הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 138, 2017-01-16 11:00

עאידה תומא סלימאן: שלום לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הדיון בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 16 בינואר 2017 ואנחנו דנים היום בהטרדות המיניות במוסדות להשכלה גבוהה – דיווח לפי תקנה 9 לתקנות מניעת הטרדה מינית (חובת המעביד), 1988ואנחנו דנים בדיווחים לשנת תשע"ו.

עאידה תומא סלימאן: זאת השנה השנייה שהוועדה מקבלת את הדיווחים של המוסדות האקדמיים, כפי שנקבע בתקנות החוק שחייבו את המוסדות לשלוח את הדיווחים השנתיים שלהם על הטיפול בתלונות של הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: בשנה שעברה אנחנו גם כן קיבלנו חלק מהדו"חות, לא קיבלנו דיווח מלא.

עאידה תומא סלימאן: תיכף נדע שגם השנה לא קיבלנו דיווח מלא, אבל חל שינוי ושינוי משמעותי.

עאידה תומא סלימאן: בשנה שעברה, לאחר שקיבלנו את הדיווחים, שמנו לב לחלק מההערות, והסיכום שלנו היה שחלק מהמוסדות ממש לא ידעו איך לדווח - אני יוצאת מנקודת הנחה של הכוונות הטובות - לא ידעו איך לדווח ולא ידעו מה להדגיש ומה לא להדגיש בדיווחים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: לכן יזמתי בוועדה פגישת עבודה ופיתחנו איזה שהוא נוסח של הדיווח ויזמנו שליחת בקשה לדיווחים, כדי להזכיר למוסדות האקדמיים על המחויבות שלהם לפי החוק לדווח לוועדה וגם שלחנו פורמט, נוסח של הדיווח שכמובן היועצת המשפטית של הוועדה ועוד גורמים – איגוד מרכזי הסיוע וכו' – עזרו לנו.

עאידה תומא סלימאן: ענת, תודה על העזרה שנתת בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: ביקשנו שהדיווחים השנה יוכלו להגיע אלינו יותר מסודרים, כך שנוכל לקבל את המידע שהתקנות של החוק חייבו למסור אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד כל נושא חדש, כמו כל יישום של חוק חדש, בהתחלה אנחנו לא מגיעים ליישום מלא, אבל חלק שינוי.

עאידה תומא סלימאן: בשנה הזו שמענו על הרבה שערוריות ועל הרבה תלונות של מקרים של הטרדות מיניות ולפעמים אפילו תקיפות מיניות בתוך המוסדות האקדמיים.

עאידה תומא סלימאן: העיתונות כתבה על זה ואני חושבת שהדיווח השנתי הזה אמור גם כן לשקף מה שפורסם ומה שלא פורסם.

עאידה תומא סלימאן: כניסיון כדי לקדם את הנושא עוד צעד, ביקשתי ממרכז המחקר והמידע בכנסת לעבור על הדיווחים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו קיבלנו מעל ל-85 דיווחים מהמוסדות האקדמיים.

עאידה תומא סלימאן: בלתי אפשרי כמובן לעבור על ה-85 בלי שתעשה באמת עבודה רצינית.

עאידה תומא סלימאן: ביקשנו ממרכז המידע והמחקר של הכנסת לפתח לנו מין השוואה וסקירה של הדו"חות ועיקר הדברים שהגיעו בדו"חות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מד"ר איילה אליהו להגיש לנו את עיקרי המסמך שמרכז המחקר והמידע של הכנסת אכן עשה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<איילה אליהו: תודה רבה, כבוד יושבת הראש, חברי כנסת, חברות כנסת נכבדים, נכבדות ואורחים נכבדים.

<איילה אליהו: שמי איילה אליהו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<איילה אליהו: נתבקשנו על ידי יושבת הראש להכין סיכום של כל הדיווחים שהגיעו לוועדה לקידום מעמד האישה ואנחנו נציג בפניכם היום את עיקרי הדברים, כשהמסמך בשלמותו יעלה לאתר מרכז המחקר והמידע בכנסת ותוכלו לראות אותו.

<איילה אליהו: המסמך שלנו כולל את הנקודות הבאות (אתם יכולים לראות את המצגת כאן): בדקנו את אופן הדיווח של המוסדות, בדקנו את עמידת המוסדות בהוראת החוק למניעת הטרדה מינית והתקנות; ובדקנו את התלונות שהתקבלו ודרכי הטיפול בתלונות.

<איילה אליהו: אז כפי שאמרה יושבת ראש הוועדה, משנת 2014 המוסדות מחויבים בדיווח לוועדה ולכן זו השנה השנייה שבה מתקבלים דיווחים.

<איילה אליהו: השנה התקבלו 65 דיווחים מ-65 מוסדות.

<איילה אליהו: אני אציין עד לתאריך ה-15 בדצמבר, זה הדיווחים שהכנסנו למסמך.

<איילה אליהו: אחרי התאריך הזה התקבלו עוד כמה דיווחים.

<איילה אליהו: 65 מוסדות דיווחו, שזו עלייה לעומת השנה שעברה.

עאידה תומא סלימאן: והתקבלו אחרי ה-15 בדצמבר עוד 10 דיווחים.

<איילה אליהו: שנה שעברה התקבלו רק 35 דיווחים, אז אנחנו רואים כאן עלייה.

<איילה אליהו: מתוך 65 המוסדות שדיווחו, 42 הגישו דיווח מלא ו-23 הגישו דיווח חלקי.

<איילה אליהו: מתוך אותם 65 מוסדות שדיווחו, 19 מוסדות דיווחו כי הם לא קיבלו אף פנייה ואף תלונה בנושא.

<איילה אליהו: אתם יכולים לראות לפניכם את התרשים שמציג את סך כל הדיווחים מכל המוסדות.

<איילה אליהו: אנחנו רואים כאן שכל האוניברסיטאות – 9 מוסדות דיווחו לוועדה.

<איילה אליהו: רוב המכללות, כולל מכללות מתוקצבות, מכללות לא מתוקצבות ומכללות להכשרת מורים – רובם גם כן הגישו דיווחים; וכשמגיעים למכללות להכשרת הנדסאים, בתי ספר לאומנות – אנחנו רואים שרק חלק קטן מתוך המוסדות שמחויבים לדיווח הגישו דיווח.

<איילה אליהו: בנספחים למסמך שלנו אנחנו רואים - - -

יוסף ג'בארין: מה זה מלאים?

יוסף ג'בארין: הכוונה שהם עונים על כל השאלות?

<איילה אליהו: על כל הסעיפים, בדיוק, בפורמט שהוועדה ניסחה ושלחה להם.

יוסף ג'בארין: אז מה?

יוסף ג'בארין: זה שלא מלא לא התייחסו בכלל?

<איילה אליהו: זה שלא מלא לרוב התייחסו לרוב הדברים והשמיטו פרטים מסוימים כמו מספר האחריות שיש במוסד או איזן הכשרה הם קיבלו לעניין הטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: שזה לא מה בכך, כי לפי הוראות החוק יש הוראות מאד ספציפיות של כמה שעות הכשרה כל אחראית צריכה לעבור ומעל ל-2,000 סטודנטים – כמה צריך.

<איילה אליהו: נכון.

<איילה אליהו: מיד אני אפרט לגבי זה.

עאידה תומא סלימאן: מקווים שזה לא נעשה בכוונה.

יוסף ג'בארין: התכוונתי לעמוד על כך – האם יש טופס סטנדרטי שהם אמורים למלא בתוכו.

<איילה אליהו: כן, כן.

<איילה אליהו: זה טופס שהוועדה הכינה - - -

יוסף ג'בארין: ופשוט התעלמו מהתשובה.

יוסף ג'בארין: לא מילאו את התשובות.

<איילה אליהו: כן, לא מילאו.

<קריאה: או שלא הייתה תשובה.

אוסאמה סעדי: זה רק לשנה אחת?

<איילה אליהו: שנה, כן.

<איילה אליהו: בנספח של המסמך שלנו אתם יכולים לראות רשימה מלאה של כל המוסדות שדיווחו, עם מספר התלונות ומספר האחראיות בכל המוסדות וגם רשימה של המוסדות שלא דיווחו.

<איילה אליהו: המסמך יעלה לאתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת אחרי הדיון.

<איילה אליהו: אז כאמור, כל מוסד להכשרה גבוהה צריך למנות אחראי למניעת הטרדה מינית, שירכז את פעולות ההדרכה בנושא הזה וירכז את הטיפול בתלונות.

<איילה אליהו: על פי הדיווחים, כל המוסדות מינו אחראי למניעת הטרדה מינית.

<איילה אליהו: התקנות מציינות שרצוי למנות אישה לתפקיד הזה ורוב המוסדות אכן עמדו בזה ומינו נשים לתפקיד.

<איילה אליהו: יש כמה מוסדות שמינו גם גבר וגם אישה.

<איילה אליהו: התקנות קובעות שצריך למנות מספר אחראיות על פי מספר הסטודנטים במוסד.

<איילה אליהו: כלומר, מעל 2,000 סטודנטים צריך למנות יותר מאחראית אחת וגם לפי מספר הקמפוסים של המוסד.

<איילה אליהו: אם יש יותר מקמפוס אחד, צריך למנות אחראית בהתאם למספר הקמפוסים.

<איילה אליהו: גם כאן רוב המוסדות עמדו בדרישות.

<איילה אליהו: לגבי מספר הקמפוסים, אנחנו לא תמיד יודעים, כי הדיווח היה חלקי.

<איילה אליהו: לא כל המוסדות ציינו לנו כמה קמפוסים יש להם.

<איילה אליהו: לגבי ההכשרה לאחראיות, התקנות קובעות שהאחראיות צריכות לקבל הכשרה של לפחות 18 שעות, עם גוף שמוסמך להעביר את ההכשרה הזאת וכאן אנחנו רואים שרק במחצית מהמוסדות האחראיות עברו את ההכשרה המלאה ובשאר המוסדות קיבלו הכשרה חלקית ומיעוטן לא קיבלו הכשרה בכלל.

יוסף ג'בארין: רק מה הדרישות של האחראי?

יוסף ג'בארין: דרישות התנאי?

<איילה אליהו: מה הן צריכות לקבל בהכשרה?

יוסף ג'בארין: לא.

יוסף ג'בארין: מי יכול להיות אחראי בתוך המוסד?

<קריאה: המחוקק קובע.

<איילה אליהו: שזה יהיה אדם שמתאים למילוי התפקיד, לפי הכישורים, הניסיון, המעמד המקצועי, יחסי אנוש.

<איילה אליהו: כלומר מישהו שבאמת אפשר לגשת אליו.

יוסף ג'בארין: כלומר זה יכול להיות מהסגל האקדמי, מהסגל הכללי?

עאידה תומא סלימאן: כן, כן.

<איילה אליהו: בדיוק הזכרת לי נקודה חשובה.

<איילה אליהו: התקנות קובעות שהאחראיות צריכות להיות מכמה סוגים, מכמה קבוצות של קהילות בתוך המוסד.

<איילה אליהו: גם מהסגל האקדמי, גם מהסגל המנהלי וגם מהסטודנטים; וכאן אנחנו רואים שרוב המוסדות אכן מינו גם מהסגל המנהלי וגם מהסגל האקדמי, אבל רק מעטים מינו מתוך הסטודנטים או מגוף שפונה ישירות לסטודנטים, כמו אגודת הסטודנטים.

<איילה אליהו: דוגמא של מוסד שכן מינה מכל הקבוצות, אני אזכיר את הטכניון, שיש בו אחראית מהסגל המנהלי, אחראית מהסגל האקדמי, אחראית עבור הסטודנטים ואחראית עבור עובדי קבלן, שאת זה אין ברוב המוסדות.

מיכל רוזין: זה מאד משמעותי, כי בסופו של דבר מי שיושב בוועדות זה אנשים שעובדים עם הפוגעים הרבה פעמים, אנשים מהסגל, שיש יחסים קולגיאליים.

מיכל רוזין: מאד חשוב שיהיה מכל הקבוצות.

יוסף ג'בארין: מה שאת אומרת שאין חובה שיהיה גם נציג של הסטודנטים שהוא אחראי.

<איילה אליהו: נכון.

יוסף ג'בארין: אין חובה כזו כיום.

<איילה אליהו: נכון.

יוסף ג'בארין: למרות שאולי ראוי שתהיה חובה כזאת.

מיכל רוזין: לא דרשנו שזה יהיה.

<קריאה: לא, לא דרשו ויש כאן בעיה של סודיות ויש בעיה של תחלופה ולכן הסוגיה הזאת מאד מורכבת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהבעיה של סודיות קיימת בכל מקרה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה של סודיות קיימת בכל מקרה, גם כלפי חברי הסגל וגם כלפי מי שיושב בכלל, אבל יכול להיות שמה שלא דיברנו עליו עד עכשיו זה הרכב ועדות המשמעת.

עאידה תומא סלימאן: לזה לא התייחסנו.

עאידה תומא סלימאן: אולי בשלב יותר מתקדם בדיון אנחנו נתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: כן, בבקשה, כדי שנוכל להתקדם.

<איילה אליהו: המוסדות צריכים להעביר פעולות הסברה והדרכה לקהלים במוסד למניעת הטרדה מינית.

<איילה אליהו: אנחנו רואים מגוון של אמצעי הדרכה שהשתמשו בהם, החל מפרסום התקנון באתר האינטרנט ועד הדרכות לסגל ולסטודנטים ומשלוח חומרים ומידע.

<איילה אליהו: רק מספר קטן של מוסדות נקטו בשיטות הדרכה שהיו חובה לסטודנטים או לסגל.

<איילה אליהו: כמה מוסדות דיווחו שלומדה שתהיה חובה תיכנס לתוקף בשנה הבאה.

<איילה אליהו: ועוד דבר, המל"ג הוסיף דרישה שהמידע יהיה מתורגם לערבית ואנגלית ורק 14 מתוך המוסדות שדיווחו אכן תרגמו את המידע או לערבית או לאנגלית או גם וגם ולפעמים גם לשפות נוספות.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר שהרוב המוחץ לא קיים את ההוראה של תרגום לעוד שפות.

<איילה אליהו: נכון.

עאידה תומא סלימאן: כאילו, כשאומרים 14 זה נשמע טוב, אבל כשיודעים שהמספר של המוסדות הוא הרבה יותר גדול.

<איילה אליהו: אם נסתכל על מספר התלונות שהתקבלו בסך הכל, התקבלו 231 תלונות מכל המוסדות שדיווחו, תלונות שלגביהן היה מידע ופירוט על מה היה בתלונה.

<איילה אליהו: יש עוד 40 פניות שלא נאמר עליהן שוב דבר.

<איילה אליהו: אז מתוך ה-231 האלה, אנחנו יכולים - - -

מיכל רוזין: לא הבנתי.

מירב בן ארי: זה מספר הסטודנטים וזה מספר התלונות?

<איילה אליהו: כן.

מירב בן ארי: אז למה לא עשית פשוט באחוזים?

מירב בן ארי: זה היה יותר פשוט.

<איילה אליהו: אז תראו, כאן אתם יכולים לראות בכל סוג מוסד כמה תלונות התקבלו.

מירב בן ארי: כן, אבל כמה זה 148 מתוך 185?

מירב בן ארי: אם היית עושה אז היינו יכולים לראות.

<איילה אליהו: אז במסמך אתם יכולים לראות את זה.

<איילה אליהו: פה זה לא מופיע, אבל תוכלו לראות את זה במסמך.

<איילה אליהו: במסמך בדקנו מה היחס - - -

מירב בן ארי: כי אני לא יודעת אם ארבעה סטודנטים מתוך 735 זה כמו 145.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אני לא יודעת עד כמה האחוזים פה מעידים על משהו, כי צריך לקחת - - -

מירב בן ארי: לא, בטח, עאידה.

מירב בן ארי: את היית יודעת אם 4 מתוך 735 זה כמו 148 מתוך 185.

<איילה אליהו: נכון.

<איילה אליהו: הבעיה עם החישוב הזה, זה שהתלונות התקבלו לא רק מסטודנטים אלא מכל מיני קהלים במוסד ושכאן אנחנו משווים רק למספר הסטודנטים, כי לא קיבלנו מהמוסדות שום מידע על מספר העובדים שלהם.

<קריאה: גם חשוב להתייחס שזה 148 תלונות מתו 245 פניות שהוגשו.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבקשת, כל מה שתגידו כאשר אין לכם זכות דיבור, מקשה עלינו ברישום הפרוטוקול.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם צריכים לדעת מי מגיש את המידע הזה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נחכה, יגיע תורכם.

<איילה אליהו: אני מפנה אתכם לעמוד 12 במסמך, שם תוכלו לראות את האחוזים.

<איילה אליהו: עכשיו אני אעבור לסוגי התלונות שהתקבלו.

<איילה אליהו: אז כאמור התקבלו 231 תלונות שלגביהן יש לנו מידע על איזה סוג הטרדה היה בתלונה.

<איילה אליהו: אנחנו רואים שאין אחידות בדיווחים של המוסדות על התלונות, אלא כל מוסד מדווח בניסוח קצת שונה, אבל אם מנסים לאחד את ההטרדות לפי קטגוריות מסוימות, אנחנו רואים שרוב ההטרדות היו הטרדה מינית מילולית, אם זה בדיבור, בהתבטאות, באמירה, בשיחת טלפון, במשלוח הודעות או תמונות.

<איילה אליהו: היו מקרים של הטרדה מינית פיזית, שלפעמים כללו גם הטרדה מינית מילולית והיו מקרים של התבטאות בעל אופי מיני במהלך שיעור ודוגמאות נוספות כמו שאתם רואים לפניכם.

<איילה אליהו: מבחינת מאפייני המתלוננים והנילונים, אנחנו רואים ש-80% מהמתלוננים הן נשים ו-70% מהמתלוננים הם סטודנטים.

<איילה אליהו: כלומר, רוב התלונות הוגשו על ידי סטודנטיות.

<איילה אליהו: אם נסתכל על מאפייני הנילונים, כלומר מי שהוגשה נגדם תלונה, אנחנו רואים ש-86% מהנילונים הם גברים וכשליש מהנילונים האם סגל אקדמי, כשליש הם סטודנטים והשאר מקבוצות אחרות – סגל מנהלי, עובדי קבלן ואחרים.

<איילה אליהו: כלומר, רוב התלונות מוגשות על ידי סטודנטיות נגד אנשי סגל אקדמי ונגד סטודנטים.

<איילה אליהו: אם נתייחס לדרכי הטיפול של המוסדות בתלונות, אנחנו רואים מגוון רחב של דרכי טיפול, ששוב, דווחו בצורה מאד מגוונת בין המוסדות השונים וללא אחידות, אבל אנחנו רואים שדרכי הטיפול העיקריות הן או נזיפה או אזהרה לנילון או פיטורין או הרחקה, או שיחה להבהרת נהלים או הפרדה בין הנילון והמתלונן.

עאידה תומא סלימאן: אבל יש פה משהו.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מסתכלים – פיטורין והרחקה זה אמור להיות העונש המקסימאלי שאפשר שמוסד ינקוט בו ואנחנו רואים שהאחוז הוא לא מבוטל.

עאידה תומא סלימאן: 49- - -

<קריאה: זה לא אחוז, זה מספרים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אפילו, אפילו - - -

<איילה אליהו: לא, אז אני אוסיף ואגיד שזה לא מתוך סך הכל ה-231 תלונות.

<איילה אליהו: זה בעצם - - -

מיכל רוזין: אני חייבת לומר - - -

<איילה אליהו: שנייה.

<איילה אליהו: שכל מוסד בעצם נקט לפעמים ביותר מדרך אחת, אז יש פה סך הכל של דרכי טיפול - - -

אוסאמה סעדי: אז זה לפי התקנון של כל מוסד ומוסד?

אוסאמה סעדי: או שזה תקנון נפרד?

<קריאה: אין תקנות אחיד לכל המוסדות.

עאידה תומא סלימאן: זאת הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: זאת אחת הבעיות, שאין אחידות גם בהגדרת ההטרדה עצמה או הפגיעה עצמה ודבר שני, אין אחידות בתקנון או בדרכי הטיפול והענישה.

עאידה תומא סלימאן: זה נתון לכל מוסד וכנראה לכוח של הנילונים עצמם.

אוסאמה סעדי: אין פה הפניה למשטרה?

<איילה אליהו: יש.

<איילה אליהו: באמצע אנחנו רואים שיש תשעה מקרים שהוגשה תלונה במשטרה.

אוסאמה סעדי: שהמוסד העביר או המתלוננת?

<איילה אליהו: לפעמים המוסד, לפעמים המוסד ליווה את המתלוננת ולפעמים בלי קשר למוסד היא פנתה להגיש תלונה.

