת של ביקורת על ראש העיר.

<צבי הכהן: אני חושב שהוא הצ'מפיון של הקמפוס שם ושל כל העיר בכלל והוא עושה גדולות ונצורות למען העיר.

<צבי הכהן: אני אומר, יושבים פה חברי כנסת, יושבים פה כל מיני אנשים, כל אחד יש לו מה להגיד מה אוניברסיטת בן גוריון צריכה לעשות.

<צבי הכהן: מה שאני אומר, אם אתם חברי כנסת ואתם באמת רוצים לשנות, תעבירו חוק.

מאיר כהן: אתה יודע, עולה לי בבריאות לא להגיב.

מאיר כהן: באמת, גם לי עולה בבריאות ואני כנראה אלך לאבא של יהודה גליק.

מאיר כהן: אני אמרתי את הדברים.

יעקב מרגי: הוא עוד פעיל?

מאיר כהן: האם אדוני אומר ברוב הגינותו, שכשאנחנו רוצים לעשות את החישוב של החזקת האוניברסיטה, המקום הראשון שמבחינתנו אפשר להשתחרר ממנו כי זה עולה לנו כסף, זה - - -

יעקב מרגי: הוא לא רוצה להשתחרר, לא, מאיר, בבקשה.

<צבי הכהן: אני לא אמרתי שאני רוצה להשתחרר.

מאיר כהן: בפועל זה כן.

<צבי הכהן: זה לא.

מאיר כהן: חברה, תגידו מה שאת ם רוצים להגיד.

מאיר כהן: הרי הוא לא יסגור את המחלקה בבאר שבע, כי זה בבאר שבע.

יעקב מרגי: כי היא לא גירעונית.

מאיר כהן: אז מה?

מאיר כהן: אז מה?

יעקב מרגי: רגע.

<קריאה: גם אילת לא גירעונית.

מאיר כהן: סליחה - - -

יעקב מרגי: מאחר שברפואה עסקינן, אתה יודע, קודם כל בוא נזהה את המחלה.

מאיר כהן: האם אקדמיה במדינת ישראל, אקדמיה בנגב, שאני מסכים עם כל מה שהוא אומר, ששינתה את פניה של העיר באר שבע – ואני למדתי שם בשנת 1978 – האם אקדמיה אמורה לראות אך ורק דרך השקל, עם כל הבעיות - - -

יעקב מרגי: אתה יודע שבנו את הקמפוס על מגרש המשחקים?

מאיר כהן: עם כל הבעיות שיש.

מאיר כהן: אני חושב שאקדמיה – וזה מה שניסיתי לומר ואני חושב שבתפקידנו כחברי כנסת, אתה צודק, אנחנו חייבים להיות הרבה יותר אקטיביים וללכת איתך כתף לכתף.

יעקב מרגי: יפה.

מאיר כהן: אבל תפקידה של אקדמיה הוא גם לשדר שאני לא - - -

יעקב מרגי: הכתובת שלו.

מאיר כהן: תעזוב.

מאיר כהן: אני לא רק מפעל.

מאיר כהן: אני אלחם.

מאיר כהן: זה מה שאמרתי.

מאיר כהן: לא אמרתי שאתה לא צודק במלחמה, אבל אני אלחם ביחד עם ראש העיר.

מאיר כהן: אני לא אגיד לראש העיר תקשיב, אם אתה לא תלך להשיג ואם הם לא יתנו, אין לי מה לעשות, אני סוגר.

מאיר כהן: אני אגיד אני פותח בכל מקרה, אני אבוא איתך למאבק.

מאיר כהן: כי כשהוא בא ונלחם ביחד עם ראש העיר, זה נראה אחרת.

מאיר כהן: ותאמין לי, אני מדבר מתוך ניסיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שנייה, צבי, אני אתן לך.

יעקב מרגי: ות"ת – תכינו תשובות.

יעקב מרגי: יושב איתנו חבר מועצת העיר אילת מטעם סיעת הצעירים, מתן בארי, מי זה?

יעקב מרגי: צעיר עדיין?

<מתן בארי: פה, כן.

מאיר יצחק הלוי: יליד אילת, דרך אגב.

