הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 223, 2017-03-14 09:35

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

קארין אלהרר: היום ה-14 במרץ 2017, ט"ז באדר התשע"ז.

קארין אלהרר: נושא הדיון: בקשה לחוות-דעת מבקר המדינה בנושא החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: זוהי ישיבת מעקב.

קארין אלהרר: הדיון הזה הוא דיון המשך וגם סוג של דיון שאני מקווה שייתר את דיון החירום בקיץ.

קארין אלהרר: באוגוסט האחרון קיימנו דיון בוועדה, דיון חירום שלא מן המניין.

קארין אלהרר: שבוע לפני תחילת שנת הלימודים גילינו שחלק מילדי ישראל עדיין לא משובצים.

קארין אלהרר: בזמנו היינו צריכים לפנות ליושב-ראש הכנסת לקבל אישור מיוחד, כי לא רק שזה לא היה בזמן כנסת, זה היה בזמן הפגרה.

קארין אלהרר: קיימנו את הדיון בתל-אביב.

קארין אלהרר: זה לא משהו חדש.

קארין אלהרר: בכל קיץ אנחנו נתקלים בסיטואציה שבה יש ילדים שהם לא משובצים ימים ספורים לפני תחילת שנת הלימודים, כשאנחנו מדברים כמובן על תחום החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: ילדים לא משובצים כאמור, חוסר במסגרות, סייעות שלא מכירות את הילדים והילדים לא מכירים אותן, סייעות שעושות תפקיד של ממלאות-מקום, סל שיבוץ לא בר-ביצוע עד אוקטובר, מבנים לא נגישים, הסעות לא מוסדרות, חוסר תיאום בין רשויות מקומיות למשרד החינוך ועוד ועוד.

קארין אלהרר: בסך-הכול יש המון אילוצים.

קארין אלהרר: הגורם בעיני שאפשר להצביע עליו זה היעדר גורם מתכלל.

קארין אלהרר: יש את משרד החינוך שעובד ועושה ויש את השלטון המקומי, שהוא עובד ועושה, אבל בציר מקביל.

קארין אלהרר: הם אמורים לעבוד ביחד.

קארין אלהרר: העבודה ביחד אמורה להביא את התוצאה הטובה ביותר עבור הילד.

קארין אלהרר: קרה שפניות הגיעו ללשכתנו, ואנחנו פונים למשרד החינוך, ומשרד החינוך אומר: אני מבין, זו אכן בעיה, אבל היא לא חונה אצלנו, היא חונה ברשות המקומית.

קארין אלהרר: פונים לרשות המקומית, והרשות המקומית אומרת שזה עניין של משרד החינוך.

קארין אלהרר: זו התשובה שעונים ללשכת חברת כנסת, ואני לא היחידה שמקבלת פניות.

קארין אלהרר: מה יגידו ההורים שהם צריכים לדאוג לילד למסגרת?

קארין אלהרר: אני לא רוצה לחזור על הנאום הזה בקיץ, הוא מיותר לכולנו.

קארין אלהרר: הוא מיותר לילדים, הוא בטח מיותר למשרד החינוך שצריך להתנהל ימים ספורים לפני פתיחת שנת לימודים, ולכן החלטתי לקיים את דיון המעקב, דיון ההמשך הזה, היום.

קארין אלהרר: מה שאני רוצה לראות שכל הצדדים המעורבים עושים הכול, כולל הכול, כדי שלא נגיע לנקודות האלה, וזה אפשרי.

קארין אלהרר: כולם מבינים שילדים יגיעו לבית הספר או לגן, זה לא איזה משהו שנופל עלינו בהפתעה, אז בואו ניערך בהתאם.

קארין אלהרר: מכיוון שתקועים הרבה מאוד אנשים בשער, אני רוצה להתחיל מהנושא של ההסעות.

קארין אלהרר: לגבי ההסעות – ההסעה ניתנת על-ידי השלטון המקומי, ויתקנו אותי אנשי משרד החינוך אם אני טועה.

קארין אלהרר: יש החלטה לגבי ילד בחינוך מיוחד, החלטה להסעה, ואז צריך לדאוג להסעה.

קארין אלהרר: איך זה עובד?

קארין אלהרר: בהנחה שהילד לא מקבל את ההסעה הזאת, מי אחראי לתאם מה?

קארין אלהרר: נתחיל ממשרד החינוך.

<שמעון אבני: אני מנהל אגף הסעות במשרד החינוך.

<שמעון אבני: אנחנו עושים לפני פתיחת שנת הלימודים, עוד ביולי ובאוגוסט, עבודה מול הרשויות כדי לצמצם עד כמה שניתן את הפערים של ילדים שאין להם או שלא מקבלים הסעות.

<שמעון אבני: בדרך כלל ילד שנסע, הוא תמיד יהיה מוסדר, כי הוא כבר במסלול.

<שמעון אבני: מדובר רק על ילדים חדשים או שעוברים בין מוסדות חינוך וכו'.

<שמעון אבני: שם אנחנו עושים את העבודה הגדולה.

<שמעון אבני: הרשות צריכה לפנות אלינו, כי היא זאת שממפה ומסדרת את ההסעות לילד, ואני מקווה שהרשויות עושות את זה.

<שמעון אבני: אגב, הרבה פעמים במקרה הזה, אנחנו אומרים לרשות: תסיעי חודש.

<שמעון אבני: אם זה מצריך ועדת חריגים, תסיעי, ואנחנו נתחשבן על החודש הזה.

<שמעון אבני: אם זה לא מגיע אלינו דרך הרשות המקומית שיש בעיה עם ילד, אנחנו לא נדע לעולם שהילד לא נוסע.

<שמעון אבני: אין סיכוי שנדע שהילד לא נוסע.

קארין אלהרר: ההורים לא פונים אליכם?

<שמעון אבני: ההורים גם פונים, אבל כשההורה פונה בדרך כלל עבר הרבה זמן.

<שמעון אבני: אם הורה פונה, אנחנו בודקים מול הרשות המקומית מדוע הילד לא נוסע, הגורם המרכזי שיודע לפני פתיחת שנת הלימודים איזה ילדים נוסעים ואיזה ילדים לא נוסעים, והוא צריך לפנות אלינו ולבקש מאתנו את הייעוץ שנדרש.

<שמעון אבני: אגב, הרבה פעמים כינסנו ועדת חריגים – את אמרת שאת מכנסת ועדת חירום – ועדת חריגים חירום, כי פתאום גילינו שיש ילדים שלא נוסעים, ולא רצינו לחכות לספטמבר.

<שמעון אבני: אמרנו אס-או-אס, בשבוע הבא נרכז את כל הבקשות ועשינו דיון על זה.

<שמעון אבני: אני חייב לקבל את זה מהרשויות המקומיות.

<שמעון אבני: אם הרשויות לא יציפו לי את הבעיה, אין סיכוי שאני אדע שיש בעיה.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אריאל.

<אריאל לוי: קודם כול, יש פה גם תפקיד למחוזות, עוד לפני שזה מגיע לשמעון.

<אריאל לוי: לצורך העניין, גם אביבית שיושבת פה וגם אנחנו מכירים פניות מאזורים מסוימים, כשזה חוזר על עצמו, ושם אנחנו עובדים יותר צמוד עם המחוז וננסה למנוע באותם אזורים.

<אריאל לוי: אני רוצה להביא דוגמה למקרה שטיפלתי בו באופן אישי, כדי שנבין את המורכבות.

<אריאל לוי: לפעמים פנייה של הורה היא על בסיס שיש מיישוב מסוים רק ילד אחד שנוסע ליישוב אחר, ויש עוד ילד שזקוק להסעה, לצורך העניין לגן או לכיתה, אבל להורה או למשפחה – היה לנו מקרה לא נעים שהתלוננו, ואנחנו כל הזמן הרגשנו לא בסדר – האימא לא רצתה לצאת באותה שעה של ההסעה של הילד ההוא, כי היה לה יותר נוח לצאת חצי שעה יותר מאוחר.

<אריאל לוי: יש לנו סיטואציות שלפעמים אנחנו לא מזהים מספיק, לפעמים הרשות לא משבצת טוב, לפעמים גם יש פה משהו בתיאום הציפיות עם ההורה שהוא מאוד מורכב כי לפעמים המוסדות הם במרחק 7 ק"מ – אותו מקרה ששמעון מכיר – בין מוסד למוסד.

<אריאל לוי: אנחנו לא נוציא מונית נפרדת או אוטובוס נפרד לכל ילד.

<אריאל לוי: יש פה גם מערכת שיבוץ.

<אריאל לוי: אני כן אגיד שנכנסה מערכת חדשה – שמעון, אולי תגיד מילה על זה – על חישוב כל המרחקים כדי לייעל את התהליך.

<אריאל לוי: זו מטריצה מאוד מורכבת של צרכים, שיבוץ, הסעות, גופים זכייניים ומרחקים.

<אריאל לוי: אני חושב שגם פה עזרנו לעצמנו ולרשויות בעניין הזה.

<אריאל לוי: אתה רוצה להגיד מילה על המערכת הזאת?

<שמעון אבני: הכנסנו מערכת חדשה.

<שמעון אבני: אגב, המטרה של המערכת היתה באמת לייעל ולפשט את התהליכים ולעשות אותם זריזים.

<שמעון אבני: בעבר רשות מקומית היתה צריכה לבוא אלינו עם ארגזים, ניירת וצילומים והיו דיונים אין-סופיים.