יוסף ג'בארין: ונוקדה נוספת שחשובה, שאני מבין שבדרך כלל העונש הוא פנים מוסדי.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת יכול להיות מרצה שיקבל עונש באותו מוסד, אבל הוא יעבור למוסד אחר.

יוסף ג'בארין: <היו"ר עאידה תומא סלימאן> ברור וזה מה שקורה בהרבה מקרים.

מיכל רוזין: בדיוק, וגם אין יידוע של הציבור.

מיכל רוזין: כלומר לא ידוע - - -

אוסאמה סעדי: וזה גם חסוי לפעמים, בלי שם.

מיכל רוזין: זאת אחרת הבעיות הקשות, מכיוון שגם לפעמים הסטודנטית לא יודעת, שאר הסטודנטיות לא יודעות.

מיכל רוזין: גם אם הוא נשאר ללמד במוסד, שאר הסטודנטיות לא יודעות שהיה נגדו הליך.

מיכל רוזין: זאת אומרת חלק מהעניין זה לדעת שהיה הליך, אז אתה יודע שאותו אחד, אם הוא נוהג כך שוב, יש סיכוי יותר גבוה שאת תגישי תלונה.

מיכל רוזין: וגם אם הוא עובר למקום אחר - - -

אוסאמה סעדי: השאלה אם מפרסמים את גזרי הדין האלה.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: בדיוק, לא מפרסמים, וגם אם הוא עובר למקום אחר, אז בוודאי שלא יודעים מכך.

מיכל רוזין: אני רק רוצה להגיד וחשוב מאד להדגיש שני דברים.

מיכל רוזין: אחד אמר לי חברי אוסאמה סעדי, הנה, יש יחסית מעט תלונות.

מיכל רוזין: אז אמרתי ככל שיש מעט תלונות, זה יותר מדאיג אותי.

מיכל רוזין: ככל שיש יותר תלונות, זה מוכיח לי שהמוסדות פועלים נגד הטרדה מינית ולכן נשים וגברים מרגישים נוח לבוא ולהתלונן.

מיכל רוזין: זה דבר אחד.

מיכל רוזין: דבר שני, זה גם לא מפתיע האחוזים הגבוהים מתוך התלונות שמטופלות, כי זה כמו במשטרה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר מי שכבר מעיזה והולכת להתלונן, אז בסופו של דבר יש הליך וטוב שכך.

מיכל רוזין: הבעיה היא שהרוב הגדול, האחוזים הגדולים בכלל לא מגיעים לדווח ולהתלונן.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<איילה אליהו: אני אוסיף באמת שאנחנו יודעים שיש תת דיווח בתחום של עבירות מין ושבסקר של התאחדות הסטודנטים מהשנה שעברה, מצאו שרק 15% מהסטודנטים שחוו הטרדה, אכן פנו להתלונן בעקבות זאת.

<איילה אליהו: אז כאמור אנחנו רואים מגוון דרכי טיפול ואין כאן אחידות ואנחנו לא יכולים להסיק מכאן מסקנות.

<איילה אליהו: אבל כן אפשר להצביע על כמה דוגמאות בולטות.

<איילה אליהו: אנחנו רואים שבאמת יש הבדלים בפרשנות של מה זה הטרדה מינית ועל מה אנחנו קובעים שאכן הייתה הטרדה ואיך מטפלים.

<איילה אליהו: אני רוצה להביא כמה דוגמאות.

<איילה אליהו: למשל, באוניברסיטת חיפה התקבלה תלונה על אונס בין תלמידה ותלמיד בתכנית חברתית באוניברסיטה, לגביה קבעה האחראית כי לאור מערכת יחסים רומנטית שהתקיימה בהסכמה, לא התקיימה הטרדה מינית.

<איילה אליהו: דוגמא נוספת, במכללת אמונה שזה מוסד - - -

אוסאמה סעדי: זה לא עבר למשטרה העניין הזה?

עאידה תומא סלימאן: שנייה, את מדברת על תלמידים?

אוסאמה סעדי: סטודנטים, מה זה תלמידים?

עאידה תומא סלימאן: תלמידים או סטודנטים?

<איילה אליהו: לא סטודנטים, תלמידים בתכנית חברתית באוניברסיטה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר זה יכול להיות קטינים?

<איילה אליהו: אני לא חושבת.

<קריאה: אם הם תלמידים אז הם קטינים.

עאידה תומא סלימאן: יש נציג מאוניברסיטת חיפה, נכון?

עאידה תומא סלימאן: אז תיכף, כשסיימו, אני אתן לכם.

עאידה תומא סלימאן: באיזה שהוא שלב נרצה להבין מה קורה, כי על פניו, איך שזה נשמע, זה לא נשמע טוב, אוקיי?

<איילה אליהו: אני רוצה להביא דוגמא נוספת של מכללת אמונה, שהיא מוסד דתי להכשרת מורות, שבו הוגשה תלונה כלפי שתי סטודנטיות, שהיה לגביהן ואני מצטטת – "חשד ליחסים שאינם תקינים, שהיוו הפרעה לסטודנטיות נוספות" והפרידו ביניהן והמשך הלימודים שלהן הותנה בייעוץ מקצועי.

<איילה אליהו: סוגיה נוספת זה הסוגיה של ההפרדה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה כבר עובר את הנושא של חוסר אחידות בהגדרת הטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: זה כבר עובר את הגבול הזה וזה נשמע הזוי מבחינתי.

מיכל רוזין: לא שמעתי.

עאידה תומא סלימאן: לא שמעת?

עאידה תומא סלימאן: פספסת.

<איילה אליהו: החוק קובע שאם יש הטרדה, צריך להפריד ולהרחיק את הנילון מהמתלוננת, אבל לצערנו יש גם דוגמאות שבהן דווקא את המתלוננת מזיזים מתפקידה.

<איילה אליהו: יש דוגמא של עובדת במכללת דוד ילין, עובדת קבלן, שהוטרדה והזיזו אותה למקום אחר, לקמפוס אחר.

<איילה אליהו: לגבי פיטורין, אז באמת יש לנו מעט מקרים של פיטורים של מרצים.

<איילה אליהו: יש רק 7 מקרים כאלה, שבשניים מהמקרים צוין שהמרצה פוטר בשל אירוע קודם, ואז אנחנו לא יודעים אם יש קשר בין התלונה לבין הפיטורין.

<איילה אליהו: זה יכול להיות בעיה עבור עידוד מתלונות להגיש תלונה ועבור הרתעה באופן כללי.

מיכל רוזין: יש עדכון בין הממונות למניעת הטרדה מינית בין מוסדות האקדמיה?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: זה אחד הדברים הבעייתיים.

מיכל רוזין: מה זאת אומרת?

מיכל רוזין: הוא עכשיו עבר מאוניברסיטת חיפה לאוניברסיטת תל אביב, אף אחד לא יודע כלום?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא.

<קריאה: את נוגעת בדיוק בנקודה הרגישה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני אמרתי.

עאידה תומא סלימאן: אחת הבעיות בחוסר השקיפות, למרות שהחוק מחייב שהמוסד צריך לדאוג לאי הישנות ההטרדות או העבירה, בכל זאת זה שלא מודיעים, אדם יכול לעבור ממוסד למוסד ואף אחד לא יטרח לשאול למה בכלל המעבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים על מקרה שהתפוצץ השנה הזו, של מרצה שיצא ממכללת עמק יזרעאל על רקע כזה או אחר, על רקע של הטרדות מיניות והוא ממשיך ללמד בבית ספר אחר להכשרת מורים.

עאידה תומא סלימאן: כרגיל.

עאידה תומא סלימאן: בלי שום בעיה.

עאידה תומא סלימאן: מעניין אותי לגבי הרשימה הזאת, כי יש כמה דברים שאו שהם זלזול במוח וב-IQ שלנו, או זלזול בחוסר או אני לא יודעת מה.

עאידה תומא סלימאן: למשל הבהרת נהלים זה סוג של ענישה או טיפול?

עאידה תומא סלימאן: רק מבהירים את הנהלים?

<קריאה: זה מופיע במניעה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה צריך להיות מהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שיש עבירה צריך להבהיר את הנהלים.

עאידה תומא סלימאן: אפילו החוק אומר את זה.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו מדברים על סוג של טיפול, הבהרה.

עאידה תומא סלימאן: דבר אחר, יש לך שם הפניה לטיפול פסיכולוגי, של מי?

עאידה תומא סלימאן: הפנייה של מי?

עאידה תומא סלימאן: של המתלוננת או של הנילון?

עאידה תומא סלימאן: מה בדיוק?

<איילה אליהו: האמת זה יכול להיות, זה תלוי במקרה.

עאידה תומא סלימאן: ועל סמך מה מעבירים אותו לטיפול פסיכולוגי?

עאידה תומא סלימאן: את המתלוננת אני מבינה, אבל זה חלק מהטיפול?

<איילה אליהו: לא, אני אתן דוגמא קצת קיצונית של סטודנטית שהטרידה מרצה וזה היה בשל מצב נפשי קשה, אז הפנו את הסטודנטית לטיפול פסיכולוגי.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: והאחרון זה עסקת טיעון.

עאידה תומא סלימאן: מי עושה עסקאות טיעון?

עאידה תומא סלימאן: כלומר, למי יש את הסמכות לעשות?

עאידה תומא סלימאן: כלומר מה זה עסקת טיעון?

עאידה תומא סלימאן: להסתדר.

יוסף ג'בארין: בכלל, כן.

עאידה תומא סלימאן: הטיפול זה שהסתדר.

עאידה תומא סלימאן: מה זה?

יוסף ג'בארין: בכלל, כבוד יושבת הראש, יש כמה סעיפי סל, שאני רואה אותם כמכבסת מילים לכך שבעצם לא היה טיפול.

עאידה תומא סלימאן: ברור, ברור.

יוסף ג'בארין: גם עסקת טיעון, גם הסתדר, גם תלונת שווא, הועברה לטיפול אחר.

יוסף ג'בארין: זה לא טופל אפילו, הליך גישור - - -

אוסאמה סעדי: גם הליך גישור, שמגשרים ביניהם.

עאידה תומא סלימאן: לא, עסקת טיעון והליך גישור – גישור למה?

אוסאמה סעדי: לא, יש הבדל, גברתי יושבת הראש.

אוסאמה סעדי: עסקת טיעון לפעמים מגיעים לעסקות טיעון כמו בבית משפט.

אוסאמה סעדי: אבל להליך גישור שמגשרים בין המתלוננת לבין המטריד?

עאידה תומא סלימאן: אבל מה זאת אומרת עסקת טיעון בהליך של טיפול בתלונה?

עאידה תומא סלימאן: היועצת המשפטית, מה זה?

אוסאמה סעדי: כל העניין הזה של התקנון בוועדת משמעת.

יוסף ג'בארין: או שהיה מעשה של הטרדה מינית או שלא.

אוסאמה סעדי: כשהיא לא אומרת כלום, זה אומר דרשני.

אוסאמה סעדי: שתיקתה רועמת.

<קריאה: אפשר לקבל רשות דיבור, שאפשר יהיה להבהיר דברים שנעשו?

אוסאמה סעדי: כן, נו.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אבל מבחינתי, כאשר כותבים שדרך טיפול זה הסתדר, מה שיסבירו לי, לצערי, לא ישכנע אוי.

עאידה תומא סלימאן: הסתדר זה לא טיפול.

עאידה תומא סלימאן: צריכים להגיד לי מה נעשה כדי שזה יסתדר.

עאידה תומא סלימאן: הסתדר זה לא טיפול.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<איילה אליהו: כאמור, אני מצטטת פה את מה שנאמר בדיווחים, זה לא הניסוחים שלי.

עאידה תומא סלימאן: ברור, זה לא אישי נגדך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<איילה אליהו: לסיכום, אנחנו רואים ש - - -

יוסף ג'בארין: אגב, סליחה שאני קוטע, זה יותר מ-10% שזה ככה.

יוסף ג'בארין: כלומר יותר מ-10% מהתלונות שזה או גישור, הסתדר.

יוסף ג'בארין: זה לא מעט.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<איילה אליהו: ראינו ש-65 מוסדות דיווחו השנה שזו עלייה לעומת השנה שעברה, אבל עדיין - - -

<קריאה: אבל יש 152 מוסדות, זאת אומרת שזה רק - - -

מירב בן ארי: יש 65.

<קריאה: כמה מוסדות יש?

<קריאה: היא כוללת את המוסדות להנדסאים לא אקדמאיים.

<איילה אליהו: שמחויבים לדווח.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: לא 65.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<קריאה: לא, אבל יש מוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: תעני למיקרופון.

<איילה אליהו: אני אסביר שהמוסדות שחייבים בדיווח זה לא רק המוסדות שמוכרים על ידי המל"ג, אלא גם מוסדות שמוכרים על ידי משרד הכלכלה, מע"צ, מוסדות להכשרת הנדסאים ומוסדות של - - -

<קריאה: משרד העבודה והרווחה.

<קריאה: הם עברו למשרד העבודה והרווחה, הם כבר לא יושבים תחת משרד הכלכלה.

<איילה אליהו: אוקיי, טוב לדעת.

<איילה אליהו: ומוסדות שתחת משרד התרבות, גם הם מחויבים לדווח.

<קריאה: למשל מכללת ארז, מישהו יודע מה זה מכללת ארז?

<קריאה: מכללה להנדסאים.

<קריאה: אפשר שנייה לדבר?

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל להודות - - -

<איילה אליהו: אז אני אסיים.

<איילה אליהו: אז ראינו שיש חוסר אחידות בדרכי הטיפול ובהגדרות של מה זה הטרדה ומה היא לא ולכן יש אולי מקום לשקול גיבוש קווים מנחים לטיפול בתלונות, להגביר את השקיפות לגבי דרכי הטיפול של המוסדות ולשפר את ההנגשה לקהלים השונים, גם על ידי מינוי אחראיות מהקהלים השונים של המוסד, לתת להן את ההכשרה המתאימה.

<איילה אליהו: לתרגם לשפות המתאימות לקהלים השונים.

<איילה אליהו: לסיום, אנחנו יודעים שמספר המרצות בתוך הסגל של האוניברסיטאות הוא רק 30% מהסגל הבכיר ורק 15% מרצות יש מתוך פרופסורים מן המניין.

<איילה אליהו: אז יכול להיות שאם נשפר את המאזן כאן בין נשים לגברים, זה גם ישפר את נושא ההטרדה המינית.

<איילה אליהו: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: לא מוחאים כפיים בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: לא בגלל שאין דברים שמגיע לאנשים עליהם מוחאים מחיאות כפיים, אבל לא עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, כל מי שרוצה או רוצה לדבר, להירשם אצל מנהלת הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: פרופסור רחל ארהרד, ראש פורום בי סייף, אוניברסיטת תל אביב.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<רחל ארהרד: כן, אוקיי, שלום.

<רחל ארהרד: פורום בי-סייפ הוא הפורום שאליו מוזמנות ומגיעות הנציבות בכל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

<רחל ארהרד: אז ככה שיש לנו תמונה כוללת.

<רחל ארהרד: ראשית, אכן השאלות הן במקום.

<רחל ארהרד: יחד עם זה לאותם חברי כנסת שהצטרפו ולא היו בעבר, אנחנו רק צריכים לומר – אנחנו בפריצת דרך מאין כמותה, תודות ליושבת ראש הוועדה, שכן, בעצם התמסדנו.

<רחל ארהרד: השנה השנייה אומרת יש דו"ח אחיד, מגישים, יש נתונים.

עאידה תומא סלימאן: יש תוספת של 100% בדיווחים.

<רחל ארהרד: מדהים.

<רחל ארהרד: מדהים.

<רחל ארהרד: בעיקר במוסדות שהם כן של מל"ג ומוכרים וכו'.

<רחל ארהרד: עכשיו, גם זה שהדו"חות מולאו רובם בצורה מסודרת, מלאה, זה כאילו חזון אחרית הימים, על מה שרצתה התאחדות הסטודנטים ובצדק, שיהיו נתונים, נראה תהליכים, תופעות, שנבין מה קורה במדינה שלנו לא רק מהשמועות והכתבות באינטרנט וברשתות החברתיות.

<רחל ארהרד: אז לכן גם לומר דברים טובים וכל הכבוד לכנסת על פועלה הנחרץ, המתמיד בנושא הזה.

<רחל ארהרד: עכשיו, אשר לחברי הכנסת ששאלו – השתלמות אכן בתיקון לחוק משנת 2014 – נאמר שנציבות, עם כניסתן לתפקיד, שכן יש כאן נציבות גם בחדר שהן כבר 10 שנים בתפקיד, 12.

<רחל ארהרד: המחוקק אמר, נציבות עם כניסתן לתפקיד יעברו השתלמות, מינימום 18 שעות.

<רחל ארהרד: פורום בי-סייפ באוניברסיטת תל אביב מציע.

<רחל ארהרד: הגיעו למעלה מ-20 נציבות חדשות, השתלמות כדת וכדין בכל ההיבטים של להיות נציבה במוסד להשכלה גבוהה, קיבלו תעודות, קיבלו הסמכה והן נציבות לכל דבר.

<רחל ארהרד: זה הפורום וההשתלמות ויש פה נשים שהיו בהשתלמות.

<רחל ארהרד: אשר לשאלתכם מי הנציבה, אכן, שוב התיקון לחוק מבהיר במוסדות מעל 2,000 סטודנטים תהיינה שתי נציבות מסגלים שונים ואכן על זה אפשר לדון מי הוא מי.

<רחל ארהרד: בואו נלך לדבר העיקרי שאותנו כרגע מעסיק וזה מספר התלונות.

<רחל ארהרד: יש כאן בעצם מה אנחנו רואים ויפה הציגה כאן את הנתונים.

<רחל ארהרד: אנחנו רואים כאן בעצם שני דברים.

<רחל ארהרד: הדבר הראשון, שמספר התלונות בשנים האחרונות, מאז שהתחלנו לאסוף נתונים, הוא קבוע.

<רחל ארהרד: כלומר, יש לנו 310,000 סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה שהם במסגרת המל"ג.

<רחל ארהרד: 310,000 סטודנטים וכפי שד"ר איילה אמרה, היו 231 תלונות וזה מספר דומה למספר התלונות בשנה שעברה.

<רחל ארהרד: כלומר, בעצם אנחנו רואים שיש יותר פניות וזה דבר מבורך, שאומר לנו יש ערנות, יש תשומת לב, יש רגישות.

<רחל ארהרד: אנשים פונים, נשים פונות ושואלות, מתייעצות וזה בהחלט תהליך שהוא מאד מאד חיובי.

<רחל ארהרד: מספר התלונות לא עלה וכך בעצם, וזה שוב, יושב ראש יושב ראש התאחדות הסטודנטים של 310,000 סטודנטים, מר רם שפע, והם טרחו על הסקר השנתי המבורך, המקצועי.

<רחל ארהרד: רק מילים טובות יש לומר.

עאידה תומא סלימאן: הם תיכף יציגו.

<רחל ארהרד: למעלה מ-11,000 סטודנטים ענו והם גם מדווחים בעצם על שינויים מזעריים בתלונות.

<רחל ארהרד: אז אם כך, מה הבעיה שאיתה אנחנו מתמודדים וגם לחברת הכנסת רוזין, אני חושבת שזה מידע מאד חשוב.

<רחל ארהרד: תראו, הבעיה שלא מתלוננים.

<רחל ארהרד: כלומר, בדיוק כמו במרכזי הסיוע לנפגעות הטרדה מינית, פגיעה מינית ובאוניברסיטאות, רק שיעור קטן ממי שמדווח שעבר הטרדה מינית מסוג זה או אחר, אכן פונה ומתלונן.

<רחל ארהרד: אתם עומדים למיטב ידיעתי, תאמרו אחר כך, מרכזי הסיוע על 15% בסוף מתלוננות.

<רחל ארהרד: אחוז דומה גם באוניברסיטאות.

<רחל ארהרד: ולכן בדו"ח - - -

מיכל רוזין: לא, לא, אני חושבת שההשוואה לא נכונה.

עאידה תומא סלימאן: לא.

<רחל ארהרד: אוקיי.

מיכל רוזין: יש הבדל בין מרכזי סיוע, שמטרתם לקבל פניות, לבין תפקידך, שמטרתך לעודד קבלת פניות ולעודד את - - -

<רחל ארהרד: נכון.

מיכל רוזין: את העלאת רמת הדיווח.

מיכל רוזין: זה לא אותו דבר, את יודעת, של ארגון סיוע, שיושב ואומר אוקיי, תפנו אלי אם אתה צריך אותי.

מיכל רוזין: זה שונה.