<מתן בארי: אני אספר טיפה רק מהצד של הצעירים.

יעקב מרגי: אבל אין לך הרבה זמן.

<מתן בארי: אין לי הרבה זמן, בקצרה.

<מתן בארי: רק כדי לסבר לכם את האוזן וטיפה לנסות לתפוס את הזווית של אותו צעיר אילתי.

<מתן בארי: נתוני הגיוס של העיר אילת הם בערך על 85%.

<מתן בארי: מגיל 18, אותו צעיר אילתי מטייל ברחבי ישראל ומנסה להגיע הביתה פעם בשבוע-שבועיים למשך שלוש שנים ואז צריך להחליט – האם הוא לוקח את זה על עצמו עוד הפעם, למשך עוד שלוש-ארבע שנים לפחות וגם אחרי זה למשך העבודה וסביר להניח שמה שיקרה אחרי אותה החלטה שהוא יקבל, הוא יקום וילך והוא לא יחזור.

<מתן בארי: בין הגילאים 23 ל-32 - יש בעיר אילת נשירה וזה עצוב להגיד וכואב לי - ומאיר יסכים איתי - של עשרות אחוזים קרוב למספר מכריע – 60-70 אחוז ירידה, מוצאים את עצמם הורים בגיל 50-60, שכבר הגיעו לנחלה והילדים שלהם גדולים והולכים ללמוד, מחפשים איפה לגור, אחרי הילדים שלהם.

<מתן בארי: רוצים לראות את הנכדים.

<מתן בארי: לא מוצאים איפה.

<מתן בארי: אז צריכים לעקור את כל החיים שלהם וללכת למקומות אחרים, כי הילדים בוחרים ללמוד במקומות אחרים.

<מתן בארי: אז בואו שנייה ננסה לחשוב, כולנו כאן בחדר, אדוני יושב הראש - - -

יעקב מרגי: בארי, אתה רוצה לומר לי, לו יצויר שהיה פוטנציאל יותר גדול של הקמפוס, לא היינו מוצאים 30-70 - 30 תושבי אילת, 70 תושבי חוץ - המשוואה הייתה אחד לאחד?

<מתן בארי: המשוואה הייתה גבוהה יותר לתושבי אילת.

מאיר כהן: אבל זה הנתון האמיתי?

מרדכי יוגב: וגם חלק מהבוגרים היו נשארים.

מאיר כהן: מאיר, זה הנתון האמיתי?

יעקב מרגי: ודאי.

<מתן בארי: אני לא מתבייש להגיד, אני מוכן לעמוד על זה.

יעקב מרגי: אני לא הייתי צריך אותו כדי להבין את זה.

מאיר יצחק הלוי: הנתונים של 30-70 הם נתונים מדויקים כמו שנאמר פה, חד משמעית.

<מתן בארי: וגם הנתונים של נשירה מאילת של אנשים בגיל שלי, כן, הם נכונים.

<מתן בארי: רוב האילתים לא נמצאים בעיר.

מאיר יצחק הלוי: מאיר, רק שתדע את האבסורד.

מאיר יצחק הלוי: בין היתר, משום ההיצע, אני שומע את פרופסור צבי הכהן, אני מלא הערכה לצבי הכהן.

מאיר יצחק הלוי: יש בקמפוס בן גוריון בבאר שבע מסלול של תיירות.

מאיר יצחק הלוי: עכשיו תגיד לי מה יש בדיוק בבאר שבע בתיירות ואתה יודע כמה אני אוהב את באר שבע.

יעקב מרגי: באר אברהם, שמשפצים אותו 80 פעם.

מאיר יצחק הלוי: באילת יש עיר שכל כולה תיירות.

מאיר יצחק הלוי: הצעתי בזמנו תסגרו את הנתיב שם, תפתחו אותו באילת, תהפכו אותו לבין לאומי ביחד עם לוזן.

מאיר יצחק הלוי: החומרים של לוזן ישבו על שולחנך, פרופסור צבי הכהן, הרי הגשתי לך אותם אחר חובות.

מאיר יצחק הלוי: תראה מה קורה.