<שמעון אבני: היום הרשות המקומית מקלידה, ואנחנו מיד רואים את הבקשה עם כל הנספחים שלה.

<שמעון אבני: ההתכתבות וההתנהלות היא במחשב.

<שמעון אבני: התשובות הן מידיות ומהירות.

<שמעון אבני: יש הרבה פניות לא מוצדקות.

<שמעון אבני: יש המון פניות שמבקשות למשל פיצולים בהסעות, שזה דבר שהוא מורכב.

קארין אלהרר: נדבר על זה.

<שמעון אבני: לילד יש פתרון, אבל ההורה לא עולה על ההסעה, כי הוא סבור שמגיעה לו הסעה נפרדת.

<שמעון אבני: קשה להתווכח עם הורים, ואנחנו בודקים כל בקשה כזאת.

<שמעון אבני: אנחנו לא נותנים מיד תשובה שלילית, אבל הרבה פעמים אין הצדקה לפצל הסעות, זה גם סכומי כסף נוראיים, ויש הסעות קיימות.

<שמעון אבני: צריך לזכור – אני לא יודע אם השלטון המקומי ידבר פה – בסוף כל פיצול כזה מטיל הוצאה כספית מאוד גדולה על השלטון המקומי, שלא תמיד נכון לעשות את זה, ובצדק, אלא אם כן באמת יש צורך אמיתי.

<אריאל לוי: אנחנו רגישים לסיטואציה, אנחנו גם מבינים את המשמעות של הסעה טובה.

<אריאל לוי: הסעה איכותית פותחת את היום אחרת ולא הלחץ של הבוקר או משהו לא ראוי.

<אריאל לוי: כל תפיסת המקרים, חברת הכנסת אלהרר, היא סיפור רציני.

<אריאל לוי: מכניסים עכשיו מערכות חדשות של CRL בקרוב, אני מקווה.

<אריאל לוי: היא תתכלל בקשות, כי אותה בקשה עולה לשר, למנכ"לית, אלי, לחברי כנסת, לשלטון המקומי, לגופי הורים.

<אריאל לוי: אני חושב שלקראת השנה הקרובה נהיה במצב הרבה יותר טוב.

<אריאל לוי: שוב, תמיד יהיו אותם מקרים שברגע האחרון או הראשון נטפל בהם.

<אריאל לוי: עוד מעט נתייחס לשאלת השיבוץ.

קארין אלהרר: מתי תיכנס מערכת ה-CRL?

<אריאל לוי: אני מקווה שבאוגוסט.

קארין אלהרר: השלטון המקומי, יש לכם קושי שאתם יודעים שמתרגש עליכם בכל שנה מחדש, שאפשר לנסות לסנכרן אותו מראש?

<מירה סלומון: נושא ההסעות הוא תמיד נושא מורכב וקשה.

<מירה סלומון: הבעיות הקשות שלנו הרבה פעמים נוגעות לליווי, נוגעות להתאמה של הסעות, נוגעות לרשויות מקומיות שנמצאות במקומות רחוקים, וההסעה שלהן שהיא הסעה של ילד אחד למקום שנמצא ברשות מקומית אחרת.

<מירה סלומון: יש לנו הרבה קשיים שאנחנו ממפים מראש.

<מירה סלומון: יש הרבה מאוד שיתוף פעולה בשנים האחרונות עם משרד החינוך, אנחנו עושים כל מה שאפשר כדי שילדים יקבלו את הזכות הבסיסית הזאת להגיע למוסד חינוך וללמוד.

<מירה סלומון: אנחנו מקווים שכל מערך ההתייעלות הזה, ושיתוף פעולה שונה – כבר הליך של שנים, של כמה השנים האחרונות – עם משרד החינוך יביא לתוצאות יותר טובות משנה לשנה ושנראה שיפור בדברים.

קארין אלהרר: האם יש לכם היום מקרים שאתם מכירים שילדים לא מוסעים, שיש בעיה בהסעות שלהם?

<מירה סלומון: אנחנו מכירים מקרים שבהם ילדים לא מוסעים, אנחנו מכירים מקרים שחלק מהקושי נובע מחוסר יכולת לאתר מלווה מתאים לנושא.

<מירה סלומון: יש לנו מקרים מצערים.

<מירה סלומון: כן, יש מקרים כאלה.

<מירה סלומון: אני חושבת שאנחנו עושים כל מה שאפשר כדי לפתור את המקרים האלה, אבל הם קיימים, אי-אפשר לעצום עיניים.

קארין אלהרר: ארגון בזכות.

<אסתר קרמר: אני אקריא בשבילה.

קארין אלהרר: אין לה קול.

<אסתר קרמר: שורש הבעיה הוא שיש כאן ממש עיוות, כי הורה לא יכול לפנות לוועדת חריגים, וזאת למרות שיש ניגוד עניינים, כי הרשות המקומית גם מממנת את ההסעה הזאת.

<אסתר קרמר: לכן חייבת להיות נגישות להורה לוועדת חריגים.

<אסתר קרמר: לא ייתכן שרק מי שמכיר את האנשים ואת הארגונים יפנה למערכת.

<אסתר קרמר: נהיה במצב יותר טוב כשיהיו תקנות טובות ושיהיו מענים לכל הבעיות, ובהם גם לבעיה הזאת.

<אסתר קרמר: אני זוכרת שישבתי באוגוסט, ואז יצאו לנו פתאום מספרים לאן אפשר לפנות.

<אסתר קרמר: זה היה יום לפני תחילת שנת הלימודים.

<אסתר קרמר: הורים שכבר שבועיים לא יודעים מה קורה עם הילד שלהם, ילדים לחוצים, חלק מהילדים יודעים מספיק כדי להבין שאין להם הסעה לתחילת השנה, ויום לפני תחילת השנה יש טלפונים.

<אסתר קרמר: צריך שהטלפונים לאן לפנות לא יהיו יום לפני תחילת שנה, הם חייבים להיות קודם.

<אסתר קרמר: חייבת להיות דרך לפנות, ולא לרשות המקומית, כי הרשות המקומית לא תמיד רוצה באמת לעזור לנו.

קארין אלהרר: זו אמירה מרחיקת לכת.

<אסתר קרמר: היא מקטינה את המצב הקיים.

<אסתר קרמר: באמת אני אומרת את זה.

קארין אלהרר: רויטל לן-כהן.

<רויטל לן כהן: יש עוד שתי בעיות שאפשר לייחס אותן לתחילת השנה.

קארין אלהרר: כרגע רק בהסעות.

<רויטל לן כהן: בהסעות.

<רויטל לן כהן: האחת, מאחר שהשיבוץ של ילדים בחינוך המיוחד מוטל על הרשות המקומית, כשרשות מקומית לא רוצה לשבץ ילד במסגרת שמתאימה לו, מתחיל דיאלוג שנובע מהקונפליקט הזה בין ההורים לרשות המקומית, למשרד החינוך ולארגונים שמנסים לסייע, גם כשמשרד החינוך אומר: הילד צריך להיות משובץ במקום ההוא.

<רויטל לן כהן: גם במקרים שהצלחנו לדאוג לשיבוץ של הילד, הרשות המקומית החליטה שלא בא לה להסיע אותו, כי כביכול כפו עליה, ולמשרד החינוך אין כלים ואין שיניים לאלץ את הרשות המקומית להוציא הסעה.

<רויטל לן כהן: יש לנו ילדים שכל השנה מוסעים על-ידי ההורים שלהם.

<רויטל לן כהן: יש ילדים שלוקח זמן וזה נפתר, אבל יש ילדים שגם בתחילת השנה וגם אחר-כך השלטון המקומי לא עושה עם זה כלום, והרשות המקומית – לא בא לה.

קארין אלהרר: משרד החינוך, אתם מכירים מקרה כזה?

<רחל אברמזון: לא.

<רויטל לן כהן: לא?

<רחל אברמזון: אני רוצה להתייחס - - -

<רויטל לן כהן: טיפלת בו בעצמך.

קארין אלהרר: רויטל.

<רחל אברמזון: אנחנו מכירים את המקרים, אבל אני רוצה להתייחס לשתי הנקודות.

<רחל אברמזון: קודם כול, אני ממש מבקשת שנשנה את השיח של "לא רוצה", לא משנה מי, אם זה המשרד או השלטון המקומי.

קארין אלהרר: שיח ענייני.

<רחל אברמזון: קודם כול, להורה יש אפשרות לפנות אם הוא נתקל באיזה קושי אל מול רשות מקומית וכו', הוא יכול לנפות למחוז.

<רחל אברמזון: יש כתובת במחוז, יש מפקח, מפקחת, לכל מסגרת חינוכית, וניתן לפנות גם לוועדת ההסעות במחוזות.

<רחל אברמזון: יש ועדת הסעות במחוז.

קארין אלהרר: ההורה יכול לפנות אליו?

<רחל אברמזון: בוודאי.

<רחל אברמזון: הוא יכול להגיש את הפנייה - - -

<רויטל לן כהן: - - -

קארין אלהרר: רויטל - -

<רחל אברמזון: הוא יכול להגיש את הפנייה למחוז.

קארין אלהרר: - - אל תוציאי את העצבים עלינו כי חיכית בתור.

<רויטל לן כהן: לא.

<רויטל לן כהן: ממש לא בגלל שחיכיתי בתור, בגלל שהם יודעים שההורים לא יודעים שיש דבר כזה, מה הכתובת ומה הטלפון.

<קריאות: - - -

<קריאה: הרשות המקומית יכולה לפנות.