<רחל ארהרד: זה שונה ויחד עם זה דומה, מפני שעומדת אישה/נערה/סטודנטית שהוטרדה והיא שואלת את עצמה – עכשיו אני אתלונן, אני אעבור את האונס השני, את ועדת המשמעת, את כל הדברים האלה - - -

מיכל רוזין: אז לכן מה שאת אומרת זה שצריך שהיא לא תעבור את האונס השני ושצריך שתהיה הכלה לפנייה שלה, ואז - - -

<רחל ארהרד: יפה.

<רחל ארהרד: יש הכלה וראינו.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא נעשה את זה ממקום כזה, ואם אפשר לקצר.

<רחל ארהרד: כן, עוד משפט.

<רחל ארהרד: בדו"ח שהפורום הגיש בשנה שעברה נכתב מפורשת, יש לנו העתקים ונשמח לתת לחברי וחברות הכנסת ולכל מי שרוצה, שהמשימה שעומדת עתה בפנינו והיא המשימה העיקרית – כיצד ניתן להגביר את אמון הסטודנטים והסטודנטים במערכת של המוסדות להשכלה גבוהה ובנציבות, כדי שאכן הן תפנינה וזו בעצם המשימה שלנו.

<רחל ארהרד: ככתוב בבולד, בפונט של 22.

<רחל ארהרד: המשימה שלנו זה שאם נראה שעברנו שלב אחד, מודיעים, מדווחים, מודעות, מה לעשות שאותן נשים שאומרות הוטרדנו אכן תפנינה ואנחנו נוכל להכיל, לסייע, לטפל, לגשר בין שני סטודנטים טוב מאד לגשר.

<רחל ארהרד: יש הרבה דברים, אבל זה מאד מאש חשוב ולכן הבה נחגוג על הדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<רחל ארהרד: עוד מילה על האחידות, על זה צריכים לדון.

<רחל ארהרד: אין דומה מוסד של 2,000 ל-30,000.

<רחל ארהרד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחלק מבניית האמון של ציבור הסטודנטיות והסטודנטים בצורת התלונה ולגשת להתלונן, זה איך מטפלים בכל התלונות שכבר קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: אם מטפלים בתלונות כמו שצריך והם מדווחים ויש שקיפות במה שקורה, אז יותר סטודנטיות גם כן יתלוננו.

עאידה תומא סלימאן: ואם ידעו את ההוראות ולאן לפנות ויקבל ואת המידע בכלל השפות, אז גם כן יהיו יותר.

עאידה תומא סלימאן: זה לא במקרה שהתקנות של החוק מדברות על הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת יוגב ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כמה נושאים שמדאיגים אותי בדיון הזה.

יוסף ג'בארין: אחד, לגבי האחידות, שאת אומרת בצדק שצריך לדון בזה וללבן את זה יותר.

יוסף ג'בארין: יש משהו בעייתי לדעתי בכך שכל מוסד מתנהל באופן עצמאי.

יוסף ג'בארין: מה גם שמדובר בהרבה יחסים קולגיאליים בתוך המוסד, מה שמקשה יותר על החקירה, על בירור התלונה וכדומה.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שיש מקום שהמל"ג ייכנס לתמונה וידון איך אפשר באמת לעשות יותר אחידות, גם ברמה של ההתייחסות והעונשים, אבל גם ברמה של תיאום עמדות.

יוסף ג'בארין: זה הנושא הראשון.

יוסף ג'בארין: הנושא השני הוא מעורבות הסטודנטים.

יוסף ג'בארין: אני מרגיש שהסטודנטים לא מספיק לוקחים חלק בתהליך הזה ומפריע לי שאולי המצב המשפטי לא מחייב - - -

עאידה תומא סלימאן: אולי שלסטודנטים לא ניתנת האפשרות להיות חלק.

יוסף ג'בארין: כן, נכון, לזה הכוונה.

יוסף ג'בארין: שלא הייתה מספיק דאגה שהם יהיו שותפים.

יוסף ג'בארין: אני רואה מצב בעייתי שבו סטודנטים במוסדות מסוימים הם לא כתובת.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שאין נציג שיהיה כתובת, כי עם כל הכבוד לסגל האקדמי ולסגל המנהלי, יש כאן יחסי מרות בין הסטודנטים לבין שני הסגלים, גם המנהלי וגם האקדמי, אגב.

יוסף ג'בארין: אמנם אנחנו חושבים יותר על יחסי המרות אל מול הסגל האקדמי, אבל גם אל מול הסגל המנהלי מגישים עבודות, מבקשים בזה התחשבות.

יוסף ג'בארין: לכן, במסגרת של יחסי תלות כאלה, לדעתי צריך לחשוב מחדש מה מעמדם של הסטודנטים ואני חושב שצריך שנחייב שיהיה בכל מוסד אקדמי נציג מטעם הסטודנטים, שיהיה מעורב בתהליך הזה.

יוסף ג'בארין: שלוש, סוגית הפצת הידע על מי הוא הנציג, לרבות שם וטלפון ואיך להגיע אליו תוך שמירת הפרטיות.

יוסף ג'בארין: אני חושב שכאן יש קושי שצריך גם לטפל בו.

יוסף ג'בארין: דובר והעליתם גם את סוגית התרגום.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים שבהרבה מוסדות, הרבה מהסטודנטים, אפילו יותר מ-50% מהסטודנטים הם דוברי השפה הערבית, זאת אומרת הם ערבים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שצריך ממש לחייב שיהיה גם שימוש כמובן בכל המודעות האלה בשפה הערבית ואי אפשר להשלים עם המצב הזה שאין מודעות בשפות הללו.

יוסף ג'בארין: הדבר השלישי זה סוגית ההכשרה.

יוסף ג'בארין: צריך לחשוב על סוגית הדרישות.

יוסף ג'בארין: האם כל אדם בסגל האקדמי, כל אדם בסגל המנהלי יכול למלא את התפקיד הזה וזה לא בטוח.

יוסף ג'בארין: אז יכול להיות שיש כאן - - -

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה היו ההגדרות כאן.

יוסף ג'בארין: כן, השאלה אם ההגדרות האלה נותנות מספיק הגנה.

יוסף ג'בארין: שוב, אני מתייחס בעיקר לרגישות, כשזה קורה בקרב הסטודנטים, ביחסים שלהם עם הסגל המנהלי והסגל האקדמי.

יוסף ג'בארין: הדבר האחרון, אתם מדברים על מוסדות אקדמאיים שהם בחסות המל"ג.

יוסף ג'בארין: השאלה שלי מה קורה לגבי מוסדות להכשרת מורים, שעד היום בחלקם הם - - -

עאידה תומא סלימאן: הם גם בפנים.

יוסף ג'בארין: הם בפנים, אוקיי.

יוסף ג'בארין: תודה.

יוסף ג'בארין: שם לא תחת המל"ג עד היום.

יוסף ג'בארין: חלק מהם.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

<קריאה: סליחה, זו דווקא נקודה חשובה, כי הם לא הגיעו אלינו, אלא שחייבים.

<קריאה: אלה שתחת המל"ג.

<קריאה: הם אמורים לדווח.

יוסף ג'בארין: כי למשל ארבע מכללות להכשרת מורים בחברה הערבית, כבוד יושבת הראש.

<עומרי גולן: רק תיקון, המכללות להכשרת מורים הן תחת המל"ג, הן פשוט לא תחת תקצוב - - -

יוסף ג'בארין: חלקן, הן בתהליך של מעבר.

<עומרי גולן: כולן.

<עומרי גולן: לא, הן לא.

<עומרי גולן: רגע, אני אבהיר.

עאידה תומא סלימאן: רגע.

עאידה תומא סלימאן: אולי תציג.

עאידה תומא סלימאן: את יכולה להתקרב למיקרופון ותאמרי שם ותפקיד בבקשה.

<חנה שטיינברג: שלום, סליחה על האיחור.

<חנה שטיינברג: חנה שטיינברג, נציגת אגף הכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך.

<חנה שטיינברג: אין כיום מכללות אקדמיות שהן לא תחת המל"ג.

<חנה שטיינברג: גם אם הן לא עברו לות"ת, הן במל"ג וישנם כן סמינרים של המגזר החרדי שהם לא במל"ג.

<חנה שטיינברג: ועד כאן העדכון.

יוסף ג'בארין: אז המכללות להכשרת מורים בחברה הערבית כולם - - -

עאידה תומא סלימאן: הן תחת משרד החינוך?

<חנה שטיינברג: הן תחת משרד החינוך, באחריות המל"ג.

<חנה שטיינברג: הן עכשיו בתהליך העברה לות"ת, שזה גם אומר - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אני מדברת על החרדים.

<חנה שטיינברג: החרדים הם רק משרד החינוך.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אלה גם כן מחויבים לדווח והם לא עשו.

עאידה תומא סלימאן: אז אנחנו נצטרך מכם רשימה של כלל המוסדות האלה, כדי שנבקש מהם, כמו שהזכרנו לכולם, שהם מחויבים לדווח לוועדה על מה שקורה אצלם במוסדות.

אוסאמה סעדי: אבל בהמשך למה שאמר חברת הכנסת יוסף ג'בארין - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה ממילא תקבל את זכות הדיבור עכשיו.

אוסאמה סעדי: לא, השאלה לגבי המוסדות שלא דיווחו, יש דווקא את המכללות שהוא דיבר עליהן – מכללת סכנין, המכללה האקדמאית בית ברל, שפשוט אין דיווחים.

אוסאמה סעדי: הם לא דיווחו.

עאידה תומא סלימאן: בית ברל דיווחו.

אוסאמה סעדי: המכללה האקדמית הערבית.

עאידה תומא סלימאן: דיווחו.

עאידה תומא סלימאן: הם מהמוסדות שדיווחו אחרי 15 בדצמבר באיחור, בגלל זה לא נכללו במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

אוסאמה סעדי: הם מופיעים תחת המוסדות שלא דיווחו, לכן אני אומר.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הם דיווחו אחרי ה-15 בדצמבר.

עאידה תומא סלימאן: אבל נכון, מכללת סכנין לא דיווחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לך זכות דיבור, חבר הכנסת סעדי.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה לדבר עכשיו?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: אז כמובן שאני מברך על הדיון, גברתי יושבת הראש, הדיון החשוב הזה ולכן אנחנו פה גם לגבי הסטודנטים והיינו גם בעמדה של הנהגת ציבור הסטודנטים בשנות ה-80 – אני וכבוד יושבת הראש וגם חברי, חבר הכנסת יוגב ג'בארין ואחרינו בזמן רב גם מירב.

אוסאמה סעדי: העניין הזה הוא מאד חשוב.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בזמנו גם מלווה ומייצג חלק מהסטודנטים בוועדות המשמעת ואני יודע מה קורה בתוך ועדות המשמעת האלה, שמנסים לסגור את זה ואין אחידות ויש תקנון ואנחנו ראינו את רמת העונשים שחלקם בכלל הם לא עונשים.

אוסאמה סעדי: מה זה הליך גישור?

אוסאמה סעדי: אני משתומם שהליך גישור בתלונה על הטרדה מינית, שמנסים לגשר בינה לבין המרצה למשל, אז בוודאי שאנחנו כמובן מברכים על כך שיש דיווח, שיש עלייה כפי שאמרה יושבת הראש, עלייה בדיווחים ויש עכשיו הנחיות ומתחילים לדווח, אז כמובן שאני מברך על כך.

אוסאמה סעדי: אני מבקש מהוועדה לפנות למוסדות שלא דיווחו ולחייב אותם שידווחו על הנתונים אצלם, במיוחד במוסדות שלא דיווחו עד עכשיו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שצריך להתחיל לגבש תקנון אחיד עם הנחיות.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שיש ייחוד ומבקרים פרטניים וכל מקרה לגופו, אבל בכל מקרה צריך פה, מאחר שמדובר גם במקרים שמגיעים להרחקה או להדחה או לפיטורין, אז כמובן גם צריך לשקול את העניין הזה של פרסום.

אוסאמה סעדי: כי אם באמת הוגשה תלונה והתלונה מוצדקת והמרצה פוטר או הורחק מהמכללה, אני לא רואה שום סיבה שלא לפרסם את השם שלו, כדי שכולם יידעו שיש תלונה מוצדקת ושהוא קיבל את העונש שלו ושלא ילך, כמו שאמרתם, למוסד אחר.

אוסאמה סעדי: לכן בהחלט אני חושב שצריך ואני מברך את הוועדה ואת יושבת הראש על הדגש שהיא שמה בעניין הזה ולהמשיך ולעקוב אחרי זה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רם שפע, יו"ר התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות, בבקשה.

<ליאת הלבץ: ברשותכם, אנחנו נחלק את הדברים של רם לשניים.

<ליאת הלבץ: רם עוד שנייה יתייחס לעקרונות ולדברים - - -

מיכל רוזין: איך סידרנו לך יום נוח, עברת מחדר לחדר.

מיכל רוזין: ראית מה זה?

<ליאת הלבץ: סידרתי אותו לעצמי.

<ליאת הלבץ: אני ליאת הלבץ, מנהלת קשרי ממשל בהתאחדות הסטודנטים הארצית.

<ליאת הלבץ: פה איתי קרן שרינגטון, עובדת איתי בצוות קשרי ממשל.

<ליאת הלבץ: גם אנחנו בעצמנו עשינו איזה שהוא מעבר על כלל הדו"חות, איזה שהוא מיפוי פחות מספרי ונתונים, אלא יותר תכנית ואנחנו נשמח להתייחס לזה.

<ליאת הלבץ: קודם כל אני חייבת לומר על המוסדות שלא הגישו, בין היתר אני חייבת פה כדוגמא את מכללת אורנים, שראינו שלא הגישו דו"ח.

<ליאת הלבץ: לגבי המוסדות שלא הגישו דו"ח - ביקשנו מאגודות הסטודנטים הספציפיות באותם קמפוסים, ללכת לבדוק למה לא הגיע דו"ח מאותו מוסד.

<ליאת הלבץ: צר היה לנו מאד לשמוע שהתשובה של מכללת אורנים היא – הנציבה בחופשת לידה ולכן לא נשלח דו"ח.

<ליאת הלבץ: אם הנציבה בחופשת לידה ולא שולחת דו"ח, אז מה קורה לסטודנטית שמגיעה למצב של תלונה או פנייה - - -

עאידה תומא סלימאן: את יודעת, חופשות לידה קורות באופן פתאומי.

עאידה תומא סלימאן: לא מצליחים להתכונן לפני זה למחליפה.

<ליאת הלבץ: אז באמת זו סוגיה שחשוב להבין ואני מציעה אולי לוועדה גם לשנים הבאות לדרוש באמת תשובות ספציפיות מהמוסדות, שלא מעבירים דו"חות מדוע הם לא מעבירים דו"ח.

<ליאת הלבץ: דבר נוסף שאני חייבת להגיד, רחל פה העלתה את עניין אמון הסטודנטיות, איך הן אמורות לפנות – סטודנטים וסטודנטיות, שאמורים לפנות.

<ליאת הלבץ: אני חייבת לומר דווקא כסטודנטית ששומעת מחברות שלה, שמוטרדות לא אחת ולא פעמיים ברחבי הקמפוסים, הסיפור הזה תלוי בסופו של יום בהתנהלות המוסד והנציבות שנמצאות בקמפוסים.

<ליאת הלבץ: זה אחריותם שיהיה את האמון הזה.

<ליאת הלבץ: כשאני שומעת מחברה שלי שמוטרדת ומה שהיא עושה בסופו של יום זה הולכת ומתלוננת ומציעים לה לעבור אולי התמחות.

<ליאת הלבץ: אולי ניתן לך פטור מנוכחות בקורס של אותו מרצה, כדי שלא תצטרכי להתמודד מולו.

<ליאת הלבץ: אז ברור שלסטודנטיות לא יהיה אמון.

<ליאת הלבץ: ברור.

<ליאת הלבץ: כי כשזה מה שמציעים להן וזה החלופות שמעמידים בפניהן, אז ברור שהן תלכנה ותגדנה לחברות שלהן – אל תלכו להתלונן ואני מבינה אותן לחלוטין.

<ליאת הלבץ: אני לא יודעת מה הייתי עושה אם אותי היו מטרידים.

<ליאת הלבץ: איך אני הייתי מתמודדת אחרי ששמעתי כזה סיפור מחברה, שזה מה שקרה לה.

<קריאה: איזה מוסד?

<ליאת הלבץ: אני מנועה מלהגיד את הפרטים.

<ליאת הלבץ: מנועה.

<קריאה: למה, אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, סליחה, סליחה.

<ליאת הלבץ: את צודקת לחלוטין והלוואי ואותן סטודנטיות היו מוכנות, כי מגיעים אלינו אין סוף מקרים ופרטים על התמודדות הזויה של המוסדות.

<ליאת הלבץ: הלוואי והיינו יכולים לשתף ולספר, אבל אנחנו לא יכולים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: כשאומרים דבר כזה חמור ויושבים בחדר כמה וכמה מוסדות, אני חושבת שזה לא חשיפה אישית אם אומרים זה קרה במוסד ההוא.

<קריאה: נכון, למה אי אפשר לומר?

עאידה תומא סלימאן: אחרת אי אפשר להתייחס לכך.

<ליאת הלבץ: אז אני אגיד לכם בדיוק את העניין.

<קריאה: אנחנו לא מבקשים לדעת - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני יודעת על מה מתעקשים ואני מבקשת עכשיו.

<ליאת הלבץ: אני מבינה לחלוטין את ההתעקשות שלכם.

<ליאת הלבץ: אני באמת מבינה אותה ואני שותפה לה מאד ואנחנו גם בעצמנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, כי אם מדברים על שקיפות, אז - - -

<ליאת הלבץ: נכון, נכון ואנחנו גם בעצמנו מנסים ומבקשים מאותן סטודנטיות שפונות אלינו, או מקרים שמגיעים אלינו, אנחנו מבקשים גם מהם להיחשף ולספר על המוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, שנייה.

<קריאה: רגע, אני רוצה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, את תשמעי אותי עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבקשת ממך לחשוף סטודנטיות, לכן אני לא רוצה התייחסות לנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת דבר אחד – באיזה מוסד זה קרה?

עאידה תומא סלימאן: זהו.

<ליאת הלבץ: אני באמת מצטערת, אבל זו סיטואציה - - -

עאידה תומא סלימאן: אז זה מידע שאנחנו לא נוכל להתייחס אליו וחבל לבזבז את הזמן שלנו עליו.

עאידה תומא סלימאן: תמשיכי.

עאידה תומא סלימאן: למרות שאני יודעת ואני חושבת שאם אנחנו יושבות פה ומחליטות שצריך שקיפות כדי שנוכל לקדם את הטיפול בנושאים, אז שקיפות חלה על כולם, במיוחד אם היא לא חושפת אנשים ספציפיים.

עאידה תומא סלימאן: אם זה לא חשיפה לסטודנטית עצמה, שרק לה יש את הזכות להגיד – הנה, אני יוצאת בגלוי ואומרת שלי.

מירב בן ארי: ממה את חוששת?

מירב בן ארי: הרי אם זה קרה, אז זה קרה.

מירב בן ארי: מה לעשות?

מירב בן ארי: שהמוסד ייקח אחריות על מה שקרה אצלו.

<ליאת הלבץ: לא, זה לא מקרה שלי, זה לא קרה לי, זה קרה לחברה.

עאידה תומא סלימאן: בכל זאת.

עאידה תומא סלימאן: את מבינה את הסודיות כנראה בצורה לא - - -

<ליאת הלבץ: אני מבינה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני חושבת בצורה מוטעית.

עאידה תומא סלימאן: סודיות אומרת לא לחשוף את המתלוננת, כל עוד היא לא רוצה להיחשף, אבל לא את המוסד ולא את הגורם שלא טיפל נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה חובה עלינו לחשוף דווקא.

עאידה תומא סלימאן: וזהו.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

<ליאת הלבץ: אני עוברת את זה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני אחליט מתי חוזרים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה - - -

<קריאה: אבל אתם מבקשים ממנה לחשוף פרטים או מידע שהיא לא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לקיים דיון בין המשתתפים שלא קיבלו זכות דיבור.

עאידה תומא סלימאן: אני אמרתי את מה שאמרתי, אני חושבת שזה מבטא את העמדה של הרבה מהאנשים שיושבים פה ואם את לא רוצה לדבר על המוסד, אז אני מבקשת, תעברי הלאה לנקודה הבאה ולא להעלות נושאים שאי אפשר להתייחס אליהם.

<ליאת הלבץ: בסדר גמור, אני מתקדמת הלאה ברשותכם.

עאידה תומא סלימאן: ולקצר.

<ליאת הלבץ: אני רק חייבת להוסיף עוד דבר אחד.