מאיר יצחק הלוי: יושב שם מסלול מקרטע - אני אגיד את זה - אצלנו אנחנו מנסים להחיות את המסלול של התיירות, כי אין מקום יותר מתאים מאשר להקים באילת ובגלל שיקולים פרסונאליים, כן, תסלח לי – לגמרי לגמרי הזויים – אנחנו, שני הצדדים יוצאים נפגעים.

מאיר יצחק הלוי: פה צריכה לבוא החלטה אמיצה איפה אנחנו מתעדפים, אומרים לאנשים אנחנו רוצים פה, בעיר אילת, ביחד עם לוזן, להקים מסלול תיירות.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, במקום הזה היינו מצליחים להביא את עקבה, מה שאמר אלי אלאלוף, כי זה אינטרס משותף ואני מדבר עם המושל כל הזמן ואתם יודעים את זה.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שפה צריכה להיות אסרטיביות, נחישות ואני אתכם תמיד, אל מול הות"ת, אל מול הממשל, אל מול מה שתרצו.

מאיר יצחק הלוי: כי זה אינטרס בראש ובראשונה של העיר אילת ושל מדינת ישראל.

מאיר יצחק הלוי: לכן אני אומר, איזה היגיון?

מאיר יצחק הלוי: אני רק נותן את זה כדוגמא אחת.

מאיר יצחק הלוי: והדבר השני, מה שאמר פרופסור נדב ששר, אם יש שני מרצי בית.

מאיר יצחק הלוי: אני אספר לך, מאיר, קהילת טורונטו הסכימה לממן מרצים כמו שהיא הסכימה לממן רופאים.

מאיר יצחק הלוי: רופאים אצלנו קיבלו כסף מקהילת טורונטו.

מאיר יצחק הלוי: היא הסכימה ללמד מרצים כדי לתת מענים כספיים.

מאיר יצחק הלוי: השאלה אם יודעים לקחת את זה ולקדם את זה.

מאיר יצחק הלוי: על שני מרצים לא ניתן לשדרג את הקמפוס.

<מתן בארי: אדוני יושב הראש, רק לסיום.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<מתן בארי: משפט אחרון.

<מתן בארי: מסתובבים מאות אילתים צעירים ברחבי הארץ ולומדים מקצועות שונים.

<מתן בארי: יש באילת מרכז לפיתוח חדש שנקרא האב-אילת.

<מתן בארי: מרכז לפיתוח טכנולוגי ויזמות.

<מתן בארי: יכול מאד להיות שנחוץ, בצורה הכי הגיונית שיש, סטודנטים להנדסה, טכנולוגיה ומחשבים.

מאיר יצחק הלוי: צריך, צריך.

<מתן בארי: אתמול צריך.

<מתן בארי: "יכול מאד להיות" – הייתה פתיחה צינית.

<מתן בארי: לסיום, אילת חייבת דחוף מקצועות אקדמיה נוספים במהירות האפשרית.

<מתן בארי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מכללת לוינסקי.

יעקב מרגי: אתם הולכים וגדלים, נכון?

<דניאלה מנזין: אנחנו הולכים וגדלים.

יעקב מרגי: אז איך זה קורה אצלכם למרות שזה באילת?

<דניאלה מנזין: קודם כל ברשותך אני דווקא רוצה לדבר על ניגוד עניינים, כי אני קודם כל תושבת העיר אילת ואני - - -

יעקב מרגי: אני טוב בניגוד עניינים.

<דניאלה מנזין: זה היה ככה בהומור קטן.

<דניאלה מנזין: אני חושבת שכערך לאומי, כתושבת העיר אני אומרת כמה בעצם העדיפות של האקדמיה והצורך של עיר אקדמית היא נחוצה והיא הכרחית ואני חושבת שהיא קודם כל צורך לאומי.

<דניאלה מנזין: בכובע השני שלי אני מנהלת את לוינסקי ואכן אנחנו בצמיחה מספרית אפילו כפולה ממה שהיינו קודם.

<דניאלה מנזין: אני חושבת שאנחנו החלטנו יחד עם משרד החינוך ויחד עם הרשות, לתת איזו שהיא החלטה אסטרטגית למיצוב המכללה בעיר.