קארין אלהרר: סליחה.

<רחל אברמזון: הנוהל התקין - - -

קארין אלהרר: סליחה, רק רגע.

קארין אלהרר: לא יהיה דיון כזה.

<רחל אברמזון: רבותי, הנוהל התקין הוא שהרשות המקומית מגישה את כל הבקשות שלה לוועדת ההסעות, לקבל את כל הזכאויות וכו'.

<רחל אברמזון: עם זאת, אנחנו מודעים כולנו, גם ברשויות המקומיות, כשיש איזו בעיה, הורה רשאי לפנות למחוז.

<רחל אברמזון: יש לו דרך לפנות לפיקוח, יש לו דרך לפנות למסגרות - - -

קארין אלהרר: רחלי, האם אתם נתקלתם בסיטואציה שבה ועדת שיבוץ קבעה משהו, אבל הרשות המקומית סירבה להסיע?

קארין אלהרר: כן או לא?

<רחל אברמזון: לא.

<רחל אברמזון: הרשות סירבה להסיע – זה לא מדויק.

<רחל אברמזון: אני רוצה להסביר גם את העניין הזה לגבי שיבוצים.

<רחל אברמזון: במקום שבו לרשות מקומית לפעמים יש חילוקי דעות עם הורים.

קארין אלהרר: רחלי, בואי נתחיל אם זה קרה או לא קרה?

<רחל אברמזון: כן.

<רחל אברמזון: קרה.

קארין אלהרר: איך התמודדתם עם זה?

<רויטל לן כהן: לא התמודדו.

קארין אלהרר: רויטל, קוראים לך רחלי?

<רויטל לן כהן: חבל שלא.

<רחל אברמזון: אני רוצה שהלשכה המשפטית תגיב.

<אילן שי: במקרה האחרון שהייתי מעורב בו אני אומר שרויטל צודקת בניתוח שלה.

<אילן שי: א', יש מקרים כאלה, ו-ב', כמו שרויטל אמרה, אין לנו כלי אכיפה.

<אילן שי: פנינו במקרה האחרון שהייתי מעורב בו בדרגים בכירים יותר ויותר מהרשות המקומית וביקשנו ממנה לשנות את החלטתה.

<אילן שי: בפעם האחרונה שאני הייתי מעורב בסיפור לא נענתה הבקשה שלנו, וההסעה שהרשות המקומית הציעה לתלמידה לבית הספר, כשאנחנו וההורים של התלמידה חשבנו שהוא לא מתאים לה ושיש בית ספר אחר שיותר מתאים, הרשות המקומית לא היתה מוכנה להסיע לבית הספר הזה, מכיוון שהיא ראתה בזה סוג של בחירת הורים בין שני מוסדות שמבחינת ההגדרה שלהם מיועדים לתלמידים עם אותה מוגבלות.

<אילן שי: הם אמרו שבית הספר שלא היתה אליו הסעה הוא בית ספר שההורים בחרו בגלל העדפה אישית, ולא היו מוכנים להסיע לשם, ואין לנו כלי אכיפה - -

קארין אלהרר: משהו צריך להיות.

קארין אלהרר: איך מתמודדים להבא?

קארין אלהרר: אדוני היועץ המשפטי, אני אעשה את זה קל - - -

<אילן שי: - - כדי שנוכל להתמודד מעבר ליכולת שלנו להשפיע, לנצל קשרים שיש לנו עם הרשויות המקומיות.

<אילן שי: כלי אכיפה ממש לא ניתנו לנו במקרה הזה.

קארין אלהרר: מה הכנסת יכולה לסייע לכם כדי שיהיו לכם כלי אכיפה?

<אילן שי: אם במסגרת חוק הסעה בטיחותית בחוק עצמו ייתנו לנו כלי אכיפה, נוכל להשתמש בו.

<רויטל לן כהן: נתנו לכם, פשוט לא הכנסתם את זה לתקנות שאתם - - -

קארין אלהרר: רויטל, די.

<אילן שי: יש דברים מסוימים שאפשר בתקנות, יש דברים מסוימים שאפשר בחקיקה.

קארין אלהרר: אני זוכרת בדיון, אם אני לא טועה, אצל חברי, דודי אמסלם, יש עניין התקנות.

קארין אלהרר: התקנות הובאו?

<אילן שי: עדיין לא הגשנו את התקנות באופן פורמלי, אבל כבר התחיל דיון בוועדת החינוך של הכנסת, כי נעשה שינוי בחוק והסמכות לאשר את התקנות הובאה לוועדת החינוך של הכנסת.

<אילן שי: ב-10:30 יש לנו דיון המשך על התקנות.

<אילן שי: בנוסח של התקנות כרגע אין הסכמה - - -

קארין אלהרר: למה לא?

<רויטל לן כהן: לא בא להם.

קארין אלהרר: רויטל, אני אוציא אותך.

קארין אלהרר: למה לא?

<אילן שי: הכלים המינהליים שיש לנו מכוח הסמכות שלנו כמשרד חינוך כלפי הרשויות המקומיות הם מאוד מוגבלים.

<אילן שי: אנחנו לא יכולים לפגוע בתקציבים שלהם שמיועדים לתלמידים אחרים.

קארין אלהרר: ברור לי.

<אילן שי: כלי אכיפה אחרים מצריכים שינוי של החוק, הסמכה או הסמכה בחוק לכלול אותם בתקנות.

<אילן שי: כרגע החוק לא נותן לנו כלי אכיפה.

קארין אלהרר: אני מבינה.

קארין אלהרר: אני אגיד לך ולכל משרד החינוך איך אני תופסת את העניין.

קארין אלהרר: בעיני האבא והאימא של הילד מבחינה חינוכית הוא אתם.

קארין אלהרר: האחריות שהילד יגיע לבית הספר וממנו בחזרה הביתה היא של משרד החינוך.

קארין אלהרר: ההתחשבנות ביניכם לבין השלטון המקומי קיימת, כי ככה מישהו פעם קבע.

קארין אלהרר: אין לי כרגע דרך אחרת שאני יודעת להציע, אבל אני כן חושבת שבמסגרת האחריות הזאת אתם צריכים לעשות הכול, כולל הכול, בטח אם פדגוגית, חינוכית, אתם סבורים שילד צריך להגיע למסגרת מסוימת והשלטון המקומי מתנגד, אתם צריכים לתת את הטון.

קארין אלהרר: תגידו לי איך נתגבר על זה.

<אריאל לוי: זה יחזור על עצמו גם בשאלת ההנגשה הכללית.

<אריאל לוי: אנחנו נחזור לזה כשנדבר על הרשויות.

<אריאל לוי: גם אם אנחנו נצמדים למקרה קצה, מקרה קצה הוא תמיד מקרה בוחן.

<אריאל לוי: גם רויטל יודעת שאנחנו לא מטפלים באירועים כאלה כל יום, וגם חלקם מעוררי מחלוקת האם באמת היתה בחירה, האם העמידו שני מוסדות וההורה רצה משהו אחד, האם זו זכותו בהקשר הזה כשיש ביישוב שלו כיתה דומה.

<אריאל לוי: אלה מקרים מורכבים מאוד.

<אריאל לוי: אנחנו ניקח על עצמנו להציע הצעה בחוק על ועדה עליונה שאולי תכריע בסיטואציה כזאת על-ידי יושב-ראש מטעם משרד החינוך.

<אריאל לוי: נחפש טכניקה שתציע את הדבר הזה, אבל זה יחזור על עצמו בעוד מקרים.

<אריאל לוי: הרי חלק מהטענה הרבה פעמים היא האם הרגולטור מבצע את תפקידו בכל מיני מקרים.

<אריאל לוי: אתן לך דוגמה נוספת, מרתון בירושלים ביום שישי.

<אריאל לוי: אני כבר מחכה למייל שאחרי.

<אריאל לוי: המרתון הזה יחסום - - -

<רויטל לן כהן: חבל, כי שלחנו לפני.

<אריאל לוי: לא.

קארין אלהרר: רויטל, אני ממש מבקשת.

<אריאל לוי: העיר ירושלים תבצע מרתון ביום שישי, מטבע הדברים ייסגרו כבישים שימנעו הגעה של ילדים לחינוך המיוחד.

<אריאל לוי: אגב, גם בחינוך הרגיל למוסדות חינוך.

<אריאל לוי: מה מקומו של הרגולטור בסיטואציה הזאת שהיא מאוד מורכבת?

<אריאל לוי: אני יכול לכפות היום על עיר שלא לעשות מרתון?

<אריאל לוי: לא לעשות את זה בשעות האלה?

<אריאל לוי: לעשות את זה בחופשת פסח?

<אריאל לוי: יש לי כל מיני רעיונות.

קארין אלהרר: איך זה עובד בתל-אביב?

<אריאל לוי: חוסמים.

<רויטל לן כהן: גברתי, מוצאים נתיבים אחרים.

<רויטל לן כהן: פה באופן גורף מבטלים את ההסעות של כל ילדי ירושלים, גם ילדים שהמרתון בכלל לא קשור אליהם.

<אריאל לוי: אני העליתי את הרעיון הזה בעצמי, להראות שיש סיטואציות באמת מורכבות, כשבסיטואציות האלה המדינה אומרת לראש העיר במכתב או בשיחות עם אנשי החינוך שם: אתם לא יכולים לבצע את זה, ויש כללים איך מבצעים מרתון בעולם, בתאריכים מסוימים, בחום מסוים, ולכן אי-אפשר לעשות את זה בקיץ, כשאין לימודים וכן הלאה.