<ליאת הלבץ: אני כן אגיד, אני סטודנטית במרכז הבינתחומי בהרצלייה לתואר שני, שדווקא בתואר שני אנחנו חייבים לומר ברור ונראה לעין שיש דווקא יותר תלונות ויותר מקרים, דווקא בגלל הסיטואציות היותר קרובות בין סטודנטים למרצים.

<ליאת הלבץ: כסטודנטית לתואר שני, אני בשנה שנה כבר לתואר שני, עד היום, בשנתיים שאני כבר במוסד, לא קיבלתי כלום, אם זה לומדה, אם זה איזה שהוא שיח עם הנציבה, איזו שהיא התקשרות כלשהי, מעבר לזה שתלוי בשירותים דף עם שם הנציבה והטלפון שלה.

<ליאת הלבץ: מעבר לזה לא התקיים עוד שיח ואני חושבת שזה מקרה פרטני, שהנה, אני משתפת - - -

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין איזה שיח.

מירב בן ארי: זאת אומרת אם יש למישהי בעיה, יש דרכים - - -

<קריאה: זה לא נכון.

מירב בן ארי: יש אתר אינטרנט.

מירב בן ארי: אם יש בעיה, פונים.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: זה מה שאני חושבת.

<ליאת הלבץ: אנחנו נתקדם ברשותכם.

מירב בן ארי: אני חושבת, יש אתר אינטרנט, חלילה קרה לי הטרדה מינית בקמפוס, אני אכנס לאתר, אני אראה את השם, כמו בצבא אגב, כמו במשטרה, כמו בשב"ס, כמו בכל מקום שיש נציבה ואני אלך אליה ואני אדבר איתה.

מירב בן ארי: יכול להיות אגב שאני לא אלך, זו החלטה שלי, אבל לעשות שיחות עם הנציבה?

מירב בן ארי: אנחנו מדברים פה על אנשים מבוגרים, לא מדברים פה על קטינות, מדברים פה על נשים שהגיעו לאוניברסיטה ואם יש להן בעיה, אני יודעת לאן לפנות.

מירב בן ארי: גם פה בכנסת, פעם עשו לי שיח?

מירב בן ארי: מי זאת הנציבה פה בכלל?

<קריאה: מי הנציבה בכנסת?

עאידה תומא סלימאן: לימור.

מירב בן ארי: נו, אם הייתה לי בעיה בכנסת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: את במצב אחר לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: לנו כחברי כנסת עוד מעט תהיה גם הדרכה בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שביקשתי וזה מה שיקרה.

<ליאת הלבץ: ברשותכם, אנחנו נמשיך את ההתייחסות לדו"חות עצמם.

עאידה תומא סלימאן: לא, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל יש יותר מדי רעש באולם.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אתם חילקתם בינך לבין רם.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אתם מכניסים לי עוד דוברת, אז שנייה.

עאידה תומא סלימאן: יש אחרים, יש לי רשימה מאד ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אתם עדיין לא הגעתם לסקר שעשיתם?

עאידה תומא סלימאן: אני לא אתן לזה חצי שעה.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<קרן שרינגטון: אני אעזוב את מה שרצינו עוד להרחיב לגבי הממצאים ופשוט אני אדבר ממש בקצרה על הדברים שאנחנו חושבים שקצת עלו מהדו"חות או לא עלו מהדו"חות והם הדברים שחייבים לתת עליהם את הדעת או בדיון פה או בדיונים בהמשך, או בכל דרך אפשרית.

<קרן שרינגטון: הדבר הראשון שקצת עלה זה העניין של טיפול נפשי.

<קרן שרינגטון: מספר מתלוננות רב ומתלוננים, מדברים על כך שאת הסיוע הנפשי, בפן הפסיכולוגי ובפן הטיפולי, עם כל מה שהן עוברות, מעבר לעניין של החקירה והניהול של התלונה, איזה שהוא מענה נפשי עם מה שקורה.

<קרן שרינגטון: דובר פה על מנגנון היידוע, שבעצם יש לנו מצבים שמרצה נאלץ לעזוב את המוסד והמוסדות שאליהם הוא עובר לא יודעים על ההליכים שהיו ולכל העניין הזה של שקיפות של הדברים, חייב למצוא לזה פתרון, כי באמת יש עניין של הפוגע ממשיך כשלא יודעים שום דבר ממה שהיה.

<קרן שרינגטון: דובר קצת על חובת דיווח למשטרה.

<קרן שרינגטון: יש באמת מקרים שאנחנו חושבים שחייב להיות איזה שהוא עניין של עידוד לפנייה למשטרה ומהדו"חות הנושא הזה לא עלה.

<קרן שרינגטון: היו רק ארבעה או חמישה מוסדות שבאמת דיברו על עידוד פנייה למשטרה ובינינו, זה משהו שחייב להיות באחוזים הרבה יותר גבוהים.

<קרן שרינגטון: בעניין של אחידות בתקנונים, אנו מסכימים מאד שצריך להיות תקנון אחיד, אבל גם אם לא מגיעים לתקנון אחיד, חייבים להיות כללי בסיס שמנחים את כל המוסדות ומביאים איזה שהם קווים אדומים, ברורים מאד בכל העניינים שקשורים פה.

<קרן שרינגטון: כמה דברים שלא עלו בכלל: אחד זה פיצוי כספי לנפגעות.

<קרן שרינגטון: היה פה דיון לפני מספר שבועות שבאמת דיברו על העובדה שאחד הדברים שמאד מאד חשובים וחיוניים שיהיו בתוך כל – בין אם זה הסדר טיעון, בין אם זה לא משנה איך התלונה נסגרת, חלק מהעניין של הטיפול בה, לפעמים ראוי שהוא יהיה פיצוי כספי ובכל הפעמים ש - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, זה לא מה שהיה פה בדיון.

עאידה תומא סלימאן: זה היה בדיוק הפוך.

<קרן שרינגטון: דיברו אז על העניין של - - -

עאידה תומא סלימאן: על הסכמי ההשתקה ואנחנו שללנו את זה על הסף.

<קרן שרינגטון: אז שם דובר באמת על מי משלם.

מירב בן ארי: מי משלם?

<קרן שרינגטון: אז פה אנחנו רוצים להגיד שלא רק שלא דובר על מי משלם, לא דובר על עצם העניין שנכון בחלק מהמקרים תשלום של פיצוי כספי.

מירב בן ארי: מי?

מירב בן ארי: המרצה או האוניברסיטה?

<קרן שרינגטון: כן, חד משמעית, הפוגע.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת - - -

<קריאה: זה מגיע לבית משפט.

<קרן שרינגטון: והדבר האחרון זה מצבים שבעצם סטודנטים וסטודנטיות, כחלק מהתואר שלהם, הולכים בעצם להכשרות וסיורים מחוץ לקמפוסים ושם גם היו מספר פניות, אבל אנחנו בטוחים שזה משהו שלא ניתן עליו הדעת.

<קרן שרינגטון: צריך למצוא איזו שהיא דרך - - -

<ליאת הלבץ: לתת כלים לנציבות.

<ליאת הלבץ: הנציבות לא יודעות לתת את הטיפול למקרה שיש גורם חיצוני.

<ליאת הלבץ: אם סטודנטית יצאה עכשיו להכשרה או התמחות - - -

<קריאה: בבית חולים יש נציבה?

מירב בן ארי: כן.

<ליאת הלבץ: נכון, אבל היא חוזרת בסופו של דבר לקמפוס, כי בקמפוס היא מרגישה בטוחה.

<ליאת הלבץ: באוניברסיטה היא לא - - -

מירב בן ארי: אבל גם בקמפוס יש.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אבל גם אם היא תצא להכשרה בבית חולים, בבית חולים יש נציבה גם כן.

עאידה תומא סלימאן: אז אי אפשר לפרוש את היריעה של הנציבה לכל מקום שבעולם.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר.

עאידה תומא סלימאן: היא אחראית בתוך האוניברסיטה.

<קרן שרינגטון: אולי מי שנשלח החוצה, חשוב שיידע שיש עוד כלים שעומדים לרשותו.

מירב בן ארי: אם היא נשלחת ועושה פרקטיקום בבית חולים שלוותה, יש מישהי שם.

מירב בן ארי: היא הולכת למשטרה, יש מישהי שם.

מירב בן ארי: וגם אם חלילה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק מה שאמרתי, חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: אני מקשיבה לה.

מירב בן ארי: אם חלילה היא במצב של פגיעה מינית, היא הולכת למשטרה.

מירב בן ארי: אגב, זו בעיה שהיא גם אמרה כאן.

מירב בן ארי: או שהיא מגישה תביעה אזרחית בגין אותו אדם, שישלם לה פיצוי.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, סיימתם?

רם שפע: אני אתייחס ואני אהיה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, תשמעו, זה לא יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: אני עומדת עם סטופר ואני מסיימת את הדיבורים.

עאידה תומא סלימאן: כי לא יכול להיות שתיקחו חצי שעה מהדיון.

רם שפע: בסדר גמור.

רם שפע: על הכיפאק, אני לא צריך יותר.

רם שפע: קודם כל אני שמח להיות כאן ואני אגיד את מה שאני אומר כל שנה, בתקווה שבשנה הבאה יהיו פה יותר גברים שידברו בנושא.

רם שפע: כבר נעשה דבר משמעותי.

רם שפע: אני מצטרף לרחל ועושה זום-האוט על הסיטואציה שבה אנחנו נמצאים.

רם שפע: אם מסתכלים על חמש השנים האחרונות, מצבנו משתפר כל הזמן וזה מצוין ואנחנו מברכים על כך בכלל שיש דיון, וחברת הכנסת סלימאן, בהקשר הזה, עבודתך מבורכת.

רם שפע: אבל הדיון הזה הרבה הרבה הרבה יותר נעים מהמציאות בשטח.

רם שפע: זה אחלה שאנחנו מסתכלים על הנתונים שאנחנו אלה שדרשנו אותם במשך הרבה שנים, אבל המציאות הקשה היא שיש תרבות מזעזעת.

רם שפע: זאת האמת.

רם שפע: אנחנו כאילו מיתממים שאנשים ילכו לנציבה בבית חולים.

רם שפע: הרי זה לא עובד ככה.

רם שפע: כי אם מישהי מוטרדת, אם מישהו מוטרד והוא מבין שהתרבות היא שזה דבר שעדיף לא לדבר עליו, אז הוא לא יפנה לאף אחד.

רם שפע: ואם אנחנו, בשולחן הזה, שיושבים פה אנשים עם מודעות - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לך הצעה קונקרטית איך משנים תרבות ביום אחד?

רם שפע: לא, אבל כן יש לי הצעה קונקרטית ל - - -

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אז חלק מהדברים שאנחנו עושים, זה לשנות את התרבות.

רם שפע: מצוין, אני מסכים.

רם שפע: אני ציינתי את זה, אבל אני רק אומר שצריך להתייחס לזה, כי בעיני כרגע אנחנו בצומת קריטי.

רם שפע: מכיוון שהיינו בתהליך להגיע למצב שבו יש דיווח, אז נכון, עוד לא כולם דיווחו, אבל גם זה ייעשה.

רם שפע: אני סומך על כולנו שהדיווחים יעלו, אבל בסופו של דבר, אם אנחנו לא נבין שאנחנו בצומת שאומר שאם בשנה הבאה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש, נסתכל על דיווחים אבל לא נשנה תרבות בין הדיונים האלה אחת לשנה, אז בעיני המצב לא ישתפר.

רם שפע: ולכן מה שאנחנו מציעים, כי אנחנו כרגיל משתדלים להיות קונקרטיים, זה לא לחכות לפגישה בשנה הבאה.

רם שפע: אנחנו מציעים להקים פורום שאנחנו נוביל אותו, עם כל מי שרוצה ורוצה מהאקדמיה, לא רק עם הנציבות, כי בעיני – אני חייב להגיד שלא כמנהגי – אבל נעשה פה עוול לנציבות.

רם שפע: כי בסופו של דבר הבעיה היא בראשי המוסדות והבכירים שלא נותנים – בעינינו לפחות – מספיק מקום לנציבות.

רם שפע: גם המל"ג, ואני שמח שעומרי פה ואני מקווה שהוא יגיד את זה, צריך להבין שהוא חייב להיות - - -

<קריאה: על סמך מה אתה אומר את זה?

רם שפע: מה?

רם שפע: על סמך מה אני אומרת את זה?

רם שפע: על סמך המציאות.

רם שפע: זה בסדר שתכחשו לה, אבל זאת האמת.

עאידה תומא סלימאן: זאת דעתו.

רם שפע: זו דעתי.

רם שפע: אין בעיה, בסדר.

רם שפע: זו דעתי בהתבסס על המציאות שאני חווה.

רם שפע: אתן מוזמנות לחלוק על זה.

רם שפע: שורה תחתונה, אנחנו מקימים פורום.

רם שפע: אנחנו באמת מזמינים את כולם, גם כדי לשמוע דברים שאנחנו לא מבינים בהם.

עאידה תומא סלימאן: מה המטרה של הפורום?

רם שפע: מטרת הפורום היא לייצר עבודה שוטפת לאורך השנה, שתדע גם להתעסק בתרבות.

רם שפע: אם אנחנו עדיין לא מבינים שסטודנט וסטודנטית צריכים לדעת למי לפנות במהלך השנה, אז אנחנו בבעיה, וכדי שנבוא לפה בשנה הבאה, כשהמצב יהיה יותר טוב, כולם מוזמנים להצטרף אלינו.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

רם שפע: נעביר רשימה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב, את רוצה להתייחס?

מירב בן ארי: עוד קצת, אני אדבר אחרי זה.

עאידה תומא סלימאן: נציגי המל"ג.

<עומרי גולן: כן, שמי עומרי גולן מהלשכה המשפטית של המל"ג.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה שתתייחס כגוף שהוא גם כן רגולטור – האם נעשה משהו תוך השנה הזו, האם אתם פיתחתם עוד משהו ומה היחס שלכם למה שנאמר עד עכשיו.

<עומרי גולן: קודם כל לעניין ההסברה במוסדות ושינוי התרבות, אז המל"ג עוד בשנת 2013 פנתה לנשיאי כל המוסדות ואמרה להם על העניין הזה, על קיום פעילות ההדרכה וההסברה, שמתחייבות גם לפי החוק והמל"ג כמובן תומכת, בניגוד למה שאמרת, חברת הכנסת מירב בן ארי, אנחנו כן תומכים בזה שיהיה שיחות עם הסטודנטים, יועברו הדרכות, אם יש לומדה, אז לומדה.

<עומרי גולן: אנחנו תומכים ואנחנו קוראים למוסדות כן לפעול בדרכים הללו.

<עומרי גולן: בכל מה שקשור לאחידות התקנונים - ודיברו פה שהתקנונים זה עניין בעייתי - המוסדות להשכלה גבוהה הם כמובן גוף עצמאי, הם כשירים להיתבע וכמובן יש את העניין של החופש האקדמי ואנחנו לא נכנסים לתקנון הסגל, אנחנו לא מתייחסים לתקנון המשמעת הפנימי של המוסדות.

<עומרי גולן: אנחנו חושבים שזו הסמכות - - -

מירב בן ארי: עומרי, מה קשור החופש האקדמי?

<עומרי גולן: זה קשור, כי אם יש להם תקנון - - -

מירב בן ארי: אם זה עניין של מרצה, זה לא נכנס ל - - -

<עומרי גולן: לא.

<עומרי גולן: יש להם תקנון - - -

עאידה תומא סלימאן: זאת פעילות אקדמית.

<עומרי גולן: לא, לא שזו פעילות אקדמית, אבל כשמרצה - - -

מירב בן ארי: לא, כי אני מכירה את המורים כבר כל כך הרבה זמן, וכל דיון בוועדת החינוך תמיד יש את העניין של החופש האקדמי.

מירב בן ארי: אבל בוא, מה זה רלבנטי עכשיו?

<עומרי גולן: לכל מוסד יש תקנון משמעת – לסגל ולסטודנטים.

מירב בן ארי: זה בסדר, זאת אומרת זה לא כל כך אקדמי להטריד בנות - - -

<עומרי גולן: כן, אבל לפי התקנון הזה בעצם מוקמים בתי הדין בתוך המוסדות.

<עומרי גולן: מוסד מקים בית דין, ממנה שופטים והוא מטפל בכל תלונה כזאת של הטרדה מינית במסגרת בית הדין.

<עומרי גולן: זה מוסדות שמפוקחים על ידי המל"ג.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול שאלה.

עאידה תומא סלימאן: בהוראות המל"ג יש לכם כמה דברים שאתם נותנים כהוראות כדי כהוראות, כדי ליישם את החוק.

עאידה תומא סלימאן: לתרגם את התקנון למניעת הטרדה מינית, למנות מספר אחראיות, לקיים פעילות הדרכה, לבחון קביעת הסדרי - - -

<עומרי גולן: פנינו לכל המוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני עוד לא סיימתי את השאלה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי מאד פשוטה.

עאידה תומא סלימאן: איך אתם עוקבים אם ההוראות שלכם ממולאים על ידי המוסדות - - -

<קריאה: ממולאות.

עאידה תומא סלימאן: ממולאות, ממולאים, זה לא חשוב, זה בא מהמטבח.

<עומרי גולן: אין לנו דרך, למעט להעביר הנחיות למוסדות.

<עומרי גולן: אנחנו לא מבצעים פיקוח ואכיפה על הנושא הזה, של האם הם באמת עושים את ההדרכה במוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: אז מה שווה באמת ה - - -

<עומרי גולן: כלומר, אנחנו מעבירים והמוסדות ה- - -

עאידה תומא סלימאן: אז מה ההוראות האלה - - -

<עומרי גולן: יש להם אחריות ואני חושב שאם הם לא ימלאו את ההוראות שלנו וכמובן את הוראות החוק - כי החוק מחייב לעשות הדרכה למניעת הטרדה מינית - לא ימלאו את הוראות החוק – אז הם עוברים על התקנות ועל החוק.

מירב בן ארי: יש במל"ג מישהי שהיא אחראית נציבות?

<עומרי גולן: יש לנו.

<עומרי גולן: לא אחראית נציבות, אבל יש לנו אחראית שמקבלת, ואגב, התקנות מטילות על המל"ג אחריות לקבל את העתק הדו"חות השנתיים וזה מה שהחוק למעשה מטיל עלינו מבחינה משפטית.

<עומרי גולן: אנחנו מקבלים את העתק הדו"חות השנתיים כמו שהרשות מקבלת וכמו שהוועדה מקבלת וזה נמצא אצלנו.

<עומרי גולן: כמובן שאם מתקבלת תלונה ספציפית, אז אנחנו כמובן מטפלים.

<עומרי גולן: אנחנו פונים למוסד ואנחנו מבקשים שהמוסד יטפל בתלונה הספציפית.

<עומרי גולן: אבל באופן כללי - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אתם יודעים שהמוסדות היום צריכים להיות מודעים שהם עומדים ויכולים - - -

<עומרי גולן: הם מודעים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: מה?

עאידה תומא סלימאן: הם יודעים מה?

<עומרי גולן: הם צריכים להיות מודעים לכך שהם חייבים לבצע את כל ההנחיות, כמו ש - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא מה שרציתי להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אז ככה, המוסדות היום צריכים להיות מודעים שהם עלולים להיתבע בתביעות אזרחיות, כאשר הם לא ממלאים את ההוראות האלה.

עאידה תומא סלימאן: וכנראה זה מה שאנחנו צריכים להדגיש.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לראות את המל"ג לוקח אחריות על ההוראות שהוא בעצמו הפיץ.

עאידה תומא סלימאן: הוראות שטרחתם, כתבתם, הפצתם, אבל לא חושבים שכדאי לבדוק אם הם עוקבים אחריהם, ממלאים אותם או לא ממלאים אותם.

עאידה תומא סלימאן: המוסדות צריכים להיות מודעים לזה שכל סטודנטית, כל סטודנט, יכולים לתבוע את המוסד על עוולה אזרחית, כי הוא לא מילא אחר אחד מהסעיפים של החוק.

<עומרי גולן: נכון מאד, אנחנו מסכימים על הנקודה הזאת ואני גם אמרתי את זה.

<עומרי גולן: כל מוסד כשיר לתבוע ולהיתבע והוא יכול כמובן ל - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה אומר ואני חושבת שהנציבות או האחראיות צריכות לקחת את זה בחזרה היום מהישיבה הזו למוסדות שלהם ולהגיד להם – תשמעו, החוק אומר אחד, שתיים, שלוש, ארבע.