<דניאלה מנזין: אנחנו גם מקבלים תקציב ממשרד החינוך שעוזר לנו בעצם להתמודד עם הגירעונות, שגם אוניברסיטת בגן גוריון - - -

יעקב מרגי: ביתר.

<דניאלה מנזין: יתר, יתר.

<דניאלה מנזין: אותו תקציב שאוניברסיטת בן גוריון מקבלת פחות או יותר, אני מניחה, אפילו הרבה יותר, אבל אני חושבת שההחלטה של שיתוף הפעולה, של ההבנה, של המיצוב של המכללה בעיר והפיתוח של כל מה שקשור בהוראה, היא החלטה שהיא בעצם גרמה לנו לגדול.

<דניאלה מנזין: אני חושבת שבעצם היכולת לשתף פעולה בין המוסדות, שזו הייתה אחת ההמלצות שהייתה בדו"ח של פרופסור גורן, היא אחת ההחלטות היותר משמעותיות שאנחנו לקחנו.

<דניאלה מנזין: כשאתה לוקח צוות מרצים מקומיים, כשאתה משלב תכניות, כשאתה עושה שיתופי פעולה בתוך גופים אקדמאיים ב - - -

מאיר כהן: כמה סטודנטים יש לכם?

<דניאלה מנזין: יש לנו 300 סטודנטים.

מאיר יצחק הלוי: הם היו 130.

<דניאלה מנזין: היינו פחות מ-130.

יעקב מרגי: זו שלוחה.

<דניאלה מנזין: זאת שלוחה של לוינסקי.

יעקב מרגי: אם היית עצמאית היית נעלמת.

יעקב מרגי: היו מוחקים אותך.

<דניאלה מנזין: בטוח.

<דניאלה מנזין: לגמרי.

יעקב מרגי: בוודאי.

<דניאלה מנזין: אבל גם צריך לקחת בחשבון - - -

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, זה מקור האספקה של מורים לעיר.

יעקב מרגי: כמה שנים אתם קיימים בעיר?

<דניאלה מנזין: יותר מ-25 שנה.

יעקב מרגי: מתי העלייה במספר הסטודנטים?

<דניאלה מנזין: בחמש השנים האחרונות.

יעקב מרגי: מכמה לכמה?

<דניאלה מנזין: מ-100 ומשהו סטודנטים ל-300 סטודנטים, כשהנתון החשוב, שהוא בניגוד למה שקורה באוניברסיטת בן גורין, שאנחנו 90% נשענים על תושבים מקומיים של העיר.

מאיר כהן: מה תנאי הקבלה, סליחה שאני מפריע.

מאיר כהן: הם זהים לבן גוריון?

<דניאלה מנזין: הם לא מקבלים לחינוך.

<דניאלה מנזין: זאת אומרת אצלם פחות, החינוך הוא לא כל כך רלבנטי.

<דניאלה מנזין: התואר שלהם הוא לא בחינוך.

<דניאלה מנזין: הם עושים תעודת הוראה לעל יסודי, אבל לא תואר ראשון BED.

<דניאלה מנזין: תקן אותי אם אני טועה.

<קריאה: אמת.

<דניאלה מנזין: אוקיי.

<דניאלה מנזין: אז אנחנו נשענים על כוח מקומי ומה שחשוב ש-80% מהסטודנטים שלנו הם אנשי החינוך בשטח, אז אנחנו בעצם מכשירים כל הזמן את המערכת ומתעלים אותה.

יעקב מרגי: תודה.

<מתן בארי: סליחה, שים לב איזה עלייה קיימת אצלה, כשמקור התעסוקה מול הסטודנט או מול התלמיד מופיע בסוף הדרך.

<מתן בארי: החיבור לכיוון התעסוקתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החקלאות, בקצרה, מה התרומה שלך לדיון?

מאיר כהן: כן, אבל בהוראה זה קל יותר.

<נעם מוזס: נעם מוזס, משרד החקלאות.

<נעם מוזס: באילת פועל גם המרכז הלאומי לחקלאות ימית, עם מחקר וחוקרים וסטודנטים.