<אריאל לוי: זה יחזור על עצמו גם בהנגשה וכו', אני מציע שנחשוב ביחד.

קארין אלהרר: השלטון המקומי.

<מירה סלומון: היה לי עוד משהו.

קארין אלהרר: אני יודעת.

קארין אלהרר: זה לא את באופן אישי מן הסתם, אבל איך קורית סיטואציה כזאת בכלל, שמשרד החינוך, שהוא אמור להוביל ולתת את ההכרעה לגבי שיבוץ של תלמיד, אומר שהילד ילך למקום X, באה הרשות המקומית ואומרת: נראה לכם שאתם תעשו מה שאתם רוצים?

קארין אלהרר: אני קובעת.

<מירה סלומון: גברתי, אני לא מכירה את המקרה הספציפי שנדון כרגע, כי הוא לא הובא בפנינו, אבל אני יכולה להעריך מהמורכבות שעליה דובר, שמדובר בכל זאת במערכת דינים שמדברת על מוסד חינוך שהוא רשמי ומופעל על-ידי הרשות המקומית לעומת מוסד חינוך שלא מופעל על-ידי הרשות המקומית, הוא מופעל ברשות מקומית אחרת.

<מירה סלומון: במקומות האלה יש מערכות דינים שמאפשרות לרשות מקומית, שיש לה מוסד חינוך בגבולותיה, בתחומה - - -

קארין אלהרר: אבל הוא לא מתאים לילד.

קארין אלהרר: אתם קבעתם.

קארין אלהרר: משרד החינוך אומר אחרת.

<מירה סלומון: האמירה מה מתאים לילד היא שאלה פרשנית, מכיוון שהדינים מנוסחים באופן שכזה.

קארין אלהרר: גברתי, המחלוקת בינינו היא מי אחראי לפרשנות.

<מירה סלומון: בדיוק.

<מירה סלומון: זו בדיוק הנקודה.

<מירה סלומון: האחריות לפרשנות היא בדיוק כמו האחריות לקיום החינוך, צריכה להיות משותפת.

<מירה סלומון: וכאשר יש רשות מקומית שהיא סוברנית, אוטונומית, יש לה ייעוץ משפטי משלה ויש לה אחריות משפטית ומינהלית משלה, סבורה בדרך מסוימת והרגולטור סבור בדרך אחרת, יכול להיות שבמקרים האלה – שוב, כבר נאמר שאלה מקרי קצה, מקרים מיוחדים, לא מקרים שהם הנורמה, לא הרגיל והשגרה – יכול להיות שבמקרים כאלה, צריך להכריע בדרך אחרת.

קארין אלהרר: גברתי בוודאי יודעת שחוק לא נועד למקרי מיינסטרים.

קארין אלהרר: המיינסטרים מסתדר, לא נדון בו לעולם.

קארין אלהרר: חוק אמור לתת את המענה הטוב ביותר למקרי הקיצון.

קארין אלהרר: יגיד את זה כל בן-אדם שניסח אי-פעם חוק.

<מירה סלומון: המענה הטוב ביותר שהמחוקק מצא לנכון לתת בתחום החינוך הוא קיום משותף למדינה ולרשויות המקומיות - -

קארין אלהרר: אתם הזרוע הארוכה.

<מירה סלומון: - - וקיום משותף הוא לא רק מימון.

<מירה סלומון: אנחנו לא זרוע ביצועית בנושא החינוך.

<מירה סלומון: זה משהו שצריך להבין.

<מירה סלומון: אנחנו מקיימים את החינוך במשותף.

<מירה סלומון: חלק מקיום של חינוך זה גם היכולת - - -

קארין אלהרר: איזה כלים פדגוגיים יש לכם?

<מירה סלומון: יש לנו יכולת להבין איזו מסגרת חינוכית זו והאם היא דומה בתיאור שלה הכללי למסגרת חינוך דומה.

<רויטל לן כהן: אני חייבת לספר מה שהיה שם, כדי שהיא תבין כמה היא טועה.

קארין אלהרר: רויטל, למה את מתפרצת?

<מירה סלומון: כל זאת, כמו שאמרתי, מבלי להכיר את המקרה ואת הנסיבות הספציפיות.

<מירה סלומון: אין לי דרך לדבר על מקרה ספציפי שלא הובא לידיעתנו.

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: אנחנו נמצא פתרון.

<רויטל לן כהן: הוא הובא לידיעת מרכז לשלטון מקומי, והוא התעלם.

קארין אלהרר: זה לא יעבוד ככה.

<אילן שי: במקביל לעבודה על התקנות, נדחה את הדיון של מה שצריך להיות תיקון של החוק, כדי להסמיך אותנו להתקין גם תקנות בנושא האכיפה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: רויטל, היה לך עוד משהו.

קארין אלהרר: אם תתפרצי בפעם הבאה, תאבדי את זכות הדיבור.

<רויטל לן כהן: אני מתנצלת.

<רויטל לן כהן: זה הכי איפוק שאני מצליחה, אני עובדת על זה.

קארין אלהרר: תעבדי יותר.

<רויטל לן כהן: אני עובדת על זה קשה מאוד.

<רויטל לן כהן: אולי אם לא היו זורקים אותי מבית הספר בכיתה ג' והיו מטפלים בי, לא הייתי מגיעה לזה בגיל 46.

קארין אלהרר: רויטל.

<רויטל לן כהן: נושא נוסף הוא הנושא של הליווי, שהועלה פה בקטן, אבל אני רוצה להסביר.

<רויטל לן כהן: כל עוד אנחנו נתעלם מהעובדה שהתנאים של המלוות, בחסות משרד החינוך, משרד האוצר ומרכז לשלטון מקומי, כי אתם חתומים על ההסכם הקיבוצי, הם כאלה שהיא צריכה להגיע לבד למקום שממנו היא מתחילה, ואז משאירים אותה בטיזדילוך, במקום שהיא מסיימת, כשהיא מקבלת שכר עלוב וצריכה לרוץ אחרי ההסעה באוטובוסים, אנחנו לא נפתור את הבעיה הזאת לעולם.

<רויטל לן כהן: כל עוד משרד החינוך יתעלם בתקנות שלו מהצורך להפריד בין החברה המסיעה לליווי ויאפשר מצב שבו המלווה היא אשתו של הנהג או הבת של הנהג, והוא מוריד אותה בשוק לעשות קניות ואוסף אותה בסוף היום, הנושא הזה לא ייפתר.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: בבקשה, גברתי.

<איילת דיין: אני רוצה להתחבר למה שרויטל אמרה.

<איילת דיין: לנו יש מקרה במועצה האזורית שומרון עם ילדה שאין לה מלווה בשעות הצהריים, כי הרשות לא מצליחה למצוא.

<איילת דיין: משרד החינוך מכיר את הסיפור ויודע.

<איילת דיין: אמר לי גם - - -: אין לי כלי אכיפה כלפיהם.

<איילת דיין: אבל פה זה לא מקרה קצה, וגם לא צריך כלי אכיפה, צריך רק לשנות את התנאים.

<איילת דיין: הם יודעים על אזורים ספציפיים, הם יודעים לדוגמה שבמועצה האזורית שומרון קשה למצוא מלווים, כי זה באמת מאוד מיוחד, אז כל מה שצריך זה לשנות את התנאים ואפילו לעשות מיפוי, לראות איפה קשה ושם לתת תנאים יותר טובים.

<איילת דיין: לא צריך איזה כלי אכיפה מינהלי דרקוני, אבל זה פשוט לא קורה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה.

<קריאה: המלצנו על הפרדה.

<קריאה: יש הוראה בתקנות לגבי הפרדה בהעסקת המלווה.

<קריאה: לא תהיה זיקה בין המלווה לבין חברת ההסעות.

<רויטל לן כהן: השאלה אם תאכפי את זה כמו שאת אוכפת - - -

קארין אלהרר: רויטל, זהו.

קארין אלהרר: איבדת.

<אמיתי שוחט: יש סיבה שורשית שגורמת להרבה מהבעיות גם בהסעות וגם בשיבוצים, וזה השיבוץ לפי מחוזות.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת, ילד יכול לנסוע מקצה אחד של מחוז לקצה השני של המחוז, כי אין בית-ספר, בגלל הפיזור של החינוך המיוחד.

<אמיתי שוחט: זה גורר זמני נסיעה ארוכים וכל הסיפור הזה.

<אמיתי שוחט: אפשרות אחת עדיפה, שמשרד החינוך גם הולך אליה בנושא של תמונה החינוכית, לדחוף את הרשויות להשאיר את הילדים בתוך המסגרת.

<אמיתי שוחט: זאת האפשרות העדיפה וגם האידיאלית מבחינתנו.

<אמיתי שוחט: השאלה אם אפשר.

<אמיתי שוחט: אם לא, לדאוג שתהיה עדיפות לכך שילד ישובץ ברשות הקרובה ביותר, או לחילופין אפילו לחלק מחוזות לאזורים, כשבתוך המחוזות האלה אזורים קטנים יותר שבתוכם יצטרכו למצוא את הפתרון.

<אמיתי שוחט: ממקרים שמגיעים מראשי מחלקות חינוך אומרים: ראינו ראשי רשויות שבשביל המסחרה הזאת משנים שיבוצים של ילדים, כי הם חייבים לראש רשות אחרת לקלוט ילדים, אז הם משנים את האפיונים של הילדים.