עאידה תומא סלימאן: אם אנחנו לא עושים את זה, אנחנו עלולים ויכולים להגיע למצב שתבעו אותנו בשם של תביעות אזרחיות.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין אפרת לופו מוסקוביץ, איגוד מרכזי הסיוע ותקצרי בבקשה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: תודה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אשתדל.

<אפרת לופו מוסקוביץ: קודם כל אני רוצה להגיד שאני מייצגת את כל מרכזי הסיוע ואת איגוד מרכזי הסיוע ואנחנו מאד מאד מברכות על כל העשייה הזאת.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו חושבות שאנחנו נמצאות היום במקום שהוא רחוק לאין שיעור ממקומות שהיינו בהם בעבר, שנשים לא העזו בכלל לדבר על פגיעה באוניברסיטה והיום אנחנו מלוות יותר ויותר נשים.

<אפרת לופו מוסקוביץ: עצם זה שמגיעות למרכזי הסיוע יותר פניות על פגיעה באוניברסיטה, כבר אומרת שאפשר לדבר, שאפשר להציף וזו אינדיקציה טובה בתור התחלה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני כן רוצה להגיד שבתור מי שמלוות גם הרבה למשטרה ובתור מי שהייתה פה בהרבה מאד דיונים שקשורים להליכים פליליים, אנחנו תמיד מחפשות את ההליך הנפרד, השונה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו תמיד מדברות על המורכבות של הליך פלילי - למה למתלוננת כל כך קשה לעבור את כל הדבר הזה במשטרה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: והנה יש פה הליך שהוא אחר, שהוא שונה, שהוא נותן לה מענה ולכן כל כך חשוב שאנחנו נעשה את התהליך זה ככזה שבאמת מספק מענה, שלא מציף את אותם קשיים שההליך הפלילי במשטרה מציף.

<אפרת לופו מוסקוביץ: ואיזה קשיים אלה?

<אפרת לופו מוסקוביץ: אלה קשיים של שקיפות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: זה קשיים של חוסר נראות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: זה קשיים שבהם היא מרגישה שהיא לא חלק מהתהליך, וזה חלק מהדברים שאנחנו מרגישות שעדיין לצערי מתרחשים באוניברסיטאות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: ולמה הכוונה - האוניברסיטאות הוציאו תקנונים, תקנונים מכובדים.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אישית מכירה את התקנון של האוניברסיטה העברית שהוא מכובד ונעשתה שם עבודה משמעותית והוא מאד מאד מקיף, אבל אני כן חייבת להגיד שהוא לא מונגש לסטודנטיות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: הוא לא פשוט.

<אפרת לופו מוסקוביץ: הוא לא קל להבנה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: בסופו של יום, כשמגיעות אלינו סטודנטיות - אני עורכת דין, ישבתי והעמקתי בו והייתי צריכה להעמיק, אבל כשמגיעה אלי סטודנטית היא לא באמת מבינה לאן?

<אפרת לופו מוסקוביץ: מה?

<אפרת לופו מוסקוביץ: איפה?

<אפרת לופו מוסקוביץ: מה השלב הבא?

<אפרת לופו מוסקוביץ: ואם כבר התהליך התחיל, היא גם כן לא בהכרח יודעת איפה הוא עומד, מה הזכויות שלה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני חושבת ששם יש איזה שהוא קושי.

עאידה תומא סלימאן: את מדברת על תקנון המשמעת באוניברסיטה?

<קריאה: תקנון למניעת הטרדה מינית.

<אפרת לופו מוסקוביץ: לא, לא, יש תקנונים שנוגעים ספציפית לנושא של הטרדה מינית.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני מדברת רק הנושא של הטרדה מינית.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני אומרת שנעשתה עבודה מאד משמעותית באוניברסיטאות בשביל להתמודד, בשביל ליצור מנגנונים שמתמודדים עם הטרדה מינית, אבל הם עדיין לא מספיק מונגשים לסטודנטיות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: זאת התחושה לפחות שאנחנו מרגישים.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני גם רוצה להגיד לגבי ההצעה המאד מעניינת שאת העלית עכשיו, של תביעות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: זה נכון שאם האוניברסיטאות יידעו שיש סיכוי שיוגשו נגדן הרבה מאד תביעות, זה יכול להרתיע, אבל רוב הסטודנטיות לא ייגשו למקום הזה של תביעות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: כי סטודנטית מה היא רוצה בסוף היום?

<אפרת לופו מוסקוביץ: שיעזבו אותה בשקט ושהיא תוכל לסיים את התואר שלה בצורה שקטה, במוסד שבו היא התחילה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אנחנו באופן אישי מכירות הרבה מאד סטודנטיות שפנו אלינו, שהייתה לנו את האפשרות לתבוע, הן אמרו לא.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אין.

<אפרת לופו מוסקוביץ: מאיפה אני אשיג את הכוחות עכשיו לתבוע מוסד כמו האקדמיה?

<אפרת לופו מוסקוביץ: כך שזה יכול להיות קצת בעייתי בסופו של יום.

<אפרת לופו מוסקוביץ: עוד כמה נושאים קצרים.

<אפרת לופו מוסקוביץ: הנושא של העונשים, של העברה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל זה חייב להיות במשפטים קצרים.

<אפרת לופו מוסקוביץ: בתמצית.

<אפרת לופו מוסקוביץ: בנושא של העונשים, אנחנו מאד מאד מזדהות עם מה שנאמר פה קודם, שחייב להיות יידוע.

<אפרת לופו מוסקוביץ: לא יתכן שמרצה פגע באוניברסיטה אחת, פוטר ועבר לאוניברסיטה אחרת.

<אפרת לופו מוסקוביץ: מעבר לזה, גם היו עונשים של מרצים, שהוכר שהייתה הטרדה, עברו לעבוד בעבודה אחרת או לדוגמא לא יכלו לעסוק בתפקידים ניהוליים, אבל כן יכלו להמשיך להדריך סטודנטיות, כששם קרתה הפגיעה.

<אפרת לופו מוסקוביץ: לא יתכן שהדבר הזה ימשיך.

<אפרת לופו מוסקוביץ: אני כן אגיד שיש גם עוד איזו שהיא נקודה קטנה, שנוגעת לסטודנטיות בתארים מתקדמים יותר –מאסטרנטיות, דוקטורנטיות.

<אפרת לופו מוסקוביץ: הן נמצאות במקום שהתלות שלהן באוניברסיטה היא משמעותית לאין שיעור, ואני חושבת שגם הקושי שלהן להגיש תלונה, אנחנו מרגישות, הוא הרבה יותר מורכב.

<אפרת לופו מוסקוביץ: צריך לחשוב על המנגנונים שנותנים להם מענה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה ממש בקצרה, כי אין זמן, אבל אני עדיין יושבת פה להקשיב להכל.

מירב בן ארי: אני חושבת עומרי, בגלל שאנחנו גם עובדים הרבה זמן ביחד, זה לא מספיק שהמל"ג מקבל רק את זה.

מירב בן ארי: מהוועדה למעמד האישה תקבל את הנתונים, תעשה דיון ותצאו עם החלטות.

מירב בן ארי: אני חושבת שדווקא יש אחריות של המל"ג כן לבוא וברגע שמקבלים תלונות – בטח אם יש מוסד שפתאום אנחנו רואים שמספר התלונות פה גבוה, לבוא, להיכנס למוסד, לעשות איזו ועדת חקירה או What ever.

מירב בן ארי: אבל אם המל"ג יכול להתערב בנושאים מסוימים, הוא יכול להתערב גם בזה, בטח בנושא שהוא מהותי.

מירב בן ארי: בטח עם מוסד שאנחנו רואים שיחסית הדירוג שלו גבוה.

מירב בן ארי: בעניין הזה זה גם מוסיף לעניין השקיפות, כי הרי בסופו של דבר אם אתה זה שמקבל את הנתונים, אתה יודע שחלילה - סתם דוגמאות - מרצה הטריד ברופין והוא סיים שם את העבודה ואז הוא עבר לבר אילן, המל"ג הם היחידים שיודעים את זה.

מירב בן ארי: לכן זה באחריות שלכם.

<עומרי גולן: לא - - -

<קריאה: זה לא - - -

מירב בן ארי: אז אני אומרת, אז הם צריכים לדעת, כי בסופו של דבר - - -

<עומרי גולן: אבל לא מעבירים לנו את המידע הזה.

מירב בן ארי: לא, אבל תשמע, יש כאן דיסוננס בין לא רוצים לא מבקשים, לבין האחריות.

מירב בן ארי: יש כאן אחריות מינימאלית של המועצה להשכלה גבוהה, אלף בשקיפות של הנתונים ו-ב' של לבוא ולהיכנס למוסדות שיש בהם הטרדה.

מירב בן ארי: מילה אחרונה לסיום.

מירב בן ארי: אני כן חושבת שיש שינוי ואני מתחברת לדברים שאמרת ושיותר ויותר בנות, סטודנטיות, בוחרות להתלונן וגם מה שאת אמרת ולא לשמור את זה לעצמן.

מירב בן ארי: אין ספק שמה שאנחנו רואים בתקשורת, את חבלי הייסורים שנשים עוברות, מוציאים להם את כל החשק, בלי קשר גם אם הטרידו אותה בכלא – חלילה, סתם, כי היינו בביקור בשבוע שעבר אז נזכרתי בזה.

מירב בן ארי: היא דיברה על זה שם הרבה.

מירב בן ארי: או גם אם הטרידו אותה בצבא, התהליך המייגע הוא חלק בלתי נפרד מהעניין.

מירב בן ארי: אבל – וזה משהו שאני גם הערתי לך כשדיברת – בסופו של דבר אנחנו נמצאים בתוך האקדמיה.

מירב בן ארי: זה מוסד שהוא מה שנקרא קצת שונה, כי איך אמרת – היא קוראת את התקנון – היא יודעת – אמור לתת לאותה מתלוננת איזו שהיא פלטפורמה שונה ממה שאנחנו רואים לצערי במקומות אחרים.

מירב בן ארי: זו רק הערת אגב.

מירב בן ארי: אתה יודע שאני אומרת את זה מתוך שותפות ומתוך הבנה, כי אני יודעת שיש דברים שאתם כן יכולים לשנות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה, חברת הכנסת גרמן.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי רוצה לשמוע מהאחראית באוניברסיטת חיפה, פרופסור רחל לב, נציבת אוניברסיטת חיפה, כי גם הוזכר מקרה ספציפי.

עאידה תומא סלימאן: נא לתת לה להיות ליד המיקרופון.

עאידה תומא סלימאן: אולי גם תתייחסי בהתחלה האם יש נהלי משמעת ברורים ועד כמה הם מונגשים לסטודנטים וכו'.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<רחל לב: אוקיי.

<רחל לב: אני רוצה לתקן כמה דברים ולהגיד שמאד קל לטעות, כמו שד"ר איילה הביאה את הדוגמא, לקרוא ולא לדעת את כל הסיפור.

<רחל לב: אז רק כמה נקודות לגבי המקרה, שמותר לי להגיד אותן.

עאידה תומא סלימאן: אם מותר לי, רק כדי להיות פיירית לד"ר איילה.

עאידה תומא סלימאן: היא ציטטה בדיוק מה שכתוב בדו"ח שלכם.

<רחל לב: נכון, נכון.

עאידה תומא סלימאן: היא לא הביאה שום מידע מוטעה.

עאידה תומא סלימאן: היא גם לא ניסתה אפילו להבין, להיפך.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאנחנו מנסות עכשיו, להבין.

<רחל לב: מסכימה.

<רחל לב: בדיוק, ולכן אני חושבת שאולי צריך לחשוב שוב איך הדו"ח נכתב.

<רחל לב: לא התכוונתי להגיד, אלא רק להסביר.

<רחל לב: שני אנשים בגירים, בתכנית שלא שייכת למעשה לאוניברסיטה אלא האוניברסיטה נותנת לה את הלוגיסטיקה, את החדרים וכו'.

<רחל לב: לא נעשה בתוך האוניברסיטה.

<רחל לב: נשלחו לתכנית של פעם בשבוע, כשכל מה שקרה, קרה ביניהם במקום אחר לחלוטין, לא בתוך האוניברסיטה.

<רחל לב: זה הגיע אלינו דרך מישהו שמטפל במתלוננת ולכן באופן מיידי עשינו את ההפרדה, כשמה שכתוב אונס, ואולי את זה בכלל אסור לי לומר, זה השתנה לחלוטין בהמשך.

<רחל לב: מה שאני רוצה להגיד, שזה בדיוק הנושא של הבנת הנקרא ואולי קשור באמת לדו"חות.

<רחל לב: בגלל שברגע שמגיעה איזו שהיא תלונה ואנחנו ממלאים את הדו"ח, כשאנחנו ממלאים את הדו"ח אנחנו כותבים את הדבר הראשון שבא איתו מי שפנה.

<רחל לב: לא בהכרח זה נשאר בהמשך, אבל אי אפשר להיכנס לכל הפירוט הזה, גם בגלל החיסיון.

עאידה תומא סלימאן: נכון ואנחנו לא נרצה שתחשפי, אבל אני רוצה להעיר דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: אם זה בעצם לא באחריות של האחראית הממונה, אני חושבת שהיה מן הראוי לא להיכנס לזה, כי בעצם ברגע שנכנסים לזה, כשזה לא באחריות שלכן, זה כאילו הנושא טופל וזה בעצם לא טופל על ידי מי שמוסמך כן לטפל.

עאידה תומא סלימאן: זה היה אמור לעבור לאן שהוא.

עאידה תומא סלימאן: ואם במקרה הזה לא היה במסגרת מאד ברורה שיש לה אחראית, היה כדאי להציע למתלוננת או למי מטעמה, שתפנה למשטרה.

<רחל לב: הוצע.

<רחל לב: הוצע לפנות למשטרה.

<רחל לב: הוצע.

<רחל לב: הכל הוצע.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל ברגע שמתחילים לטפל, כשזה לא באחריות שלנו, זה גורם להשתקת העניין.

מירב בן ארי: סליחה, היא לא פנתה למשטרה?

<רחל לב: אוקיי, אני מקבלת לגמרי את מה שאת אומרת.

<רחל לב: אני רק רוצה להגיד שזה רק מראה עד כמה אנחנו היינו שקופים בכל דבר שהגיע אלינו, גם במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, יופי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: פרופסור מיכל אלברשטיין, נציבה למניעת הטרדות מיניות באוניברסיטת בר אילן, בבקשה.

<מיכל אלברשטיין: אני קודם כל גם רציתי להודות על המפגש הזה.

<מיכל אלברשטיין: אני חושבת שהוא חשוב.

<מיכל אלברשטיין: מבחינת הלמידה, אני חושבת שממה שנאסף, אני הייתי מציעה לאסוף הרבה מהפרקטיקות שנעשו ולנסות לראות דרכים שונות שאנחנו, הנציבות, אימצנו.

<מיכל אלברשטיין: כי לדעתי באמת הייחוד של התפקיד הזה, זה שהוא מאד רך, מאד גמיש, מאד מאפשר לתת פתרונות מהירים.

<מיכל אלברשטיין: לכן הפרקטיקות האלה שנאספות והמפגש הזה, מאפשר תהליך של למידה, שאולי מתוכו יצמח איזה שהוא קוד פתוח יותר, שיסביר דרכים.

<מיכל אלברשטיין: הרבה אנשים פה דיברו על זה שלא מחמירים או לא מפטרים מיד.

<מיכל אלברשטיין: חלק מהמקרים הם בדיוק כאלה שדורשים הבהרת גבולות.

<מיכל אלברשטיין: יש מצבים שהם לא מצבים חדים של הטרדה.

<מיכל אלברשטיין: יש מצבים שיש איזו שהיא תחושה של ערעור וזה לא נופל בגדר הטרדה מינית, אבל זה גם דורש הגנה.

<מיכל אלברשטיין: לכן חלק מהדיווחים שיש בדו"ח ואפילו רובם – לפחות מהניסיון שלנו בבר אילן – הם דיווחים שמתמקדים בהיבט של המניעה, בהיבט של ההסברה, בהיבט של הבהרת גבולות.

<מיכל אלברשטיין: כי לפעמים זה משהו שדורש נזיפה, לפעמים זה משהו שדורש הרחקה, אבל לפעמים זה באמת קשור לתרבות וזה קשור להבהרה של איך פונים.

<מיכל אלברשטיין: גם הצד הנילון לא תמיד הבין שהוא פגע וזה הכוח של התפקיד הזה, שאנחנו משנות בתוך המוסד את הגישה של אנשים, וזה קצה הקרחון הזה של התלונות שסופרים.

<מיכל אלברשטיין: הוא לא מעיד על ההשפעה.

<מיכל אלברשטיין: את זה צריך לבחון בדרכים אחרות.

<מיכל אלברשטיין: אז אני אומרת, מצד אחד לאסוף את הפרקטיקות שאנחנו עוסקות, אבל המספרים הם לא גבוהים.

<מיכל אלברשטיין: מה שאמור להשתנות ואני חושבת שמשתנה בשטח, זה באמת היחס להטרדה מינית, שהיום כולם יודעים על זה.

<מיכל אלברשטיין: אז בהקשר הזה צריך לחשוב באמת שחלק מהתגובות של התפקיד הזה קשורות במגוון של הפעולות שחלקן ורובן הן מניעתיות.

<מיכל אלברשטיין: נקודה אחרונה בעניין ועדת המשמעת, אנחנו מצאנו את המסגרת הזאת כפחות נוחה בהקשר של טיפול מהיר בתלונות ובהרבה מצבים, כשידענו כבר והייתה הודעה והיה ברור מה קורה, המלצנו על מה לעשות, כי הרבה פעמים גם הסטודנטית לא רוצה להיחשף, גם אי אפשר לחשוף אותה ואז חייבים לפעול באופן שכן נותן תגובה, אבל לא נותן תגובה שהיא בהכרח תגובה של הרשעה.

<מיכל אלברשטיין: אז פתרונות שהם הרבה יותר נותנים דווקא לנציבה את הסמכויות.

<מיכל אלברשטיין: עם שקיפות ויכולת דיווח אחר כך ושזה כמובן לא הופך לאיזה תהליך ענישה בלי בקרה, אני חושבת שיש להם יתרון, לפחות בשלב המקדמי הזה שבו אנחנו נמצאים, שהמקרים הם לא מאות ואלפים, אלא באמת הם ספורים ואפשר לטפל בהם בדרך שהיא מאד נותנת מענה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: פרופסור נעמי כרמון, נציבה למניעת הטרדות מיניות בטכניון.

<נעמי כרמון: שלום.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שנשאלתי על ידי התקשורת איך אני מסבירה עלייה חדה בתלונות שהוגשו בטכניון, ואמרתי כנראה מישהו שם עושה עבודה.

עאידה תומא סלימאן: כי אני חושבת שככל שיש עלייה וחשיפה של התלונות, זה אומר שיש יותר מודעות להיאבק בתופעה עצמה, וכל עוד שלפי הסקר של הסטודנטים, רק 17% מהמוטרדות או מהמוטרדים מגישים תלונה, זה אומר שיש לנו עוד הרבה מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<נעמי כרמון: אני בהחלט מצטרפת ותודה על המפגש ועל העבודה שנעשית לאורך השנה בשל קיומם של המפגשים האלה.

<נעמי כרמון: אני רוצה לשפוך אור נוסף על כמה דברים שעלו פה ויסלחו לי, בעיקר הסטודנטים, אני רוצה לשפוך אור חיובי ולהתייחס למה שאתם אומרים.

<נעמי כרמון: אחד, אולי בניגוד למה שהיה עשוי להשתמע, מספר האירועים באוניברסיטאות קטן מאד יחסית למקומות אחרים, לפי הדו"חות שלכם.

<נעמי כרמון: אתם מדווחים בדו"ח של השנה הקודמת , של התאחדות הסטודנטים, דובר על 3% של מתלוננים, שעברו חוויה, לא שמתלוננים.

<נעמי כרמון: שעברו חוויה של הטרדה והשנה 4%.

<נעמי כרמון: זה נמוך מאד יחסית לצה"ל, שמדווח על 12.5% ויחסית לשוק העבודה, שמדווח על 13%.

<נעמי כרמון: זה דיווח עצמי של הסטודנטים.

<נעמי כרמון: אז קודם כל הבעיה היא יחסית למקומות אחרים יותר קטנים, זה חשוב לדעת.

<קריאה: לא בטוח שהיא יותר קטנה.

<קריאה: אולי היא פחות מדווחת.

<נעמי כרמון: לא מדווחת.

<נעמי כרמון: זה מה שסטודנטיות אמרו.

עאידה תומא סלימאן: השאלה אם כולן מבינות מה זה הטרדה מינית ומגדירות את מה שעברו כהטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: זאת השאלה.

<נעמי כרמון: שאלה טובה.

<נעמי כרמון: זאת אחת השאלות שצריך.