<נעם מוזס: המרכז הלאומי הזה בעצם משדר את הידע שהוא מפתח לכל רחבי ישראל, לא רק לאילת.

<נעם מוזס: כלומר החשיבות של הפעילות האקדמית משפיעה על פעילות בתחום הזה של חקלאות מים וחקלאות ימית בישראל.

<נעם מוזס: מעבר להשפעה בכלל על הפעילות במדינת ישראל, יש גם מחקרים וגם השפעות על מדינות מסביב.

<נעם מוזס: יש שיתופי פעולה, כולל עם ירדן, אגב וגם עם מדינות צפון אפריקה, עם מדינות אירופאיות, כך שיש לפעילות המחקרית-האקדמית באילת השפעות מעבר.

<נעם מוזס: בנוסף לזה - וזה מתקשר פה למה שנאמר בנושא של מקומות עבודה - סטודנטים, גם בתכניות המשותפות עם קמפוס בן גוריון בנושא של ביו טכנולוגיה ימית, מסיימים את התואר ובעצם אין להם תעסוקה באילת.

<נעם מוזס: אנחנו חושבים ואנחנו מקדמים ביחד עם עיריית אילת וביחד עם המועצה האזורית, פעילות שתאפשר למאות אנשים לעבוד בתחום האלה של ביו טכנולוגיה וחקלאות ימית.

<נעם מוזס: אנחנו פועלים להקמה של פארק לביו טכנולוגיה וחקלאות ימית בדרום הערבה, באילת אילות.

<נעם מוזס: הוא צריך לספק מקומות עבודה להערכתנו בתוך ספר שנים, למשהו כמו 800 איש ואנחנו חושבים שזה בהחלט יהווה עוגן דמוגראפי וזה בעצם מה שמעסיק את ראש העיר, עוגן שיכול להוות מנוף לשינוי דמוגראפי בעיר הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ות"ת, אני אאלץ לחזור אליכם.

יעקב מרגי: יש לי שאלות.

יעקב מרגי: קודם כל אני רוצה לדעת – כי לא שמעתי מהדברים שלך בהתחלה – יכול להיות שציפיתי למשהו ולא שמעתי – אז אני רק רוצה לעשות עם זה הסוגיה הזאת צדק.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע האם אתם רואים בכלל חשיבות בקיומו של הקמפוס באילת.

יעקב מרגי: אלף.

יעקב מרגי: דבר אחד.

יעקב מרגי: דבר שני אתה שומע את המצוקה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אני באמת מתחבר לכל התועלות והחשיבות של קימו של הקמפוס באילת.

יעקב מרגי: אנחנו מתחברים ומסכימים גם עם ההמלצות שלו, בסדר?

יעקב מרגי: אני יכול לבוא בטענות לאוניברסיטת בן גוריון, אבל אתה רואה, הוא לפחות אומר אני רוצה את קיומו של הקמפוס.

יעקב מרגי: אני חפץ בקיומו של הקמפוס, אלא שאם אתה רוצה ממני יותר חברי סגל, זה דורש ממני א'-ב'.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אבל אני מתפלא על המשפטנים שלכם.

יעקב מרגי: ההסתמכות, אתה יודע את הסעיף המשפטי של הסתמכות?

יעקב מרגי: זה שהם הפסיקו בקמפוס בשדה בוקר, צריך לתפוס אותם בזה לעתיד לבוא.

יעקב מרגי: רוצים להפסיק?

יעקב מרגי: שיעשו היוון של כל השנים שנשארו.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, הוא לפחות אומר על חשיבותו של הקמפוס.

יעקב מרגי: הוא אומר אתם רוצים, תנו לי את הכלים ובצדק.

יעקב מרגי: אם הוא היה מבקש ממני כלים לסטודנטים, הייתי קצת משתולל, פחות נימוסי, פחות מנומס, אבל הוא לא דיבר כרגע על הקטע הזה.

יעקב מרגי: עלויות סטודנטים, איך שהם באים מרמת אביב ג' לבן גוריון בבאר שבע, אותו דבר.

יעקב מרגי: העלויות הן אותו דבר לסטודנטים.

יעקב מרגי: יש לו קמפוס.