<אמיתי שוחט: לכן, כמו שאמרנו, כמובן להשאיר כמה שיותר ילדים בתוך הרשויות, כמו שהתחלתם לעשות, ודבר שני, לפחות לחלק את המחוזות שלא יוכלו להסיע מקצה לקצה.

<אריאל לוי: אנחנו נתייחס.

קארין אלהרר: בבקשה.

<אריאל לוי: זה קשור באופן עמוק לשאלת השיבוץ ואיך פותחים שנה.

<אריאל לוי: הרי הסיפור של חלוקה של מחוזות הוא חלוקה טכנית.

<אריאל לוי: לצורך העניין החלוקה בין מחוז מרכז למחוז תל-אביב היא כזאת שיכול להיות שאם אתה עובר את הכביש למחוז תל-אביב יש שם מוסד חינוכי, לכן אנחנו בתוך המטה מקיימים דיונים – אגב, שינינו את הנוהל, עד ה-3 באוגוסט אנחנו רוצים לסיים את כל השיבוצים ולטפל רק במקרים החריגים באמת, הלוואי שנצליח להגיע לזה, אבל אז יש הסיפור הבין-מחוזי.

<אריאל לוי: רויטל, תאמיני לי.

<אריאל לוי: תקשיבי לי, אולי אני אחדש טיפה.

<אריאל לוי: יש לנו גם ועדה בין-מחוזית.

<אריאל לוי: הרי שם עיקר הבעיות.

<אריאל לוי: יש גם הסיפור ההתיישבותי, שהוא ארצי.

<אריאל לוי: האגף יחד עם המתאמות של כל מחוז ומחוז הופכים ליחידה אחת שמסתכלים על הצרכים של הילד ומנסים להתעלם עד כמה שאפשר מהצרכים המקומיים, כי אם מה שמתאים לילד זה לעבור את הכביש למחוז אחר, שם הוא ישובץ.

<אריאל לוי: עם זאת, זה כולל שאלה של אגרות, זה כולל שאלה על הסעות וכו' וכו'.

<אריאל לוי: כמובן הכיוון המיטבי זה להשאיר בקהילה ולהשאיר בבית-הספר, אבל חבר'ה, אם אנחנו מדברים על מסגרות בחינוך מיוחד, לא הכול יכול להיות בשילוב, הרי ברור לנו.

<אריאל לוי: אבל אני כן חושב שבשנה האחרונה, ויעידו פה גם ההורים, גם לפני שנתיים, בשנה שפתחנו, השתפרנו יחסית, למעט קבוצת ילדים בשומרון באמת וקבוצה נוספת, השתפרנו הרבה יותר מלפני שנתיים לעומת האטרף שב-1 בספטמבר היו לא מעט ילדים שלא היו משובצים.

<אריאל לוי: זה עדיין לא מיטבי.

<אריאל לוי: אם תרצי אחרי זה, נפרט בכלל על כל תפיסת השיבוצים.

קארין אלהרר: שאלה אחרונה לגבי הסעות.

קארין אלהרר: הורים גרושים עם משמורת משותפת.

קארין אלהרר: ניסיתי להעביר חקיקה.

קארין אלהרר: אמרתם לא חקיקה, אני בסדר עם זה.

קארין אלהרר: אבל מה הפתרון שאתם נותנים היום?

קארין אלהרר: כשהם גרים באותה רשות, פתרנו את זה.

קארין אלהרר: בית המשפט פתר, לא אני, אבל מה קורה עם רשויות שכנות?

קארין אלהרר: איפה זה עומד היום?

<שמעון אבני: לא נוסעים.

קארין אלהרר: למה לא?

<שמעון אבני: בית המשפט קבע את הקריטריונים.

<שמעון אבני: אגב, בהתייעצות עם השלטון המקומי אמרתי שאני מוכן לפתוח את הסוגיה הזאת לבחינה.

<שמעון אבני: קודם כול, נראה מה ההיקפים, על כמה ילדים מדובר, מה המרחקים, איזה רשויות, ולפחות נמפה את הבעיה וננסה למצוא לה פתרון.

<שמעון אבני: כרגע כמו שאמרת יש פסיקה של בג"ץ לגבי ילד שנמצא תחת משמרות משותפת בתוך אותה רשות.

קארין אלהרר: בית משפט לעניינים מינהליים.

<שמעון אבני: אני אומר שאני מוכן לפתוח את זה ולבדוק את זה.

קארין אלהרר: מה זה אומר?

<שמעון אבני: קודם כול, הכלל הוא שרשות אחרת היא תהיה הרשות המובילה.

<שמעון אבני: אני לא עובד מול שתי רשויות.

<שמעון אבני: לצורך העניין ההתחשבנות תהיה בין רשויות.

<שמעון אבני: אני לא יודע והמערכות שלי - - -

קארין אלהרר: הם לא יודעים לעשות את זה.

קארין אלהרר: מה עמדתכם?

<שמעון אבני: למה הם לא יודעים?

<קריאה: יודעים לעשות את זה.

קארין אלהרר: מה עמדתכם?

<מירה סלומון: אנחנו מוכנים לבחון את זה, כמו שאמר - - -

קארין אלהרר: בואו נתקדם.

קארין אלהרר: מה תהליך הבחינה?

קארין אלהרר: תסבירו לי איפה זה הולך להיות.

<שמעון אבני: הגשתי הצעה לשלטון המקומי.

קארין אלהרר: מה ההצעה אומרת, אדוני?

<שמעון אבני: ההצעה אומרת שאנחנו נקבע מרחק שהוא מרחק סביר.

<שמעון אבני: אני לא אסיע, סתם לדוגמה, ממטולה לאילת.

קארין אלהרר: אף אחד לא ביקש.

<שמעון אבני: אני בכוונה לוקח את הקיצוניות.

<שמעון אבני: נניח גוש דן – רמת גן, רעננה, תל-אביב, חולון, בת-ים – כל המרחב הזה, נגדיר אותו כמרחב שניתן להסיע ילדים, על-פי הקריטריונים של משמורת משותפת וכו', אני מתחשבן עם רשות אחת.

<שמעון אבני: למחרת, כשמסיעים את הילד מרמת גן לתל-אביב, עיריית רמת-גן דואגת להסעה.

<שמעון אבני: אני לא יודע לעבוד על אותו ילד מול שתי רשויות.

<שמעון אבני: לא יודע.

<שמעון אבני: אני עובד מול הרשות, רשות האם שלו, איפה שהוא גר, והן ביניהן עושות אחר-כך את ההתחשבנות.

<שמעון אבני: אני מעביר את הכסף לצורך העניין לתל-אביב, כי הוא מתגורר בתל-אביב, והרשויות עושות ביניהן את ההתחשבנות.

<שמעון אבני: זה החמיר את סוגיית המלוות.

<שמעון אבני: יש פה הרבה בעיות, זה לא פשוט.

<מירה סלומון: המודל הראשוני שהוצג בפנינו הוא מודל שאנחנו לא יכולים להסכים אתו.

<מירה סלומון: אנחנו מוכנים לקיים הידברות, כמו שנאמר כאן, ואנחנו בוחנים במשותף.

<מירה סלומון: המודל הזה הוא לא מודל ישים לדעתנו.

קארין אלהרר: מה אתם מציעים?

<מירה סלומון: אנחנו חושבים שצריך לעשות מעשה קצת יותר מאני אייצר אזור מרחבי וישחקו הנערים לפנינו.

<מירה סלומון: צריך לקבוע איך לעשות את הדברים.

<מירה סלומון: כאשר יש הורות משותפת, וההורים גרים בשתי רשויות מקומיות שונות - -

קארין אלהרר: חולון ובת ים.

<מירה סלומון: - - לנו אין היכולת לעקוב אחרי הילד, מתי הילד נמצא פה, מתי הילד נמצא שם.

קארין אלהרר: אתם לא צריכים לעקוב.

<קריאה: זו הידברות בין שתי רשויות.

<מירה סלומון: צריך לזכור - - -

קארין אלהרר: גברתי, ההצעה מדברת על זה שיש זוג הורים שקובעים מראש, והקביעה הזאת נכונה לכל השנה, קובעים מראש ראשון עד שלישי הילד אצל האימא נגיד, רביעי עד שישי הילד אצל האבא.

קארין אלהרר: ברזל.

קארין אלהרר: למה אי-אפשר לעבוד עם זה?

<מירה סלומון: אנחנו נעביר התייחסות מפורטת יותר להתנגדות שלנו לנושא.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל העתק של ההתייחסות לוועדה.

<מירה סלומון: בסדר, גברתי.

קארין אלהרר: בואו ננסה להפעיל פיילוט עד תחילת השנה.

קארין אלהרר: הגיעו אלי פניות של ילדים שההורים שלהם לא מצליחים לקיים את המשמורת המשותפת.

<אריאל לוי: שהם לא באותה רשות.

קארין אלהרר: כן.

קארין אלהרר: האם אנחנו רוצים את זה עלינו?

קארין אלהרר: מתי אני אקבל התייחסות?

<מירה סלומון: אני מקווה עד לסוף השבוע שנעביר התייחסות בעניין.

קארין אלהרר: מעולה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: כן, גברתי.

<אסתר קרמר: דיברו פה על אוגוסט, ובאוגוסט המתי"אות בחופש וכל המשרד בחופשה.

<אסתר קרמר: השאלה אל מי לפנות באוגוסט, כשזה בדיוק הזמן של החופשה.