<נעמי כרמון: יחסית לארצות הברית, מתוך הדו"ח של האוניברסיטאות בארצות הברית, 28% מהנשים ו-13% מהגברים - - -

<קריאה: ההשוואה הזאת לא רלבנטית.

<נעמי כרמון: סליחה, אז להכניס לפרופורציה.

<נעמי כרמון: נקודה שנייה - - -

עאידה תומא סלימאן: מה קורה?

<קריאה: זה בגלל תת דיווח, זה לא בגלל שאין תלונות.

<קריאה: זה בגלל תת דיווח.

<נעמי כרמון: לא מדברים על דיווח.

<נעמי כרמון: את לא הבנת אותי.

<קריאה: הן לא אומרות את זה גם.

<נעמי כרמון: לסקר של הסטודנטים?

<נעמי כרמון: יכול להיות.

<נעמי כרמון: טוב, אולי.

<נעמי כרמון: נקודה אחרת.

<נעמי כרמון: לא רק שהאוניברסיטאות ממלאות – ואני מדברת עכשיו, אני מכירה יותר טוב את האוניברסיטאות.

<נעמי כרמון: אני לא מכירה מספיק מכללות, אבל בזכות ההתכנסויות הכלליות שאנחנו מתכנסים באוניברסיטת תל אביב ובמקומות אחרים, בכל זאת יש לנו תמונה.

<נעמי כרמון: אז זה לא רק שיש התקדמות לאורך הזמן, אלא שהאוניברסיטאות ממלאות את המוטל עליהן לפי החוק והולכות הרבה מעבר לזה.

<נעמי כרמון: אני חושבת שהאוניברסיטאות, בצורה שהן מטפלות, הן מודל שמעסיקים במשק יכולים ללמוד ממנו.

<נעמי כרמון: אני רוצה ל - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת, אני לא מתאפקת.

עאידה תומא סלימאן: איך את יכולה להגיד את זה בכל כך ביטחון, כאשר הקשבנו לדיווח שהיה וכאשר אחד הדברים שהמוסדות האקדמאים צריכים לעשות, זה לדווח לוועדה הזו ורק לאחר שאנחנו יזמנו ופנינו ודיברנו, הדיווחים לא הגיעו להיות מלאים ולא כל המוסדות דיווחו.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נצא מנקודת הנחה שיש לעשות למשפט הזה Delete.

עאידה תומא סלימאן: המוסדות לא עושים את המוטל וגם לא בטוח מעל ומעבר.

עאידה תומא סלימאן: בטוח שלא.

<נעמי כרמון: סליחה, אני אמרתי, אני לא דיברתי על כל המוסדות, דיברתי על האוניברסיטאות.

<נעמי כרמון: באוניברסיטאות יש לנו רק 7 או 8, תלוי מה סופרים, אבל אני מדברת כרגע על האוניברסיטאות בתור מודל.

עאידה תומא סלימאן: יש 9.

<נעמי כרמון: בסדר, אם את כוללת את אריאל גם, יש 9, נכון.

עאידה תומא סלימאן: דווקא אני.

<נעמי כרמון: נכון, את כללת.

עאידה תומא סלימאן: לא אני, אני הלכתי לפי המל"ג של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אם תשאלי אותי את דעתי, זה משהו אחר.

<נעמי כרמון: אוקיי.

<נעמי כרמון: גם את דעתי.

עאידה תומא סלימאן: אל תפילי את זה עלי.

<קריאה: זה מל"ג יו"ש.

<נעמי כרמון: בדיוק, יש מל"ג יו"ש.

<נעמי כרמון: אבל בסדר, אני מדברת על המצב באוניברסיטאות ואני אומרת שהוא צריך לשמש מודל גם למכללות וגם למוסדות אחרים.

מירב בן ארי: דווקא רוב התלונות היו באוניברסיטאות.

<קריאה: זה בגלל שיש יותר דיווח באוניברסיטאות.

מירב בן ארי: יש יותר סטודנטיות.

<קריאה: יש יותר דיווח כנראה באוניברסיטאות.

מירב בן ארי: כן, אבל באחוזים הם הרבה יותר מהמכללות.

מירב בן ארי: אז - - - יש יותר סטודנטים - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, סליחה.

<נעמי כרמון: לא, המכללות הן שני שלישים.

<נעמי כרמון: דוגמאות למה מעל ומעבר לכתוב.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אוקיי.

<נעמי כרמון: אוקיי.

<נעמי כרמון: אחד, התקנון המיוחד שיש לאוניברסיטאות, שאוסר יחסים אינטימיים בהסכמה בין בעלי סמכות.

<נעמי כרמון: זה מעל ומעבר לכתוב בחוק.

<נעמי כרמון: לא ניכנס כרגע לפירוט, אבל זה בדוק.

עאידה תומא סלימאן: למה זה מעל ומעבר למה שכתוב בחוק?

<נעמי כרמון: החוק אומר שאסור - - -

מירב בן ארי: אני לא יודעת מה היא אומרת.

<נעמי כרמון: זה נכון.

<נעמי כרמון: זה מדויק.

<נעמי כרמון: הלאה.

<נעמי כרמון: עושים פעולות הסברה - - -

יעל גרמן: אולי תפרטי, שנבין מה מעל החוק.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רק רוצה להבין דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: אני נתתי זכות דיבור כי רציתי לדעת מה קורה בטכניון.

עאידה תומא סלימאן: אני עד עכשיו לא שמעתי שאת דיברת על הטכניון.

עאידה תומא סלימאן: אז בואי - - -

<נעמי כרמון: אז הנה, אני מגיעה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אי אפשר להגיע לזה אחרי רבע שעה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני מבקשת.

<נעמי כרמון: אנחנו הכנסנו בטכניון את הנושא שאנחנו קוראים לו תרבות מכבדת.

<נעמי כרמון: התאחדות הסטודנטים, בבקשה – דיברתם מה נעשה בנושא של תרבות.

<נעמי כרמון: הכנסנו את המושג של תרבות מכבדת - וזה גם עונה לבר אילן - כדי לדבר על דברים שנמצאים לא בדיוק במסגרת החוק.

<נעמי כרמון: אי אפשר להגיד באופן ברור שזו עבירה על החוק, אבל חלק גדול מהפניות שמגיעות אל כל האוניברסיטאות – כמו שאמרה פה נציגת בר אילן – הן התייחסות לא מכבדת, הן בדיחות שוביניסטיות וסקסיסטיות למיניהן.

<נעמי כרמון: אנחנו הכנסנו את המושג של תרבות מכבדת.

<נעמי כרמון: אנחנו עושים פעולות בכל הרוחב.

<נעמי כרמון: הייתה לי שיחה מיוחד עם כל הנהלת הטכניון, מהנשיא, כל בעלי התפקידים, לדבר על תרבות מכבדת.

<נעמי כרמון: כל הדיקנים הגיעו.

<נעמי כרמון: חובה כדי להעביר את המושגים של תרבות מכבדת.

<נעמי כרמון: אנחנו מאד מנסים ללכת מעבר ויש לי דוגמאות נוספות שאני עכשיו לא אכנס אליהן.

<נעמי כרמון: ללכת בהחלט מעבר למה שהחוק מבקש מאיתנו, כדי להיות מודל ודוגמא.

<נעמי כרמון: אני חושבת שחשוב לציין גם את ההתקדמות שדובר בה, אבל גם את הנושא של תרבות ושינוי תרבות, שיש הרבה מאמץ בכיוון הזה והוא נושא פרי.

<נעמי כרמון: אחד הפירות הוא שבאמת השנה יש 40% יותר תלונות מאשר בשנה שעברה ובשנה שעברה היה יותר מאשר בשנה הקודמת.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני אשמע קצת – איך אומרים את זה – דוחקת בדוברים ובדוברות - - -

מירב בן ארי: קצרה, קצרה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, קצרה, זה בגלל שאנחנו באמת עם שעון מתקתק, כלומר בעוד רבע שעה ארצה לסיים את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לא לתת הרצאות.

עאידה תומא סלימאן: תכנסו ישר לעניין, תסבירו אם יש דברים שאתם רוצים וחושבים שכדאי שננקוט בהם או איזו שהיא פרקטיקה שאפשר ללמוד ממנה.

עאידה תומא סלימאן: אני פונה לשרית שטיינר, ממשרד העבודה והרווחה, שהוא בעצם המשרד שאחראי על הרבה מוסדות הכשרה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

מירב בן ארי: המוסדות שהם לא של המל"ג.

<שרית שטיינר: המוסדות של ההנדסאים והטכנאים, - - - מבוגרים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<קריאה: רק תאמרי כמה כאלה יש.

<שרית שטיינר: יש היום 50 מוסדות ודווח פה בשקף הקודם שפחות ממחציתם העבירו את הדו"חות.

<שרית שטיינר: אנחנו העברנו דרישה למוסדות למנות ממונות או ממונים בכל מוסד, ולמלא את הדו"ח הזה אחת לשנה.

<שרית שטיינר: נכון לכרגע אצלנו יש 100% מהדו"חות ובאתר האינטרנט שדרך המשרד שלנו יש קישור לכל אחד מהמוסדות, מופיע כמו שכתוב ראש המכללה, כתוב גם מי ממונה הטרדות מיניות ב-100% מהמוסדות - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל - - -

<שרית שטיינר: רגע.

<שרית שטיינר: עכשיו, הדו"חות - - -

עאידה תומא סלימאן: לא "רגע", שנייה.

עאידה תומא סלימאן: זה טוב שגם אתם הנחיתם אותם על האחריות שלהם לפי החוק, אבל חלק מהאחריות שלהם לפי החוק זה לדווח לוועדה לקידום מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: החוק מציין רק גוף אחד שמחויבים לדווח לו, אז אני מבקשת-.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, שניים.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת שתודיעו גם להם שהם צריכים לדווח.

<שרית שטיינר: קודם כל, מה שהודענו להם – באותו מסמך כתוב לדווח לשלושה גופים – זה לכנסת, לוועדה למעמד האישה ואלינו.

<שרית שטיינר: אנחנו יכולנו לבדוק מה הגיע אלינו - - -

עאידה תומא סלימאן: הכנסת זה הוועדה.

<שרית שטיינר: מה הגיע אלינו.

<שרית שטיינר: הדבר היחידי שאני יכולה לשפר לשנה הבאה, שמי שאצלי ממונה על הדבר הזה ולדרוש מהמכללות לראות 100% מהדו"חות, להיות בקשר עם הגורם הרלבנטי בכנסת.

<שרית שטיינר: לוודא שגם 100% מהם העבירו אליכם, כי אני הרי לא יודעת אם שלחו רק אלי או גם לכנסת.

<שרית שטיינר: אז אני צריכה פשוט שיהיה פה את הקשר הפנימי בין מי שממונה בפועל לעשות את זה אצלי ואצלכם, לוודא ש-100% הגיע גם לפה וגם לפה.

<קריאה: תשלחי את כולם.

<קריאה: זה יגיע בטוח.

<קריאה: את כל מה שקיבלת תשלחי, אז זה בטוח יגיע.

<שרית שטיינר: החובה היא של המוסדות והם צריכים לעשות את זה.

<שרית שטיינר: אני לא צריכה להתחיל לעבוד במקומם.

<שרית שטיינר: כאילו.

<קריאה: לא נורא, אם קובץ אחד של 50 דיווחים - תעבירי לכנסת.

<שרית שטיינר: זה לא קובץ אחד.

<שרית שטיינר: זה 50 דו"חות.

עאידה תומא סלימאן: זה שיח מאד מעניין, אבל אם אפשר לקטוע אותו.

מירב בן ארי: אנחנו מרותקות.

עאידה תומא סלימאן: אמי ליברמן, סטודיו למשחק, ניסן נתיב.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך במיוחד זכות דיבור, כי היה דיווח – לא שאת אחראית על זה – דיווח מאד נמוך של בתי ספר לאומנויות.

יעל גרמן: מצד אחד, ומצד שני הרבה סיפורים.

עאידה תומא סלימאן: כן.

<אמי ליברמן: וזה נובע מהסיבה הפשוטה שמשרד התרבות לא העביר לנו שום בקשה כזאת.

<אמי ליברמן: עד רגע זה - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אנחנו העברנו מהוועדה.

<אמי ליברמן: כן, רק אני קיבלתי, ויכול להיות שבתי ספר לאומנויות אחרות לא קיבלו.

<אמי ליברמן: אני חושבת שמשרד התרבות, יש לנו רפרנטים שאחראים עלינו, שמתקצבים אותנו, אני חושבת שמתפקידם להבהיר לנו שזאת חובתנו.

<אמי ליברמן: יש לי בתי ספר נוספים שלא ידעו על הקיום הזה ולא קיבלו את זה.

עאידה תומא סלימאן: יש חוק מאד ברור, שמחייב בדיווח ולא מחייב את המשרדים להגיד לכם, אלא אומר לכם באופן מפורש שאתם צריכים לדווח לגורמים שהוזכרו ואחד מהם זה הוועדה, השני זה הרשות והשלישי זה המל"ג.

<אמי ליברמן: עכשיו לגבי הממונות.

<אמי ליברמן: אני אצלי ממונה ואני חושבת שמה שעזר לי מאד בתלונות שהיו, זה לאפשר לממונה תמיכה של ייעוץ משפטי של המוסד, אבל ממש, כי יש הרבה מקומות שהדבר הזה לא ברור, לאפשר את המשאב הזה, מכיוון שיש הרבה דברים.

<אמי ליברמן: אני עברתי את ההכשרה הזאת.

<אמי ליברמן: אני גם חושבת שבמסגרת ההכשרה שעוברים חשוב מאד שיהיה כן קשר בתוך המערכת ואני יודעת שאוניברסיטה זה הרבה יותר גדול מבתי ספר לאומנויות שהם קטנים, אבל שתהיה גישה ישירה בתוך המערכת, שהממונה נכנסת פעם בשנה להציג את עצמה.

<אמי ליברמן: אני חושבת שזה חשוב.

<אמי ליברמן: אני חושבת שזה חשוב שהיא תסביר שזאת פלטפורמה אחרת, שהיא שונה מהמשטרה.

<אמי ליברמן: שברגע שבאים אליה היא מטפלת בזה בצורה אחרת.

<אמי ליברמן: שאת כל החוויה שאני עברתי, בקורס שאני עברתי כיצד אני מקבלת תלונה, איך אני שומעת תלונה, איך אני לא שופטת את התלונה הזאת.

<אמי ליברמן: הדברים האלה חייבים להעביר אותם הלאה.

מירב בן ארי: אבל לא הבנתי.

מירב בן ארי: זה התפקיד שלך, לא?

<אמי ליברמן: זה התפקיד שלי, אבל אני חושבת שבתוך האוניברסיטה-.

<אמי ליברמן: אני עושה את זה, כי אנחנו בית ספר קטן.

מירב בן ארי: כן, אז זה מה שחשוב.

<אמי ליברמן: אני חושבת שבתוך האוניברסיטאות חשוב, להבדיל ממה שאת אמרת, נורא חשוב שיהיו - - -

מירב בן ארי: לא, אני רוצה שלא תתבלבלו, גם שמעתי את עומרי.

מירב בן ארי: זה לא שאני אומרת חלילה לא לעשות את זה.

מירב בן ארי: ממש לא אמרתי את זה.

מירב בן ארי: רק אמרתי שגם אם זה לא נעשה בקמפוס, יש לי את האפשרות לקבל מידע ממקורות אחרים, אבל שלא תתבלבלו.

מירב בן ארי: ברור שזה מבורך שהנציבה תיכנס ואם את עושה את זה, אז לא הבנתי מה הבעיה.

<אמי ליברמן: לא, אז - - -

עאידה תומא סלימאן: היא לא אומרת שזו בעיה.

עאידה תומא סלימאן: היא אומרת מה הדברים שעוזרים במילוי התפקיד.

מירב בן ארי: מצוין, נהדר.

<אמי ליברמן: ולכן אני חושבת שבאוניברסיטה, אם מכניסים את זה כשיעור - - -

מירב בן ארי: אז כולן מכירות אותך?

מירב בן ארי: כל הסטודנטיות?

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת בן ארי, היא מדברת על בית ספר שמספר הסטודנטים בו הוא קטן.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על אוניברסיטאות בממדים גדולים - - -

מירב בן ארי: כמה סטודנטים?

<אמי ליברמן: כלום, לנו יש 2 סטודנטים.

מירב בן ארי: 2 סטודנטים?

<רחל ארהרד: אבל - - -

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, פרופסור רחל, זה לא יכול להתנהל בצורה כזו, אני מאד מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: היא שיתפה.

עאידה תומא סלימאן: יש אוניברסיטאות - - -

מירב בן ארי: היא הפכה ל - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, אבל עוד לפני שהיא נשאלה אני אמרתי – זה יכול לעבוד בבתי ספר קטנים, זה לא יכול לעבוד באוניברסיטה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו, קצת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

מירב בן ארי: אני שואלת.

מירב בן ארי: לא הבנתי מה הבעיה.

<אמי ליברמן: אני לא אומרת שזאת בעיה.

<אמי ליברמן: אני רק חושבת שנותנים להיות ממונה כשיש לה עוד מיליון דברים אחרים שהיא עושה מעבר לזה שהיא ממונה.

<אמי ליברמן: היא גם ממונה.

<אמי ליברמן: אני חושבת שצריך לתת לזה הרבה יותר מקום בתוך המוסד ואם יתנו לזה מקום, גם יהיה ל ה את הפנאי לא רק ל-100 תלמידים, אלא גם באוניברסיטה, לפנות את הזמן ולגשת לאנשים.

<אמי ליברמן: זה הכל.

עאידה תומא סלימאן: יופי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין פפי יקירביץ, יועצת משפטית באוניברסיטה העברית.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

<פפי יקירביץ: תודה.

<פפי יקירביץ: אני רוצה לומר ככה, קודם כל אני יכולה לדבר בהחלט על מה שקורה באוניברסיטה העברית, אני יודעת שגם באוניברסיטאות אחרות המצב מאד דומה.

<פפי יקירביץ: ראשית כל, אנחנו פועלים לפי אותן הנחיות שעומרי מהמל"ג אמר.

<פפי יקירביץ: יש הנחיות, יש חוק, יש תקנות, אנחנו פועלים לפי זה.

<פפי יקירביץ: יש לנו תקנונים מסודרים ואני ממש לא מקבלת את האמירה שנאמרה פה, שסטודנטית לא יודעת למצוא את עצמה בתקנון.

<פפי יקירביץ: יש באתר האינטרנט שלנו פרוספקט שאני כתבתי בעצמי, עם מעורבות של יועצים משפטיים, שמסביר לסטודנטית שהוטרדה את כל התהליך באופן הפשוט ביותר ומה עליה לעשות.

<פפי יקירביץ: זה נקרא מדריך לסטודנטית שהוטרדה מינית והיא יכולה להיכנס לאינטרנט ולראות אם התקנון לא מספיק ברור ואנחנו חושבים שהתקנונים ברורים.

<פפי יקירביץ: יש לנו לומדה שאנחנו עכשיו חידשנו אותה והשקנו לומדה חדשה, שהיא תהיה חובה גם לסטודנטים, גם לסגל האקדמי וגם לסגל המנהלי.

<פפי יקירביץ: כולם יצטרכו לעבור את אותה לומדה.

<פפי יקירביץ: זו לומדה של חצי שעה, שמסבירה בדיוק מה זה הטרדה מינית.

<פפי יקירביץ: אגב, החוק מסביר מה זה הטרדה מינית.

<פפי יקירביץ: אין פה איזו שהיא-.

<פפי יקירביץ: נאמר קודם שיש שוני בהגדרות.

<פפי יקירביץ: החוק מסביר באופן מאד מאד ברור מה זה הטרדה מינית.

<פפי יקירביץ: יש מצבים שלפעמים צריך אולי גם את ההסברה דרך לומדה ואנחנו שילבנו סרטונים ויש שם דוגמאות של הטרדה מינית באותם הסרטונים.

<פפי יקירביץ: יש לנו באוניברסיטה גם ועדה להגברת המודעות להטרדה מינית, שזאת ועדה שיושבים בה כל מי שמתעניין בתחום, שזה חברי סגל, דיקנים, סטודנטים, נשים שהוטרדו בעבר.

<פפי יקירביץ: כל הציבור הזה מתכנס אחת לכמה חודשים ואנחנו מעלים רעיונות איך אפשר להגביר את המודעות.

<פפי יקירביץ: אני יודעת שיש מאמצים כאלה והסברה לא רק אצלנו, בכל האוניברסיטאות.

<פפי יקירביץ: השנה וגם בשנה שעברה הנציבות עצמן נכנסו לשיעורי חובה בשנה א' של כל סטודנט, כל חוג ונתנו כמה מילים על זה.