יעקב מרגי: יש לו עלויות של אנשי סגל, יש לו עלויות אחרות של ניידות כזו ואחרת.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול לות"ת.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע אלף הצהרת כוונות של הות"ת בנושא הקמפוס באילת.

יעקב מרגי: ב', האם הצלחת לברר מאז שכמעט נזפתי לעכשיו, מה באמת התכניות של הות"ת לגבי הקמפוס.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אמיר גת: אז אני אגיב בקצרה לשאלות.

<אמיר גת: קודם כל לגבי העבר, אני אומר שוב, אנחנו היינו שם ואנחנו נהיה שם.

<אמיר גת: אבל הסיפור זה באמת - - -

יעקב מרגי: בכמה, בוא, בוא - - -

<אמיר גת: לא, לא, לא, אני לא אגיד.

יעקב מרגי: רגע, אמיר, רגע.

<אמיר גת: חבר הכנסת מרגי, אני לא אגיד, כי לא בסמכותי להגיד.

יעקב מרגי: רגע, אתה מוכן להקשיב לי?

<אמיר גת: כן.

יעקב מרגי: אני בסך הכל השלמתי אותך.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי אנחנו היינו שם ונהיה שם, השאלה היא בכמה נהיה שם.

יעקב מרגי: זו השאלה מבחינתי, לא מבחינתך.

יעקב מרגי: לא שאלתי אותך כמה.

<אמיר גת: אוקיי.

יעקב מרגי: אני מכיר ואני יודע איך אתם עובדים.

יעקב מרגי: לטוב ולרע אני יודע איך אתם עובדים.

יעקב מרגי: השאלה בכמה תהיו שם והכמה הזה זו האמירה.

יעקב מרגי: זו התשובה.

יעקב מרגי: אם יש בזה חיים או אין בזה חיים.

<אמיר גת: אז אני אומר, הדו"ח של חיים גורן מול עינינו וזה מה שנמצא כרגע על השולחן.

<אמיר גת: ההמלצות נמצאות שם.

<אמיר גת: איך הן תיושמנה וכמה כסף יש שם, אני מציע שהוועדה תכתוב את זה בסיכום שלה וות"ת יתייחס בכתב.

<אמיר גת: אני לא מוסמך להגיד את הדברים האלה.

יעקב מרגי: אני מבין אותך ולכן נזפתי.

יעקב מרגי: אני סלחן ומוותר כשראשי הארגונים, ראשי המוסדות, ראשי המשרדים יבואו לכאן כי אני חושב שאי אפשר לטרטר אותם לכל הוועדות בלי הפסקה ולא לתת להם לעבוד, אבל זה בעוכריי, אתה רואה.

יעקב מרגי: אתה מגיע לפה בחור נחמד, מנומס, אפילו שאני לא יכול לכעוס עליו, כי התשובה שלו באמת מפוצצת אותי, מעצבנת אותי ואני לא יכול לכעוס עליו כי הוא לא אשם.

יעקב מרגי: אתה לא מצליח לומר לי.

יעקב מרגי: יש דו"ח שהוזמן על ידיכם.

יעקב מרגי: מומן על ידיכם.

יעקב מרגי: ההמלצות שלו די ברורות.

יעקב מרגי: אילולא הדיון הזה ספק אם הות"ת יקיים דיון בכלל על ההמלצות.

יעקב מרגי: אני לא שומע את זה.

יעקב מרגי: פה על שולחני.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה דברים יש לי על שולחני?

יעקב מרגי: כמה דו"חות יש לי על שולחני?

יעקב מרגי: אז בוא, זו אמירה מקוממת.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

יעקב מרגי: אני מתנצל שאני נופל עליך, אבל לא יתכן.

יעקב מרגי: אני תמיד טוען וחוזר על זה בכל הדיונים – הגיע הזמן שתשימו ידיים על ההגה של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אתם לא שם.

יעקב מרגי: אתם לא שר האוצר של ההשכלה הגבוהה, נקודה.

יעקב מרגי: אתם לא רק שם.

יעקב מרגי: כי למה?