<אריאל לוי: ממתי המשרד בחופשה באוגוסט?

<אריאל לוי: הלוואי.

קארין אלהרר: לא נכון, אריאל.

<אריאל לוי: מה זאת אומרת?

קארין אלהרר: אריאל.

<אריאל לוי: מי בחופשה?

קארין אלהרר: כשאני מתקשרת לרחלי, היא עונה לי, אבל במשרד לא עונים.

קארין אלהרר: במטה לא עונים.

<אריאל לוי: תנסי.

<קריאה: המתי"אות בחופשה והמפקחות בחופשה.

<אריאל לוי: בחינוך המיוחד זה השיא של השיאים.

<אריאל לוי: אם יש מקום שלא עונים במטה, אני באמת אומר, אני אשמח לשמוע ממך מי לא עונה במטה.

קארין אלהרר: תשמע.

<קריאה: המתי"אות בחופשה מסודרת.

<קריאה: לא נכון.

<אריאל לוי: אני לא אומר שאין חופשות מסודרות.

<קריאה: אל תגידי לי "לא נכון".

<קריאה: המתי"אות בחופשה באוגוסט.

<רחל אברמזון: אני רוצה להתייחס בעניין הזה.

<רחל אברמזון: אני חושבת שהעניין של ה-3 באוגוסט שקבענו, הוא רק סמן בדרך, אבל חשוב לי כן לספר שנערכנו, גם בעקבות מה שחווינו בשנים הקודמות וגם בקיץ האחרון.

<רחל אברמזון: התכנסנו למודל היערכות לפתיחת שנת לימודים אחר ושונה, ואנחנו מקווים שכל התהליך הזה שאנחנו עכשיו מובילים יישא פרי, וכמו שאמר הסמנכ"ל קודם, אנחנו מאוד מקווים שנעמוד בלוחות-הזמנים.

<רחל אברמזון: זה אומר שכבר ברגע זה, אם את ציינת בראשית דבריך, שתקציבים לא מגיעים וכו' וכו', אנחנו כבר העברנו את כל התקציבים לשנת הלימודים הבאה למחוזות.

<רחל אברמזון: המחוזות כבר קיימו בתוך המחוזות את המפגש הראשון שלהם להידוק התהליך הזה והבקרה גם שלנו מולם, עם הרשויות המקומיות שנמצאות בתחום האחריות שלהן, התחלנו לדבר גם על התהליך הזה של צפי מסגרות ושיח בין רשויות לגבי שיבוצים במסגרות.

<רחל אברמזון: אנחנו מאוד מקווים שנמצא את עצמנו ב-3 באוגוסט במקום שבו אנחנו מדברים על זה שרק מקרי קצה יגיעו לשולחננו ואנחנו נצטרך להתמודד אתם.

<אריאל לוי: נגיד למה הסיפור הזה הוא כל-כך דרמטי.

<אריאל לוי: בגלל מחסור במשאבים הרבה מהשיבוצים המתינו לרגע האחרון מסיבה של פתיחת כיתות, אם יש ואין.

<אריאל לוי: זה נכון גם לשעות סייעת, זה נכון להרבה מאוד היבטים.

<אריאל לוי: חלק מהתקציבים תמיד הגיעו אלינו בסלמי, גם בגלל בעיות של תקציבים בשנים האחרונות, של אישור תקציב, שלא היה תקציב ביולי ולא באוגוסט.

<אריאל לוי: בשנה שעברה רק ב-15 ביולי קיבלנו את הבשורה מה התקציבים.

<אריאל לוי: אני חייב להגיד שחלק מההרגל גם במחוזות היה להמתין עם השיבוצים, לראות את כל העוגה, ואז כשאתה מקבל את המשאבים, אתה מתחיל לעבוד בצורות לא נכונות ולחוצות.

<אריאל לוי: אני לא חושב שיש תקציב בחינוך הרגיל שמגיע היום כל-כך מוקדם.

<אריאל לוי: לפני שלושה שבועות הודענו על סך כל התקציבים, כולל הפעימה השנייה של ספטמבר-אוקטובר.

<אריאל לוי: זאת אומרת, אנחנו לא רוצים לעבוד בשתי פעימות, אנחנו רוצים לתת את כלל המשאבים שיהיה תכנון יותר מושכל.

<אריאל לוי: לצערי שנים התכנון היה פחות מושכל, בגלל שהתקציבים הגיעו מאוחר, ואז חיכו.

<אריאל לוי: אגב, יש לנו היום נוסחאות ניבוי גם בגידול הטבעי וגם בגידול בלקויות מסוימות, בשביל שיוכלו להיערך גם לפתיחת הכיתות, ונתנו לכל מחוז את הניבויים שלהם בשנה הבאה וגם לעוד שנתיים אם הם רוצים.

<אריאל לוי: עכשיו יש פה שאלה איך עובדים עם הרשויות.

<אריאל לוי: הרי הגוף שלוחץ על הכפתור זה ועדת השמה, הוא ברשות המקומית, והגוף שמתקצב זה משרד החינוך.

<אריאל לוי: ויש מחוזות שעובדים בקבוצות עם רשויות ועושים עבודת צפי של רשות-רשות, ואומרים: בשנה שעברה פתחת שש כיתות, בשנה הבאה אולי יהיו שבע כיתות, תיערך כבר היום, אנחנו כבר אומרים והנה המשאבים.

<אריאל לוי: אני מאוד מקווה שגם זה יסייע.

<אריאל לוי: אני לא אומר שזה יפתור את הבעיה, אבל אני חייב להגיד שהיה תסכול בכל פעם עם המשאבים כי בכל פעם עבדנו בסלמי, בכל פעם היה חסר ובכל פעם ברגע האחרון, כולל גם הקצאה של שעות לסייעות לפי מה שקבעה הוועדה ולא פי 24 כמינימום.

<אריאל לוי: אני מקווה שזה גם ישחרר חלק מהפלונטר של התקציב.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: שיבוצים.

קארין אלהרר: האם יש היום ילדים לא משובצים?

<רחל אברמזון: מעט מאוד מקרים.

קארין אלהרר: כמה?

<רחל אברמזון: אני מכירה שלושה מקרים, אבל אם יש עוד, אנחנו כמובן - - -

<עדי עזוז: לנו יש 15.

<רויטל לן כהן: יש גם יותר, הם פשוט בסוף עשו חינוך ביתי בלית ברירה.

קארין אלהרר: למה אתן לא נותנות לה לדבר?

<רחל אברמזון: שלושה מקרים אני מכירה, ובשלושת המקרים האלה אנחנו נמצאים בדיון מורכב מאוד לגבי המקומות.

<רחל אברמזון: שני ילדים שיצאו ממש בתקופה האחרונה מאשפוז, ואנחנו מחפשים עבורם מקום מתאים לשיבוץ.

<רחל אברמזון: המסגרות די מלאות, אנחנו נמצאים בבעיה.

<רחל אברמזון: מקרה נוסף הוא מקרה שיש מחלוקת מאוד קשה בין ההורים לבין הצוות החינוכי, כולל המחוז, הפיקוח שמעורב והרשות המקומית שמתדיינים על זה.

<רחל אברמזון: נמצא מקום שיבוץ, אבל ההורים לא מוכנים לקבל את השיבוץ הזה.

<רחל אברמזון: אם יש עוד מקרים, אני אשמח לראות ולדון בהם, אבל באמת מקרים בודדים.

<רחל אברמזון: רוב המחלוקות שנמצאות באמת במקרי הקצה שהם מקרים שבהם יש דיון סביב הנושא האם המסגרת היא המסגרת המתאימה בעיני ההורים והאם המסגרת עונה על הצרכים של הילד מבחינת האמירה של הצוות המקצועי.

קארין אלהרר: דרך אגב, איך קורה שהם מכירים 15 ואתם שלושה מקרים?

<עדי עזוז: קודם כול, חשוב להגיד ש-15 זה משהו שאנחנו מכירים בפועל, כנראה יש הרבה יותר מזה.

קארין אלהרר: האם העברתם למשרד החינוך?

<עדי עזוז: רכז החינוך שלנו, שחר, מעביר, וכרמל מנהלת חטיבת - - - מעבירים כל הזמן ומנסים למצוא - - -

<רחל אברמזון: אני לא ראיתי.

<עדי עזוז: חשוב להגיד לגבי שיבוץ מותאם או לא.

<עדי עזוז: כשאנחנו מדברים, אולי קשה להבין מה זה אומר.

<עדי עזוז: נביא לדוגמה ילד ששובץ בבית ספר עם נכויות פיזיות.

<עדי עזוז: הוא אוטיסט, אבל אין לו מגבלה פיזית.

<עדי עזוז: הוא היה בכיתה שכולם היו עם כיסאות גלגלים והוא היחיד שלא.

<עדי עזוז: ההורים אמרו: השיבוץ לא מתאים לילד.

<עדי עזוז: אני לא יודעת אם מישהו פה בשולחן יכול לחלוק על זה שיש פה בעיה.

<עדי עזוז: מול משרד החינוך לא הצלחנו להגיע לפתרון של המצב הזה לצערי.

קארין אלהרר: איך קרה שהוא שובץ - - -

<עדי עזוז: הוא לומד בחולון, ובחולון יש 60 תלמידים שנוסעים מדי בוקר מנתניה ועד אשדוד בהסעות, כי אין שם בית ספר לאוטיסטים, אז הם מוסעים בכל רחבי הארץ.

<עדי עזוז: הילד הזה הוא מחולון, לכן הוא שובץ בבית הספר הזה.