<פפי יקירביץ: אז יש אצלנו כל הזמן פעילות.

<קריאה: בכל הקמפוסים.

<פפי יקירביץ: אני רוצה להדגיש את מה שאמרה הנציבה של הטכניון, שלפי הסקר של התאחדות הסטודנטים, 95% של הסטודנטים דיווחו שלא הוטרדו מינית.

<פפי יקירביץ: לגבי שאלת כבודת יושבת ראש הוועדה, אולי הם לא הבינו מה זה הטרדה מינית, אם תסתכלו על הסקר שהונח לנו לראשונה פה, כתוב.

<פפי יקירביץ: יש פירוט של כל ההתנהגויות – האם קיבלת מהערה בעלת גוון מיני, האם מישהו נגע, חיבק, ניסה ליצור איתך קשר אינטימי.

<פפי יקירביץ: יש פה פירוט מאד מאד רחב ואני מסתמכת פה על הסקר של התאחדות הסטודנטים, לא שלנו.

<פפי יקירביץ: כאשר 95% של הסטודנטים מעולם לא חוו הטרדה מינית, אני חושבת שאנחנו צריכים לשאוף למצב שלא תהיה בכלל הטרדה מינית, אבל בכל זאת, אני ממש מצטרפת לדברים שנאמרו פה, שבהשוואה למגזרים אחרים, בהחלט המצב אצלנו הוא טוב.

<פפי יקירביץ: אני חושבת שגם תמיד יש מה לשפר ואנחנו כל הזמן שואפים לשפר, אבל בהחלט אני חושבת שהנציבות עושות עבודת קודש.

<פפי יקירביץ: יש תמיכה מאד רחבה.

<פפי יקירביץ: אני גם לא מבינה את האמירה שנאמרה פה, שהאוניברסיטאות יידעו שיתבע אותם.

<פפי יקירביץ: קודם כל, סליחה, לכל האוניברסיטאות יש לשכה משפטית, בוודאי שהאוניברסיטאות ערות למצב המשפטי.

<פפי יקירביץ: אנחנו לא נגד המוטרדות.

<פפי יקירביץ: זה לא שאנחנו פה באיזה שהוא מצב שאנחנו והמטריד נגד הסטודנטים.

<פפי יקירביץ: ממש לא.

<פפי יקירביץ: אנחנו באוניברסיטה העברית פיטרנו שני מרצים בשנים האחרונות.

<פפי יקירביץ: פיטרנו, פיטורין.

<פפי יקירביץ: שני מצרים שהטרידו מינית.

<פפי יקירביץ: אגב, במקרים האלה, החמורים, בדרך כלל השם של אותו מטריד מתפרסם באתרי האינטרנט, ברשתות החברתיות.

<פפי יקירביץ: העולם שקוף.

<פפי יקירביץ: זה כבר לא מה שהיה.

עאידה תומא סלימאן: כן, העולם שקוף, אבל האוניברסיטאות עדיין מקבלות אותו ללמד אצלן, אחרי שכבר התפרסם השם שלו ואחרי שכבר - - -

<קריאה: הבעיה היא שזה לא מתפרסם ואז הוא עובר לעבוד במקום אחר.

<פפי יקירביץ: קודם כל אני רוצה להתייחס למצב, אם נניח - - -

מירב בן ארי: מה שעצוב זה שגם כשזה מתפרסם מקבלים אותו לעבודה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאני אומרת.

<פפי יקירביץ: רגע, יכול להיות שמישהו הטריד מינית - - -

עאידה תומא סלימאן: בואו לא נעשה את הכל במדינה.

<פפי יקירביץ: יש חוק במדינה, אגב, שמסדיר את ההעסקה של מי שפגע מינית בקטינים והחוק ממש מגביל את התעסוקה - - -

עאידה תומא סלימאן: הם לא קטינים.

<פפי יקירביץ: המחוקק ראה לנכון לקבוע.

<פפי יקירביץ: אני למשל - - -

<קריאה: פה לא תקיים שום הליך פלילי, אז איך אפשר להתייחס לזה בחקיקה?

<פפי יקירביץ: המחוקק קבע סטנדרטים.

<פפי יקירביץ: עכשיו נניח סטודנט אמר איזו שהיא אמירה מטופשת, שהיא באמת ברף הנמוך של ההטרדה המינית והוא אכן ננזף, עשה עבודת שירות, שילם את חובו לאוניברסיטה.

<פפי יקירביץ: אולי שהוא עובר לאוניברסיטה אחרת, אנחנו צריכים להודיע שהוא עבר - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על סטודנטים, אנחנו מדברים על מרצים.

מירב בן ארי: יש כאן יחסים אחרים בין מרצה לסטודנטים שמעירים - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה.

<פפי יקירביץ: קודם כל אני מנועה בחוק.

<פפי יקירביץ: החוק קובע תקנות להטרדה מינית, שכל ההליך אצל הנציבה צריך להיות סודי ואסור להעביר מידע.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, שתי הערות שאת התייחסת אליהן ואת התייחסת מנקודת מבט משפטית גרידא, ואני מתייחסת אליהן גם כן לפי מה שקיים בחברה.

עאידה תומא סלימאן: בכל הנושא שהמוסדות האקדמאיים צריכים להיות מודעים לזה שיכול להיות שיהיו תביעות נגדם, המוסדות אכן יודעים, אז אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אותם מוסדות שאכן אמרת שהם יודעים, הם לא ממלאים אחרי החוק בכל הוראות החוק, חלק מהמוסדות האלה וזה היחס.

עאידה תומא סלימאן: מי שלא ממלא את הוראות החוק, לצערי הרב, יש, כי אני בדקתי בדיוק את הנושא של ענישה.

עאידה תומא סלימאן: למשל, היום אין ענישה כלפי מוסד אקדמאי שלא מילא אחר הוראות החוק, אחת או יותר.

עאידה תומא סלימאן: כולל עצם העובדה לדווח לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: זו אחת מההוראות של החוק, אבל אין ענישה על זה שהם לא מדווחים.

עאידה תומא סלימאן: חוץ מאשר להעסיק אותנו יותר בלנדנד להם, להתקשר אליהם ולהגיד להם אתם צריכים.

עאידה תומא סלימאן: על זה אני דיברתי.

עאידה תומא סלימאן: כלי הענישה היחידי שקיים בחוק זה התביעות האזרחיות ולזה אני התייחסתי.

עאידה תומא סלימאן: אם המוסדות אכן יודעים את זה ובכל זאת לא ממלאים את החוק, אז יש לנו בעיה רצינית בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני שאני התייחסתי אליו ורבים התייחסו אליו, זה העניין של השקיפות בעבירות האלה.

עאידה תומא סלימאן: זה כן.

עאידה תומא סלימאן: אם מרצה, ואנחנו ראינו בהרבה מהמקרים המתוקשרים, שמרצים קמים, עוזבים ברגע שמתחילים נגדם הליך בירור.

עאידה תומא סלימאן: קמים, עוזבים את המוסד ומתקבלים במוסד אחר והחיים ממשיכים כתקנם והוא כנראה ממשיך להטריד כמו שהוא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אלה דברים שקורים במציאות.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא-.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חיים במציאות הזו ואנחנו לא נשנה את התרבות אם לא נתייחס לא רק למה שהחוק אומר במצב האידיאלי, אלא למה שקורה בשטח.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה שעיכבתי אותך.

יעל גרמן: לא, לא.

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל גרמן: זה היה מעניין.

יעל גרמן: קודם כל אנחנו נמצאות כאן סביב השולחן באמת כולנו רק נשים.

יעל גרמן: יש כמה גברים בודדים, בלי להעליב ואין לי ספק שלכולנו יש מטרה אחת.

יעל גרמן: אני רוצה לומר לך, גברתי יושבת הראש, אני חושבת שכל אחת, אני משערת לעצמי ש-.

יעל גרמן: לא, את לא יודעת מה אני מתכוונת לומר.

יעל גרמן: כשאני הייתי סטודנטית, אין לי ספק שעל פי החוק הקיים, אני יכולתי, בוודאי, גם על ידי הסטודנטיות - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שרבות מאיתנו.

יעל גרמן: כן, אני משוכנעת.

יעל גרמן: גם על ידי מרצים וגם על ידי סטודנטים.

יעל גרמן: למה אני אומרת את זה?

יעל גרמן: כי קשה לי להאמין לסקר הזה, שרק 5%.

יעל גרמן: מישהו מתפאר בזה שרק 5% באמת מתלוננות ואני טוענת שהנתון הזה לא הגיוני.

יעל גרמן: גם לאור הנתונים ששמענו על 13% בקרב מעסיקים.

יעל גרמן: משהו במודעות הוא פגום ואני מתחילה מזה.

יעל גרמן: אני אומרת לכם – זה לא 5%, זה הרבה יותר.

יעל גרמן: רק צריך באמת שתהיה מודעות, שתהיה פתיחות, שיהיה חינוך, שתהיה גם ענישה ושיידעו באמת שמטפלים.

יעל גרמן: עשיתי חישוב קטן.

יעל גרמן: מתוך ה-5% - 12% בלבד פנו.

יעל גרמן: זה הופך ל-0.5.5% שפנו.

יעל גרמן: שימו לב.

יעל גרמן: ומתוך זה, 43%, לא, סליחה, רק 38% היו מרוצות מהפנייה, שזה כבר מוריד את זה ל-0.18%.

יעל גרמן: פחות מ-0.2%.

יעל גרמן: אז אני שואלת אתכם, אם פחות מ-0.2% של המוטרדות בסופו של דבר, אחרי שהן כבר הודיעו והטרידו ואחרי שכבר פנו, אם הן טופלו בצורה כזו שרק 0.2% טופלו כראוי וכל השאר לא, משהו לא בסדר.

יעל גרמן: משהו לא בסדר.

יעל גרמן: אנחנו גם שמענו את כל המקרים האחרונים.

יעל גרמן: אז אני משערת שכל אחת גם רוצה להגן על המקום שלה ויכול להיות שהיא רואה דברים שאנחנו לא רואים מפה, אבל זה התפקיד שלנו כאן, לחשוף את הדברים שהם לא בסדר.

יעל גרמן: אני כמובן מברכת.

יעל גרמן: כל הכבוד על הנוכחות המאד מאד מאד יפה ועל כך שבאמת באים הנה ומדווחים, אבל להערכתי צריך משהו מזעזע במוסדות החינוך ובאוניברסיטאות, כי כנראה שהדברים לא מטופלים כראוי.

יעל גרמן: את זה אנחנו יודעים, אבל כנראה שגם אין מספיק מודעות כדי להביא לכך שהנשים שמוטרדות, הסטודנטיות שמוטרדות, באמת מביאות את זה לידי ביטוי וזה התפקיד שלנו.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<אורית קופרמן: אפשר?

<אורית קופרמן: סטודנטית שעברה הטרדה - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, סליחה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: תני לי.

עאידה תומא סלימאן: נרשמת לדיון?

<אורית קופרמן: נרשמתי, כן.

<אורית קופרמן: אני רוצה להגיד את דברי.

<אורית קופרמן: באתי מעכו.

עאידה תומא סלימאן: עכו, זו העיר שלי.

עאידה תומא סלימאן: זהו, קנית אותי כבר.

עאידה תומא סלימאן: אורית קופרמן, יו"ר אגודת הסטודנטים מהמכללה האקדמית גליל מערבי.

עאידה תומא סלימאן: נא לתת לה לשבת ליד השולחן.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו עדיין רוצים את זה ממש קצר.

<אורית קופרמן: אין בעיה, אני אעשה את זה ממש קצר.

<אורית קופרמן: אני רק מתנצלת אל האיחור.

<אורית קופרמן: קוראים לי אורית.

<אורית קופרמן: אני באתי לוועדה במיוחד, כי אני עצמי חוויתי.

<אורית קופרמן: נשמעו פה כל מיני סיפורים על סטודנטים וסטודנטיות שסירבו להיחשף.

<אורית קופרמן: לא ידעו לאן לפנות, איך לפנות.

<אורית קופרמן: שמעתי פה את הטכניון, את חיפה וכו', ואני רוצה להגיד לכם שאני דפקתי על כל דלת אפשרית להתלונן על המרצה, על כל דלת אפשרית ושלחו אותי כלעומת שבאתי.

<אורית קופרמן: כשאני התלוננתי הייתי סטודנטית שנה ראשונה, סמסטר ראשון, אולי שני.

<אורית קופרמן: הונה אותי מרצה לקרימינולוגיה, מרצה בכיר.

<אורית קופרמן: הוא במשך שנה הונה אותי לתוך קשר.

<אורית קופרמן: זאת אומרת זה הרבה מעבר להטרדה מינית.

<אורית קופרמן: אני הלכתי למשטרה, המשטרה החזירה אותי.

<אורית קופרמן: אני הגשתי ערעור על התלונה למשטרה.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת שאת בשידור?

<אורית קופרמן: תודה.

<אורית קופרמן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

<אורית קופרמן: אני פניתי לכל גורם אפשרי וצעקתי ואמרתי שלא יתכן שמרצה, איש אתיקה, איש אקדמיה, איך שמחנך ומלמד לתארים מתקדמים, יעשה דברים נלוזים כאלה, שגרמו לי במשך יותר מחצי שנה לא לישון בלילות, לקחת תרופות הרגעה בשביל לישון.

<אורית קופרמן: אני כל פעם שהלכתי והתלוננתי על הסיפור, שחזרתי את זה מחדש הרי, מול המשטרה, בערעור למשטרה, מול נציגת תלונות הטרדות מיניות של אותו מוסד שהוא עובד בו.

<אורית קופרמן: בכל מקום הלכתי וסיפרתי וביקשתי שמישהו יעזור לי לדרוש צדק על מה שחוויתי.

<אורית קופרמן: הבן אדם נכנס בכל רמ"ח אברי.

<אורית קופרמן: יש לי ילד אוטיסט, הוא התחבר לילד שלי, הוא הונה אותי במשך כמעט שנה וגרם לי להאמין שאני סטודנטית שנה ראשונה, ממש מצאתי חן בעיני המרצה הזה.

<אורית קופרמן: הוא גרם לי להתנהל איתו בקשר רומנטי.

<אורית קופרמן: גרם לי להאמין שהוא עובר לגור איתי.

<אורית קופרמן: זה סיפור באמת מטורף ומופרך.

<אורית קופרמן: הבן אדם הוא קרימינולוג בכיר.

<אורית קופרמן: הבן אדם מומחה לפסיכופטים, מומחה לקורבנות.

<אורית קופרמן: הוא מתעסק ביום יום בהערכת מסוכנות של עבריינים והוא התנהל איתי כאחרון העבריינים ואף אחד לא עזר לי למצות את הדין עם הבן אדם הזה.

<אורית קופרמן: אף אחד לא עזר לי ואני עד היום חושבת על זה שהוא יושב ומלמד באוניברסיטה, מתקבל לעוד מכללה.

<אורית קופרמן: אני בטוח לא הייתי הראשונה, כי אני לא חושבת שאני איזו שהיא-.

<אורית קופרמן: ואני לא יודעת אם אני אהיה האחרונה.

<אורית קופרמן: והוא ממשיך ומלמד ועושה את שלו ואני יושבת כבר שנתיים - - -

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול מה תגובת המשטרה כשפנית אליה?

<אורית קופרמן: הם אמרו לי שהוא לא עשה שום דבר פלילי.

<אורית קופרמן: זאת אומרת השוטרת אמרה לי – אני עכשיו רוצה לבוא ולעצור אותו איתך.

<אורית קופרמן: הוא לקח ממך כסף.

<אורית קופרמן: אמרתי את יודעת מה, היה כסף, אבל הוא התעקש להחזיר לי, אז - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה - - -

<אורית קופרמן: לא, אני אומרת - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה שאני שואלת, אבל - - -

<אורית קופרמן: אז אני אומרת לך - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה להבין.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאת בסערה, אבל את קיבלת תשובה סופית מהמשטרה שהתלונה נסגרה?

<אורית קופרמן: נכון, משום שזה לא פלילי בעיניהם.

<אורית קופרמן: זאת אומרת בגלל שהוא לא הבטיח לי נישואין, אלא רק מגורים משותפים, אין פה עבירה פלילית.

<אורית קופרמן: אז הגשתי ערעור.

עאידה תומא סלימאן: אני מתפלאת על תשובה כזו מהמשטרה, אם אכן.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ממך לשלוח לנו את הפרטים ואת מספר התלונה.

<אורית קופרמן: אני אשמח לשלוח.

עאידה תומא סלימאן: כי את היית יכולה גם כן להגיש ערר ליועץ המשפטי, לבקש פתיחה מחודשת של התלונה.

עאידה תומא סלימאן: תשלחי לנו את הפרטים, אנחנו נבדוק את העניין ונראה איך להתקדם עם זה.

<אורית קופרמן: אני אשמח לשלוח.

<אורית קופרמן: אני גם רוצה לציין, אחרי כל מה ששמעתי מכל האוניברסיטאות כאן, שאני ניגשתי לאוניברסיטה שהוא עובד בה והוא עדיין עובד בה וישבתי מול הנציגה.

<אורית קופרמן: גוללתי בפניה את כל הסיפור.

<אורית קופרמן: היא שלחה אותי הביתה ואחרי שבועיים לערך היא חזרה אלי ואמרה לי שמכיוון שאני לא סטודנטית של האוניברסיטה, למרות שהיו מפגשים באוניברסיטה עצמה – נפגשנו בתחומי האוניברסיטה – הם לא יכולים לטפל בי.

<אורית קופרמן: וגם הם דרדרו אותי מכל המדרגות.

מירב בן ארי: סליחה, הוא לא היה מרצה שלך?

עאידה תומא סלימאן: סליחה, מירב, אי אפשר עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לומר שאי אפשר להתחיל עכשיו לשאול שאלות, כי ממילא לא נוכל לברר את העובדות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתעבירי לוועדה שוב את כל המסמכים שיש לך, את כל הדברים שהזכרת, למי פנית, מה אמרו ואנחנו נברר.

מירב בן ארי: נכון, כי לא הבנתי טוב.

עאידה תומא סלימאן: כי אי אפשר עכשיו להתחיל לעשות את הבירור הארוך.

<אורית קופרמן: אין בעיה.

<אורית קופרמן: כל עוד נקבל מזה תשובות טובות בסוף.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני נותנת לעוד דובר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם לשמוע את עורכת הדין הדס אגמון ממשרד המשפטים, בבקשה, בקצרה.

<הדס אגמון: בסדר גמור.

<הדס אגמון: אני כמובן מברכת על הדיון.

<הדס אגמון: כיוון שאני נמצאת פה כבר שלוש שנים מאז הדיון של התקנת התקנות, אז באמת רואים את השיפור המשמעותי וזה נראה לי מקרה מאד יוצא דופן של תקנות שעברו מהר, הוטעמו מהר ורואים את ההשפעה בשטח, ובמסגרת זה שהדיון, הנושא עצמו - - -

עאידה תומא סלימאן: כדאי להגיד שלא רק שההוראות והתקנות הוטעמו מהר, אנחנו עבדנו מאד קשה ואני חייבת להגיד תודה לצוות של הוועדה, כולל המנהלת של הוועדה, שעבדה מאד קשה על הטעמת התקנות האלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה דלית.

<הדס אגמון: כמובן.

<הדס אגמון: אני רק רוצה להתייחס לנקודה אחת שעלתה, שהיא יותר מעוררת קושי מבחינתנו וזה הציפייה לדיווח של המעסיק כלפי מעסיקים אחרים.

<הדס אגמון: המנגנון שהתקנות יוצרות הוא מנגנון נוסף, לצד המנגנונים הראשיים, שהם הפנייה למשטרה וההליכים האזרחיים.

<הדס אגמון: המנגנון הזה נוצר מתוך תפיסה שלמעסיק יש אחריות על מה שמתרחש בין כתליו ואת היכולת.

<הדס אגמון: זאת אומרת גם סמכות וגם אחריות לדאוג למה שקורה בין כתליו ושיש לו יכולת לפעול במגוון כלים שהוא שונה מהכלים הנוקשים של אכיפה פלילית.

<הדס אגמון: לכן אנחנו גם רואים מגוון של תוצאות, שהן לא בהכרח פיטורין, אלא גם הסדרים אחרים שעונים על הדרישות של החוק והתקנות למניעה של הישנות המקרים, ולא בהכרח הם פסולים.

<הדס אגמון: מה שנכנס תחת הקטגוריה של הסדרי טיעון למשל בדיווחים.

<הדס אגמון: אם המקרים האלה הביאו לכך שהמתלוננת מרגישה בטוחה, שהמטרה הושגה, אלה מקרים שהם לחלוטין נופלים בציפייה של המחוקק.