יעקב מרגי: כי כשאנחנו מנסים לגעת לכם במשהו אחר, אתם קופצים וכל הרגישויות שבעולם קמות לכם.

יעקב מרגי: אז אנחנו חסידי החופש האקדמי.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לאפשר את החופש האקדמי.

יעקב מרגי: אנחנו מבינים את העצמאות של האוניברסיטאות, אבל אי אפשר להפקיר.

יעקב מרגי: יש פה ערך לאומי ממדרגה – ואני לא אוהב להשתמש במילים בומבסטיות, מי שמכיר אותי.

יעקב מרגי: נפקיר את אילת באקדמיה.

יעקב מרגי: נפקיר אותה בתיירות.

יעקב מרגי: נפקיר אותה בתעסוקה ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: אחלה דע"ש יש לנו שם.

<חנן גינת: גם בתעשייה.

<חנן גינת: אני בגלל זה לא הייתי, כי הלכתי לוועדת הכספים.

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה, יושב פה הות"ת בעצמו, נציג הות"ת, שהוא יצויד לפחות בתשובות, שאני יודע לאן אני הולך, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: אני אצטרך לומר דברים קשים בסיכום בגלל זה.

<אמיר גת: קודם כל הדיון בדו"ח של חיים גורן, המעורבות של הוועדה מאד מאד עוזרת, אבל גם בלי זה אנחנו - - -

יעקב מרגי: אדוני, סליחה.

יעקב מרגי: פרופסור גורן, מתי קיבלת את כתב המינוי להכין את הדו"ח?

<חיים גורן: לפני שנה וחצי.

<חיים גורן: זה כתוב בדו"ח.

יעקב מרגי: בסדר, הערכה.

<אמיר גת: באוקטובר 2015.

יעקב מרגי: מתי סיימת אותו?

<חיים גורן: באפריל 2016.

יעקב מרגי: נו?

יעקב מרגי: אתם ישבתם, נתנו לכם את כל החמצן והאוויר.

יעקב מרגי: אורך הרוח שלי, שהיו לי דיונים כבדים, אמרתם יושבים על תכנית החומש, יושבים על תכנית החומש.

יעקב מרגי: אני הייתי מצפה, אם לפחות היית בא לפה לדיון ואומר במסגרת תכנית החומש יש לנו X או תכנית עבודה לגבי אותם קמפוסים, לגבי אותן מכללות, לגבי אותן אוניברסיטאות שיש להן קשיים א', ב', ג', ד', אבל גם את זה אני לא שומע.

יעקב מרגי: יש לי ספק אם יש לכם בכלל מענה בחומש הקרוב.

יעקב מרגי: זה הספק שמכנן בי.

מרדכי יוגב: יש לי הערה קטנה, אדוני יושב הראש.

יעקב מרגי: שנייה עם ההערות, שנייה, תן לי.

מרדכי יוגב: משפט אחד.

יעקב מרגי: בבקשה.

מרדכי יוגב: כיוון שאנחנו הולכים גם לקראת הסיכום שלך - - -

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: אני באיחור.

מרדכי יוגב: אני יודע, ויש פה חוט מקשר יפה ואני מציע שנהיה עובר לעשייתה, כמו שאמר פה האדון מטורונטו, אז י"א באדר זה גם תאריך שחרור ויושב פה פרופסור חיים גורן מתל-חי, שזה גם תאריך שחרור אילת, אז אני מציע שבי"א באדר, זה לא עוד הרבה זמן, נקבע את הישיבה הבאה שתרצה לשמוע בה את התוצאות מהות"ת.

יעקב מרגי: אני לא על תל חי, אני על אילת.

מרדכי יוגב: לא, אבל פרופסור חיים גורן הוא מתל חי - - -

יעקב מרגי: אתה שולח אותי לתהליך - - -

מרדכי יוגב: גם את הדגל באילת תלו בי"א באדר.

יעקב מרגי: גם כיוונתי.

מרדכי יוגב: אז תעשה בי"א באדר, שזה לא עוד הרבה זמן, את הישיבה שבה נשמע על מימוש הדו"ח של פרופסור חיים גורן.

יעקב מרגי: אוקיי, נראה.

יעקב מרגי: ראש העיר, משפט לסיכום.