<עדי עזוז: הגענו לצערי למבוי סתום מול משרד החינוך.

<קריאה: לא.

<קריאה: אין ילד כזה.

<עדי עזוז: פנו ההורים לעורך-דין - - -

<קריאה: אין ילד כזה בחינוך המיוחד שמשובץ.

<קריאה: יש שני ילדים אחרים שנסגרה עכשיו פנייה - - -

קארין אלהרר: תדברי בזמנך.

<עדי עזוז: המקרה שאני מדברת עליו, הפנינו אותו לעורך-דין פרטי, והם הגישו עכשיו עתירה מינהלית.

<עדי עזוז: ברשותך אני רוצה להגיד עוד כמה דברים על השיבוצים ובכלל על המערכת.

<עדי עזוז: לפני שניכנס אליהם אני אגיד שיש שיתוף פעולה טוב מאוד עם רחלי, וגם את זה צריך להגיד.

<עדי עזוז: לדוגמה, בגני התקשורת שאין טב"ם בחלקם, השנה אנחנו יודעים שמתוך 377 גנים ב-97 אין טב"ם.

<עדי עזוז: זה נשמע נתון קשה, אבל דווקא זו כן מגמה חיובית, כי נכנסים הרבה-הרבה טב"מים.

<עדי עזוז: זה דווקא כן עובד טוב.

<קריאה: מה זה טב"ם?

<קריאה: טיפול בריאותי מקדם.

<עדי עזוז: הנתונים של המספרים.

<עדי עזוז: אמרנו קודם, רחלי, שלפעמים רוצים לשבץ ואין איפה, זה נכון.

<עדי עזוז: אנחנו יודעים שיש 1,500 ילדים היום עם אוטיזם כלקות עיקרית.

<עדי עזוז: בפועל כנראה יש יותר, שהלקות העיקרית שלהם היא אחרת.

<עדי עזוז: הם משובצים לבתי ספר לא ייעודיים לאוטיסטים כי אין מקום.

<עדי עזוז: אנחנו יודעים שביותר מעשרה בתי ספר הפרוגרמה זה 80 תלמידים ועוברים את זה.

<עדי עזוז: ב"גיל" בתל-אביב – 117 תלמידים, ב"יחדיו" – 100 תלמידים.

<עדי עזוז: הילדים נשפכים מהכיתות, אין שם מקום, זה פוגע להם גם בהתקדמות.

<עדי עזוז: אנחנו יודעים שבגנים התקן זה שמונה לגני תקשורת, יש פרצת תקן מאוד-מאוד גדולה של תשעה ילדים, השנה כבר הגענו ל-10% או קצת יותר.

<אריאל לוי: אגב, חלק מהפרצה למען הסדר הטוב, שלפעמים ההתעקשות של המשפחה להגיע לגן, ואני מאשר חריגת תקן לפעמים, כי אני רוצה להיענות גם לצרכים.

<אריאל לוי: יש פה בלנס של ערכים.

<אריאל לוי: עדיף כיתה של שמונה מאשר של עשרה.

<עדי עזוז: אני אחזק את מה שאתה אומר, באמת יש פה בעיה.

<עדי עזוז: אני דווקא מאלו"ט, שאנחנו גם מתפעלים וגם מסנגרים.

<עדי עזוז: אני יכולה להגיד לך שגם אני נתקלת בבעיה הזאת, וקורה לי שהורים מתקשרים: תעזרי לי להכניס את הילד הזה, אני חייבת להכניס את הילד הזה, אין לי מקום, אחרת הוא יקבל רק שלוש שעות.

<עדי עזוז: מתקשרים ההורים האחרים: בשום פנים ואופן אני לא מוכן לפריצת תקן, אני לא רוצה שהילד שלי יקבל פחות קלינאית.

<עדי עזוז: היצירה של המצב הזה היא לא הגיונית, כי אנחנו יודעים שהאוכלוסייה גדלה בקצב אדיר.

<עדי עזוז: משנת 2000 עד 2015 יש גידול של יותר מ-5,000% רק באוכלוסייה של האוטיסטים, זה פסיכי.

קארין אלהרר: כולם הולכים לחינוך מיוחד?

<רויטל לן כהן: לצערנו כן, כי לא נותנים להם שילוב ראוי, ואז אין להם ברירה.

<עדי עזוז: לא כולם, אבל הרוב בהחלט.

<עדי עזוז: מתוך 15,000 תלמידים עם אוטיזם, שלומדים היום במערכת החינוך, 4,000 משולבים בשילוב יחידני, היתר הם בחינוך המיוחד.

<עדי עזוז: זה קצת מוזר כי בכל שנה באוגוסט, מתכנסים כולנו, יש רשימות.

<עדי עזוז: השנה נפגשנו בכפר המכבייה, לנו היו עשרות ילדים, היה באמת קטסטרופה, ובאמת הקו של משרד החינוך לא עבד, היה באמת כאוס גדול מאוד, והשנה זה הולך לקרות שוב.

<עדי עזוז: לנו יש 15 ילדים שאין להם שיבוץ, זה ילך ויחמיר ככל הנראה.

<עדי עזוז: איך ניערך?

<עדי עזוז: אם ב"גיל" יש 117 תלמידים, זה לא נולד אתמול.

<עדי עזוז: אנחנו צריכים להיערך יותר, לפתוח עוד בית ספר.

<עדי עזוז: שר החינוך יכול בצו על-פי חוק להכריח רשות לפתוח בית ספר.

<עדי עזוז: 66 תלמידים, חבר'ה, זה בית ספר.

<אריאל לוי: אני מצטער שאני מתנגד לזה.

<אריאל לוי: לא לפתוח עוד בית ספר - - -

<קריאה: גם אנחנו מתנגדים.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: רגע.

<עדי עזוז: זה או עשרה בתי ספר או 150 כיתות תקשורת, אבל שמשהו מזה יקרה.

<עדי עזוז: ועדות השמה בהקשר של החינוך המיוחד.

<עדי עזוז: זו נקודה מאוד-מאוד כואבת אצל ההורים אצלנו.

<עדי עזוז: ועדות ההשמה מתכנסות – אפשר להגיש בקשה ב-31 במרץ – מתכנסות לפי הספר עד סוף מאי.

<עדי עזוז: ילד שאובחן באפריל, במאי, ביולי, באוגוסט, מתי הוא ישובץ, בעוד שנה וחצי?

<אריאל לוי: ועדות חריגים.

<עדי עזוז: זה לא נחשב ועדת חריגים.

<רויטל לן כהן: הם אומרים "לא".

<רויטל לן כהן: הם אומרים "לא".

קארין אלהרר: רויטל, כולם מבינים את המטריה.

<עדי עזוז: א

<עדי עזוז: בחון חדש זה לא ועדת חריגים.

<עדי עזוז: אני אגיד מה עוד מכעיס בזה, ואנחנו מתדיינים ברמה המשפטית על זה, כי זה בלתי נסבל.

קארין אלהרר: די.

קארין אלהרר: זה כבר יותר מעשר שנים הדיון הזה.

<עדי עזוז: גם מרגיז שהחוק לא אומר את זה.

<עדי עזוז: החוק אומר שכל ילד עם מוגבלות, לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, זכאי לחינוך מיוחד.

<עדי עזוז: הוא זכאי לפי חוק, לא לפי הזכאות של ועדת השמה שתקבע, אם תרצה, מרצונה הטוב, וזה גם לא מגביל בזמנים, אז למה הזמנים השרירותיים האלה?

<עדי עזוז: זה לא הגיוני.

<עדי עזוז: זה באמת לא הגיוני.

<קריאה: מצד שני, אנחנו צריכים את מסד הנתונים כדי להיערך - - -

<עדי עזוז: אי-אפשר להעריך 15% בכל שנה כמו שעושים במעונות יום שיקומיים?

קארין אלהרר: לא מנהלים דו-שיח.

<אריאל לוי: לכן לא סתם עשינו את הניבויים השנה.

<אריאל לוי: הרי אנחנו לוקחים נתונים פר שנה, זה אמור לבטא גם את מה שקורה במאי ומה שקורה ביוני.

<אריאל לוי: ובהתאם לכך הקצינו מעט משאבים שיש עוד לדבר הזה.

<אריאל לוי: אני לא בא להגיד שאנחנו הולכים לפתור את הבעיה, אבל לכאורה את מכירה מקרים שעברו אבחון בחודש מאי או אפריל וכן שובצו בספטמבר?

<עדי עזוז: ששובצו?

<עדי עזוז: לא.

<אריאל לוי: את לא מכירה שיבוצים?

<אריאל לוי: את מכירה כאלה ששיבצו?

<קריאה: כל עוד נשאר מקום פנוי.

<רויטל לן כהן: יש כאלה.

<רויטל לן כהן: יש מעטים.

<עדי עזוז: על בסיס אבחון חדש?

<רויטל לן כהן: יש, אבל מעטים.

קארין אלהרר: עדי, יותר מזה.

קארין אלהרר: יש כאלה שאובחנו ביוני ושובצו, אבל, ופה זו אמירה למשרד החינוך, הנקודה המשמעותית היא שזה לא כמו שאתה אמרת, אריאל, בחריגים.

קארין אלהרר: יש חריגים לתאונות דרכים, יש חריגים לילדים חולים, כל מיני דברים אחרים, אבל זה לא בחריגים.

קארין אלהרר: מה קורה?

קארין אלהרר: בכל קיץ סקנדל.