<הדס אגמון: לגבי הציפייה הנוספת של דיווח החוצה, זה דבר שהוא מאד מאד חריג.

<הדס אגמון: הוא דורש הוראה מפורשת בחוק.

<הדס אגמון: יש חוק מאד מיוחד, חוק הגנת על הציבור מפני עברייני מין, שמונע עבירות מאד מיוחדות וסיטואציות מאד חריגות שבהן מחויב דיווח כזה.

<הדס אגמון: ולא בטוח שזה כלי שהוא נכון להטרדה מינית, שהיא סקאלה של התנהגויות שחלקן התנהגויות הטרדה מילולית.

<הדס אגמון: מרצה, גם אם נקבע שהוא הטריד מינית, אבל ההטרדה המינית הזאת היא הטרדה מינית מילולית, אני בספק אם זה מצדיק הטלת חובה לדווח הלאה או חובה של המעסיק החדש לבדוק את הנושא הזה, אם הציפייה היא שבמקרה כזה יימנע מהאדם לפעול, לעבוד בתחום עיסוקו.

<הדס אגמון: זה בלי להפחית כהוא זה מהחומרה של המקרים האלה.

<הדס אגמון: צריך לזכור שיש בצד השני גם זכות של אדם להתפרנס.

<הדס אגמון: לכן אני אומרת.

<הדס אגמון: אני רק רוצה לשים את הזרקור על הדבר הזה, שזאת סוגיה מורכבת ולא צריך - - -

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שזאת סוגיה מורכבת ואני מודעת שהסקאלה של ההטרדות המיניות נעה במרווח שהוא מאד גדול, אבל כל מי שעסק בנושא יודע גם כן שהטרדות מיניות בדרך כלל מתחילות בהטרדות מילוליות ולא נעצרות שם, באם לא עוצרים את המטריד, וזה יכול להתקדם בכל הסקאלה.

עאידה תומא סלימאן: אז גם את זה צריך לקחת בחשבון, אבל אני מסכימה איתך שזה דיון שהוא קצת מורכב ואני לא הייתי מתייחסת אליו רק כדיון משפטי, כי כדי לשמור על הזכות של המטריד לקבל מקום עבודה, צריך גם לדאוג שהוא לא יטריד שוב.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל עוד כלל שאנחנו יודעים מהטרדות מיניות, שהטרדות מיניות זה לא חד פעמי, זה לא מעידה, אלא זו צורת התנהגות שחוזרת על עצמה.

<הדס אגמון: זה הכל שאלות - - -

עאידה תומא סלימאן: על זה נצטרך לדון אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: ד"ר גליה הילדסהימר, ממונה על הטרדות מיניות, מרכז אקדמי פרס.

<גליה הילדסהימר: טוב, תודה רבה על כל הדיון הזה.

<גליה הילדסהימר: הוא מאד חשוב ומפרה.

<גליה הילדסהימר: ממש בקצרה מרבית.

<גליה הילדסהימר: אני הייתי חייבת להדגיש נקודה מסוימת.

<גליה הילדסהימר: היו פה הרבה מאד דיבורים קצת מכלילים, לרבות איזו שהיא הבחנה שנעשתה כן בין אוניברסיטאות ומכללות, כאילו לכאורה במכללות המצב פחות טוב ואני חושבת שזה מאד מאד חשוב להתייחס לכל מוסד לגופו.

<גליה הילדסהימר: אני חייבת להדגיש שאצלנו אין דבר שנאמר כאן שלא נעשה וזה משהו שאני אפילו דואגת לכך באופן אישי, ככה שההבחנה הזאת היא קצת בעייתית.

<גליה הילדסהימר: לגבי הפרטיות של הנילונים, זה משהו שחייב להיפתר ברמה של התערבות חקיקתית, משום שהחוק אוסר במפורש מסירת מידע.

<גליה הילדסהימר: אנחנו פה בבעיה משפטית שמלווה אותנו לאורך כל הדרך והפתרון הוא אך ורק פתרון בדרך החקיקתית.

<גליה הילדסהימר: כל עוד שזה לא יוסדר בחקיקה, שמותר לנו למסור את המידע הזה, פשוט אסור לנו לעשות את זה ולכן הפתרון היחיד הוא הפתרון החקיקתי, לרבות דרך אגב בדיווח.

<גליה הילדסהימר: גם בדיווח אנחנו נכנסים לבעיה משפטית.

<גליה הילדסהימר: אני במיוחד יכולה להעיד, אני נמצאת במקום - - -

עאידה תומא סלימאן: למה?

<גליה הילדסהימר: כי אני נמצאת במקום קטן.

<גליה הילדסהימר: ברגע שאני מוסרת מדי, אני מרחיבה מעט לגבי הפרטים שאני מוסרת, זה כבר יכול להסגיר במי ובמה מדובר.

<גליה הילדסהימר: אז אני צריכה מאד מאד להיזהר באופן הדיווח שלי וזה משהו שאנחנו ממש מתמודדים איתו.

<גליה הילדסהימר: איך אנחנו מצד אחד מוסרים את המידע שאנחנו צריכים למסור ואיך אנחנו לא נופלים פה למלכודת של עבירה על החוק.

<גליה הילדסהימר: זו בעיה שצריך להידרש אליה והפתרון הוא בחוק.

<גליה הילדסהימר: דבר נוסף שרציתי להדגיש, בהמשך לדברים שכבר נאמרו, האקדמיה היא לא הסקטור היחיד שיש בו הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: טוב, זה ברור.

<גליה הילדסהימר: כן, רגע, רגע.

<גליה הילדסהימר: אבל זה גם כן משהו שהמחוקק כדאי שהוא יידרש אליו, משום שכל הנושא הזה - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדיוק בתהליך - - -

<גליה הילדסהימר: הוא חייב להיות מורחב לעוד סקטורים, אחרת יש כאן איזו שהיא - - - של הסקטור שלנו.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, גברתי, אני מנסה לתת לך תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדיוק באמצע דיונים להרחיב את החקיקה בנושא הזה, כדי לכלול מוסדות אחרים שנותנים שירותים לציבור.

<גליה הילדסהימר: מעולה.

<גליה הילדסהימר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רותי קנטור, מבצלאל.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי וכמה שאפשר קצר.

<רות קנטור: אוקיי.

<רות קנטור: אני רוצה להעלות נקודה שלא עלתה פה בכלל ואולי לנצל את זה שאנחנו גם בוועדה למעמד האישה.

<רות קנטור: מקודם אמרה חברת הכנסת גרמן שאיזה יופי שכולנו פה נשים ואני חושבת שאנחנו צריכות גם לחשוב על המעמד שלנו כממונות.

<רות קנטור: זה לא הדבר הכי חשוב שנאמר פה ויש לי עוד משהו להגיד, אבל כולנו לקחנו וחיבקנו את התפקיד שלנו כנשים בחברה, קיבלנו את התפקיד הזה כדי להגן על סטודנטיות בדרך כלל.

<רות קנטור: אנחנו נשים, אנחנו מכילות את התפקיד הזה שהוא תפקיד קשה.

<רות קנטור: יש בו גם אלמנט משפטי, פסיכולוגי, בלשי, גישורי וכו', ורובנו גם עושות את זה בתפקיד על הדרך.

<רות קנטור: אני לא חושבת שיש עוד תפקידים במוסדות האקדמאיים, כמו אחראי על בטיחות או אחראי על כל דבר אחר שהוא לא פחות חשוב, שנעשה בסוג של התנדבות.

<רות קנטור: זה תפקיד קשה.

<רות קנטור: אני חושבת שצריך להכיר גם במעמד ובתפקיד שלנו, כי אנחנו חוטאות על הדרך בתפקידנו כנשים.

<רות קנטור: אנחנו לוקחות את התפקיד הזה ולא חושבות גם על מה שאנחנו צריכות לעשות.

<רות קנטור: יש פה איזה שהוא אוקסימורון שכדאי שהוועדה למעמד האישה תתייחס אליו.

<רות קנטור: אני רוצה להגיד עוד שתי נקודות נוספות לגבי הנושא של בניית האמון.

<רות קנטור: אנחנו רק הממליצות ויש מעלינו אינסטנציות שצריכות ליישם את ההמלצות שלנו – האם המל"ג יכול לחוקק או לפקח על הפער בין ההמלצה לתוצאה.

<רות קנטור: דבר נוסף, ההדרכה שמחויבת יכולה להיות מאד מינימאלית, כמו להעלות את התקנון באתר או לשים את אותו פוסטר מפורסם עם קפסולציה בשירותים, בפונט גרוע, ואולי אפשר לחייב הדרכות שהן הרבה יותר - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, את אמרת משפט שהוא מאד חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אמרת על הפער בין ההמלצות לבין ה - - -

<רות קנטור: כן.

<רות קנטור: אנחנו עושות תהליך בירור שבסופו אנחנו ממליצות להנהלה ואנחנו לא יודעות, אין לנו שום דרך לפקח או לבדוק וזה לא בסמכותנו לדעת מה קרה כשאנחנו סיימנו את תפקידנו ואולי המל"ג או החוק יוכל - - -

<עומרי גולן: למה המל"ג ולא המוסדות עצמם?

<עומרי גולן: כלומר, את מדווחת למוסד.

<רות קנטור: לא, אני מדווחת למוסד - - -

עאידה תומא סלימאן: כי לא נותנים לבן אדם לפקח על עצמו.

עאידה תומא סלימאן: לא נותנים למוסד לפקח על עצמו.

עאידה תומא סלימאן: מישהו מעל למוסד צריך לפקח על זה.

<עומרי גולן: לא, אבל האכיפה בשטח במקרים כאלה של הטרדות מיניות, נעשית באמצעות המוסדות.

<עומרי גולן: המל"ג לא - - -

<רות קנטור: סליחה, אבל אין לי אפשרות.

<רות קנטור: אם אני המלצתי לפטר מרצה ולא פיטרו אותו - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני מבינה את הרצון העז של המל"ג להרחיק את עצמו.

<רות קנטור: אני לא יודעת מי.

<רות קנטור: אולי הוועדה הזאת - - -

עאידה תומא סלימאן: אבל מה שהיא אומרת זה נכון.

עאידה תומא סלימאן: כי גם בדיווח אצלנו אנחנו בסופו של דבר לא יודעים מה ההמלצה של הממונה הייתה ומה נתקבל בסופו של דבר והוצע.

<רות קנטור: אני חושבת שזה איזה שהוא פגם בחוק שצריך לטפל בו.

<רות קנטור: ועוד דבר לגבי ההדרכות, שהן היום יכולות להיות, שוב, איזה קובץ PDF באתר שאף אחד לא פותח אותו או משהו בשירותים.

<רות קנטור: אני חושבת שחייבים לקיים הדרכה שהיא הרבה יותר משמעותית.

<רות קנטור: אני לא מסכימה עם המילה חווייתית.

<רות קנטור: דבר אחרון, למוסדות קטנים אין המנגנון המשפטי, הפסיכולוגי וכו' כמו לאוניברסיטאות גדולות.

<רות קנטור: או שיוקם גוף גלובאלי כזה שיוכל להעניק שירותים למוסדות קטנים ששל מעט סטודנטים, שבצלאל למשל הוא אחד מהם.

<רות קנטור: אין לנו אפשרות כזאת.

<רות קנטור: או שמוסדות יותר גדולים יכולים להציע את השירותים שלהם למוסדות היותר קטנים ולתת את זה בתור איזה שהוא סוג של תמיכה בכל התהליך החשוב הזה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון - - -

<קריאה: אפשר?

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כבר עברנו את הזמן.

עאידה תומא סלימאן: אלא אם זה משהו שישנה את הכל - - -

<קריאה: לא, רק לציין שאצלנו אנחנו אומרים לגורם המוסמך שיחזיר אלינו את ההחלטה ויסמיך אותנו גם להודיע לנילון ולנפגעת, ואז זה ממש סוגר את זה.

<רות קנטור: כן, אבל זו יוזמה פרטית.

<רות קנטור: למה שזה לא יהיה מעוגן בחוק.

<קריאה: נכון, אז אני אומרת בינתיים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה קודם כל להודות לכל אלה שטרחו והגיעו והשתתפו בדיון, אם זה חברי כנסת או אם זה הממונות עצמן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שלמרות כל ההערות שאני תיכף אתייחס אליהן, אפשר לרשום לעצמנו הצלחה קודם כל בעלייה מאד משמעותית בדיווח לפי החוק לוועדה ולגורמים המוסמכים; וגם כן לא רק עלייה בדיווח, אלא גם אנחנו רואים שהמעקב שאנחנו עושים יכול לתרום רבות לאופן הטיפול ולשכלול הטיפול בהטרדות מיניות במוסדות אקדמאיים.

עאידה תומא סלימאן: כשאנחנו מתייחסים לסיכומים שהונחו בפנינו לדו"חות – אם זה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת או מהסקר של הסטודנטים או מההערות שהובאו בפנינו על ידי הממונות – המטרה היא לא להתנגח והמטרה היא לא לעשות שום שיימינג לשום מוסד, אלא להיפך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות שהמאמץ הזה שאנחנו עושות, ישתלב בעשייה היותר גדולה, שגם הוועדה הזו וגם גורמים אחרים בחברה עושים, כדי לשנות את התרבות הקיימת שמאפשרת המשך הטרדות מיניות וניצול של נשים.

עאידה תומא סלימאן: ודווקא המאמץ הזה, כאשר אנחנו – ומי שמכיר את העבודה של הוועדה, יודע שאנחנו לוקחים כל פעם איזו שהיא קבוצה של מוסדות ואנחנו מתמקדים בהם, כולל הכנסת עצמה בנושא של הטרדות מיניות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת הדרך כן לפעול לא רק להגנה ולמתן טיפול נאות, אלא גם כן לשנות את התרבות.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שמעלים פה את השיח ומעלים את הדיון, זאת התרומה שלנו לשינוי התרבות הקיימת בחברה הישראלית באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: אני מודאגת מהעובדה ועכשיו אני מודה לנציגת משרד העבודה והרווחה שאמרת שיש לך דיווח 100%, כי לפני זה הייתי מודאגת מעצם העובדה שהדיווחים של המכללות להכשרות היו נמוכים בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדאג לקבל גם את הרשימות וגם את הדיווחים.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של הגברת השקיפות בטיפול בבעיות – אני יודעת שהוא נושא שיושבת על קו התפר בין שקיפות לבין חיסיון ובין זכות של אנשים שיקבלו את הטיפול בלי לחשוף את עצמם; ואנחנו יודעים שלא כל התלונות תמיד מובילות לאיזו שהיא ענישה, אבל אני חושבת שהתחלת השיח סביב הנושא הזה של שקיפות וסביב הניידות הזו לפעמים של מטרידנים בין המוסדות האקדמאיים האחרים, מחייבת חשיבה אמיתית – איך לטפל בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך להחיל את הנושא של דיווח על עבירות חמורות ביותר.

עאידה תומא סלימאן: אולי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מחייב איזו שהיא חשיבה, גם של המחוקקים, של נציגים של משרד המשפטים וגם של ארגונים ואנשים שיכולים לתרום לשיח הזה גם כן על ידי הממונות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדאג לעשות את זה באופן מוסדר.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לגיבוש קווים מנחים אולי לטיפול באופן כללי, אפילו אם החוק לא מחייב את זה, אבל אני חושבת שהמטרה שלנו היא גם כן להתקדם וכל שנה להוסיף עוד כלים שיעזרו לנו במילוי ההוראות של החוק.

עאידה תומא סלימאן: אני שוב מדגישה, החוק אומר בצורה מאד ברורה שהמוסדות צריכים לדאוג, דרך האחראיות, שהמקרים לא ישנו.

עאידה תומא סלימאן: אז איך באמת עושים שהמקרים לא ישנו?

עאידה תומא סלימאן: אם אין מידע נגיש, אם אין הסברה והעלאת מודעות כמו שצריך בתוך המוסדות, אנחנו כל הזמן נהיה במלכוד הזה.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני חושבת שהגברת הנגישות והנגשת המידע, ואני לא מקובל עלי שלא כל האוניברסיטאות או לא כל המוסדות תרגמו לשפות שלפחות החוק מחייב בהן.

עאידה תומא סלימאן: זאת הוראה של החוק לתרגם לערבית, לתרגם לאנגלית ואני רוצה לראות בשנה הבאה שכל המוסדות מדווחים שתרגמו את החומר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על חומר של מאות דפים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על חומר שאפשר באמת לעשות אותו וזה משנה את כל התדמית ואת האמון שאפשר לרכוש אצל הסטודנטיות, כאשר הן רואות שהמידע מונגש להן בשפה שהן יכולות לדבר בה; אבל כשמדברים על הנגשה, אנחנו לא מדברות רק על השפה עצמה ותרגום השפה, אלא איפה המידע מופץ, דרך ההפצה של המידע הזה והנגישות של הסטודנטיות גם לכתובת וגם לשמות.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הנושא של עידוד פנייה למשטרה צריך להיות חזק וברור באמירה של האחראית, כאשר היא רואה שיש באמת לעודד את המתלוננת לגשת למשטרה; וכמובן לא מתוך כפייה ולא מתוך הפעלת לחץ, אלא עידוד.

עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר העונש האמיתי יגיע מהמערכות המשפטיות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שעדיין לצערי הרב גם המוסדות האקדמאיים יש בהם היררכיות גלויות וסמויות ויש בהם קשיים גם של האחראיות להיות במקום הזה של לחקור ולברר תלונות נגד קולגות שלהם ולפעמים נגד אנשים שהם הרבה יותר בכירים מהן במערכת ואני יודעת גם שלפעמים – ואני שמעתי את זה באופן הכי ברור – יש מרצים שווים לאוניברסיטה, שווים הרבה כסף.

עאידה תומא סלימאן: מכניסים כסף והכנסות של מחקרים, של פרסומים וגם כן של פרסטיז'ה בין לאומית ואני יודעת שקשה לממונות לפעמים לעבוד מול אדם כזה או להתייחס לתלונות נגדו; מה עוד יותר, ותודה שאמרת את זה, כי כל הדיון לא שמעתי את זה – הפער ביטן ההמלצות לפעמים של הממונות לבין ההחלטות שמתקבלות בסוף.

עאידה תומא סלימאן: ואולי באמת הגיע הזמן לבדוק את זה לעומק, כי אני חושבת שזאת בדיוק הנקודה שאפשר לגלות ממנה איך מאזני הכוח בתוך המוסד האקדמי פועלים.

עאידה תומא סלימאן: האם הם פועלים לטובת הסטודנטיות או המתלוננות, או לטובת הנילונים, במיוחד אם הם גבוהים בהיררכיה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש אחריות על המל"ג בכל זאת, למרות שזה לא מצוין באופן הכי ברור אולי בחוק ואולי כדאי לבדוק את זה, אבל יש עליכם אחריות; ויש עליכם אחריות לבדוק לפעמים איך הדברים מתנהלים, במיוחד כאשר יש פרשיות שמתפוצצות בכל התקשורת הישראלית, ואני חושבת שמן הראוי אפילו תהליך בירור קטן.

עאידה תומא סלימאן: תהליך חיזוק לטיפול שמתקיים בתוך המוסד עצמו וגם ברגולציה של התקנונים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכן יש אחריות, אפילו אם היא אחריות – בוא נגיד ככה – מוראלית יותר מאשר מוסרית, יותר מאשר לפי החוק.

עאידה תומא סלימאן: אפילו לכנס את האחראיות ולבקש – בואו נבדוק מה התקנונים שלכן.

עאידה תומא סלימאן: לכנס אותן לישיבה או שתיים – מה התקנונים הקיימים – בואו ננסה לעשות איזה שהוא תהליך; ואני חושבת שהגיע הזמן לעשות את זה ואנחנו נפנה למל"ג באופן רשמי לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד גם כן בסיכום, בשנה שעברה ביטאתי את זה והשנה אני מבטאת את זה ביותר חומרה: שני מוסדות אקדמאיים באוכלוסייה הערבית בחרו זו השנה השנייה לא להגיש דיווח ואני רואה את זה בחומרה רבה – מכללת סכנין וסמינר המורים בחיפה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה את זה בחומרה רבה ואני אפנה באופן אישי למוסדות האלה ואני אבדוק מה קורה בעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

<קריאה: ההנדסאים בסכנין דיווחו.

עאידה תומא סלימאן: ההנדסאים.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על המכללה באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה ואני נועלת את הישיבה.

<קריאה: אני מזכירה לנציבות, מי שרוצה לקחת חלק בפורום שלנו, נשמח מאד לשותפות שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אה, ואני בעצם מברכת על הפורום.