מאיר יצחק הלוי: אני רק רוצה להגיד, בהתחשב במה שאמר אמיר, שכשידעתי שהדו"ח כבר הוכן ונמצא על שולחן הות"ת, ארבעה חודשים ביקשתי לראות את הדו"ח ולא אפשרו לי אותו.

מאיר יצחק הלוי: כתבתי שלושה מכתבים.

מאיר יצחק הלוי: אני צודק, אדוני?

<אמיר גת: אני לא יודע.

<אמיר גת: לא הייתי מכותב.

מאיר יצחק הלוי: אני אספר לך.

מאיר יצחק הלוי: ועד שלא הפעלתי את שר החינוך, לא נתנו לי את הדו"ח.

מאיר יצחק הלוי: אלה דברים שמדברים בעד עצמם.

מאיר יצחק הלוי: מספיק להיות ראש עיר בשביל להבין את זה, לא צריך להיות גאון גדול.

מאיר יצחק הלוי: אני במשך ארבעה חודשים לא קיבלתי את הדו"ח.

מאיר יצחק הלוי: דרשתי ודרשתי ולא קיבלתי אותו.

מאיר יצחק הלוי: נו, באמת, בואו לא נתיפייף.

מאיר יצחק הלוי: אמרתי, בואו נעלה את הדיון לדיון קצת יותר אינטליגנטי.

מאיר יצחק הלוי: מישהו פה ניסה למרוח אותנו.

מאיר יצחק הלוי: אני אומר את זה בצורה הברורה ביותר, כי המלצות דו"ח פרופסור גורן לא התאימו לאג'נדה של גורמים כאלה ואחרים ואני לא יודע איפה הם.

מאיר יצחק הלוי: אני לא רוצה לחפש אותם.

מאיר יצחק הלוי: מה שאני רוצה לבקש, אדוני, אני מבקש שהוועדה תקבל החלטה או תמליץ לראות באקדמיה ערך אסטרטגי חשוב מהמדרגה הראשונה לעיר אילת ולמדינת ישראל ואני מבקש, כמו שנאמר פה, שבעוד חודשיים נעשה פולו-אפ על הביצוע.

מאיר יצחק הלוי: תזמין בבקשה את יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה, השר בנט.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שראוי שפרופסור כרמי תהיה כאן, ואני חושב שראוי שפרופסור יפה זילברשץ תהיה כאן, אם רוצים לקיים דיון שבו גם יוצאים עם החלטות ולא שיישאר בדקלרציה שאני לא יודע לאן תגיע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהגיע מרחוק ומקרוב ותרם לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת הרבים שהשתתפו בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בערך האקדמיה באילת כערך אסטרטגי לפיתוח העיר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לות"ת לאמץ את המלצות ועדת פרופסור גורן.

יעקב מרגי: הוועדה תזמן לכאן, כפי שראש העיר רמז או כיוון, דיון נוסף שיתואם בטווח של עד לחודשיים הקרובים, יכול להיות מוקדם יותר.

יעקב מרגי: תאריך שיתאים לכולם – ליו"ר המל"ג, ליו"ר הות"ת, לנשיאת אוניברסיטת בן גוריון – אני צריך לומר לך – לא שממעיטים בערכך - פרופסור צבי הכהן.

יעקב מרגי: אין ספק שנתת את התשובות.

יעקב מרגי: אם אני הייתי נשיא האוניברסיטה הייתי גאה.

יעקב מרגי: ייצגת אותי בכבוד.

יעקב מרגי: נתת והצבעת על החולשות ועל הקשיים ובצדק.

יעקב מרגי: אני כן רוצה כאן את נשיאת אוניברסיטת בן גוריון כדי לשמוע גם את המימד של השליחות.

יעקב מרגי: את המימד של המעבר.

יעקב מרגי: לא שאני משחרר את הות"ת מאחריות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לות"ת, עד לדיון שיתקיים כאן, לדון במיידי בהמלצות דו"ח פרופסור גורן.

יעקב מרגי: להגיע לכאן לדיון כבר עם תכנית ייעודית לטובת קמפוס בן גוריון באילת.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.