קארין אלהרר: רחלי, את יודעת.

קארין אלהרר: לפניך היתה לאה שקד, לפניה רות פן.

קארין אלהרר: בכל קיץ אותו דבר.

<רחל אברמזון: אני רוצה להציע משהו שכבר התחלנו בשיח הזה גם אל מול המפקחים והמחוזות.

<רחל אברמזון: ילדים שאנחנו יודעים שנמצאים בתהליך האבחון, אני לא מדברת על המקרים שנניח רק ביוני החליטו לקחת אותם לאבחון - - -

<רויטל לן כהן: מה זה "החליטו"?

<רויטל לן כהן: אין מקום בהתפתחות הילד.

<רחל אברמזון: רגע.

<רחל אברמזון: גם במקרה הזה, גם בשיח שלנו אל מול המכון להתפתחות הילד, ברגע שאנחנו נקבל אישור שהילד כבר נמצא בתהליך האבחון, מבחינתנו הפנייה פתוחה ואנחנו מטפלים בה.

<רחל אברמזון: הוא נלקח בצפי שיכול להיות - - -

<רויטל לן כהן: אפשר את זה בכתב?

<רויטל לן כהן: כי אמרו לנו "לא".

<רחל אברמזון: יכול להיות שבסוף תיקבע זכאות ויכול להיות שגם לא.

<רחל אברמזון: לכן אמרנו ואנחנו מבקשים שכל מי שכן נמצא בהליך אבחוני כזה או אחר אל מול המכונים – עם המכון להתפתחות הילד כבר דיברנו, עם ד"ר הדר ירדני – ואנחנו סיכמנו שילדים שנמצאים שם, שנמצאים בתוך התהליך, אנחנו מבקשים לדעת.

<רחל אברמזון: ולכן אני חושבת שזה יפתור חלק מהסוגיה וחלק מהעניין הזה.

קארין אלהרר: אתם תשריינו להם מקום?

<רחל אברמזון: כן, אנחנו נשמור את זה.

<רחל אברמזון: הוועדה לא תסגור את הדיון.

<רחל אברמזון: הדיון לא ייסגר, אבל נאפשר - - -

<עדי עזוז: איפה ישריינו להם, כי הרי - - -

<רחל אברמזון: יש ועדה.

<רחל אברמזון: הוא ניגש לוועדה.

<רחל אברמזון: אם עד ל-31 במרץ הוא מתכוון להיות בהליך של אבחון כלשהו, הוא יגיש את הבקשה לוועדה, הוועדה תדון, אבל הוועדה לא תקבל החלטה עד שכל המסמכים לא יהיו בידינו.

<רחל אברמזון: יהיה המשך דיון, אבל לפחות אנחנו נדע שהוא נמצא - - -

<אריאל לוי: זה לא סוגר את כל הדלתא, את צודקת.

<רחל אברמזון: - - - לפחות נדע שהוא נמצא בהליך הזה אל מול המכונים.

<רחל אברמזון: זה הכול.

<רויטל לן כהן: מה עם ילדים מעל גיל התפתחות הילד?

<רחל אברמזון: אותו דבר.

<רחל אברמזון: אם יש הליך אבחוני, שיגישו אותו לוועדה, שיגישו אישור שהם נמצאים, שהאבחון עדיין לא הסתיים, שהאבחון יתחיל או ייקבע בחודש הבא, שיגישו את הדיון הזה.

<רויטל לן כהן: את יכולה לתת בכתב שצריך לפתוח - - -

קארין אלהרר: רגע.

<רחל אברמזון: לא.

<רחל אברמזון: לא יפתחו ועדה.

<רויטל לן כהן: הנה, לא יפתחו ועדה.

<רויטל לן כהן: היא אמרה "לא יפתחו ועדה".

<קריאה: אכן יצא מסמך כזה בשנה שעברה, הוא הועבר לכל היחידות להתפתחות הילד, ואני אשמח מאוד לשלוח כזה גם השנה.

קארין אלהרר: מעולה.

<רויטל לן כהן: אבל לא יפתחו ועדה.

<רויטל לן כהן: שמעת מה היא אמרה?

<רויטל לן כהן: "לא יפתחו ועדה".

<רחל אברמזון: לא הבנת, רויטל.

קארין אלהרר: רויטל, תקשיבי שנייה.

<רויטל לן כהן: אני מקשיבה.

<רחל אברמזון: כשאת נניח תגישי מסמך שאת נמצאת בהליך אבחוני, תתקיים ועדה.

<רחל אברמזון: תתקיים ועדה, רק שהיא לא תקבל את החלטתה הסופית.

קארין אלהרר: בלי הכרעה.

<רחל אברמזון: אבל הפנייה כבר פתוחה.

<רויטל לן כהן: - - -

<רחל אברמזון: לא תתקבל החלטה.

<רויטל לן כהן: ועדה סטטוטורית ושילוב או השמה – תיפתח ועדה?

<רחל אברמזון: היא מתקיימת בתאריכים הקיימים.

<רויטל לן כהן: זה לא קורה.

<קריאות: - - -

<רחל אברמזון: אנחנו נעדכן את זה, אמרנו בנוהל.

<רחל אברמזון: אנחנו מעדכנים את זה בנוהל לקראת שנת לימודים.

קארין אלהרר: הנוהל שמתגבש הוא כדלקמן.

קארין אלהרר: הורה שהילד שלו נמצא בתהליך אבחוני - - -

<קריאה: או בהמתנה.

קארין אלהרר: מה זה בהמתנה?

<רויטל לן כהן: שאין תור אצל הרופא המאבחן.

<רחל אברמזון: זה הליך אבחוני, גם אם קבעו ב-30 באוגוסט את האבחון.

<קריאות: - - -

קארין אלהרר: מה לא בסדר, רויטל?

<רויטל לן כהן: לחולון פה יש אמירות מקסימות.

<רויטל לן כהן: ..

קארין אלהרר: תיכף נדבר עם חולון.

קארין אלהרר: הנוהל הוא כדלקמן, הורה שהילד שלו נמצא בתהליך אבחוני או שנקבע לו תור להליך אבחוני, לקראת שנת הלימודים הבאה הוא מגיש בקשה לוועדה, עוד בלי לדעת מה האבחון הסופי.

קארין אלהרר: הוועדה לא תקבל הכרעה בעניינו עד למתן האבחון לוועדה.

קארין אלהרר: זה אמור לשריין לו מקום - -

<רויטל לן כהן: או משאבים.

קארין אלהרר: - - ומשאבים, ככל שהוא יזדקק להם.

קארין אלהרר: זה יוצא בנוהל מסודר?

<רחל אברמזון: אנחנו נוציא את זה בנוהל מסודר למחוזות.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל העתק לוועדה.

קארין אלהרר: חולון, בבקשה.

<נעה צ'פליצקי: נאמרו כמה דברים שרציתי להגיב עליהם, אבל נתחיל מהסוף, מנוהל.

<נעה צ'פליצקי: אם אתם מדברים על נוהל, אז הוא סותר את חוזר מנכ"ל, רק צריך להביא את זה בחשבון.

<רחל אברמזון: הוא לא סותר.

<רחל אברמזון: נדרוש את התיקון.

<אריאל לוי: נתקן את חוזר מנכ"ל.

קארין אלהרר: יתוקן חוזר מנכ"ל.

<נעה צ'פליצקי: אין שום ילד בחולון היום שקיבל זכאות בחינוך לשנת תשע"ז והוא לא משובץ, אולי מדובר על ילד רווחה, אולי מדובר על מעון שיקומי, זה משהו אחר.

<נעה צ'פליצקי: יש שני ילדים שזה אולי - - -

קארין אלהרר: לדעתי בית ספר זה לא מעון יום שיקומי.

<נעה צ'פליצקי: מגיל שלוש במערכת החינוך בחולון אין שום ילד שלא משובץ, גם השם הזה לא מופיע אצלי.

<נעה צ'פליצקי: בדקתי.

<נעה צ'פליצקי: אין שום ילד לא משובץ שזכאי בתשע"ז למסגרת של חינוך מיוחד ולא משובץ.

<נעה צ'פליצקי: יש שני ילדים, שלדעתי זה מחדל של המדינה – נסגרה מסגרת שנקראת "פנימיית רעות", נפלטו משם שני ילדים עם הפרעה נפשית, שיושבים בבית, ואין לנו עבורם מסגרת, וזאת כן בעיה.

<נעה צ'פליצקי: שני הילדים האלה כרגע אצלנו לא משובצים.

<נעה צ'פליצקי: יש ספקטרום רחב מאוד של החינוך המיוחד.

<נעה צ'פליצקי: אני רוצה כאן להתייחס לאוטיסטים.

<נעה צ'פליצקי: בחולון לפחות, ככל שצריך היה נפתחו מסגרות לאוטיסטים.

<נעה צ'פליצקי: יש לנו 14 גנים לילדים אוטיסטים, יש לנו כ-20 כיתות, שזה רבע מהכיתות של החינוך המיוחד שיש לנו בעיר, יש כ-144 אוטיסטים משולבים שילוב מלא.

<נעה צ'פליצקי: אני נגד הסגרגציה, אני חושבת שהשאיפה שלנו היא לשלב ככל שניתן בתוך המסגרות.

<נעה צ'פליצקי: היו לנו גם מקרים חריגים, מקרי קצה, שפתרנו אותם בדרכים יצירתיות.

<נעה צ'פליצקי: לגבי בית ספר לחינוך מיוחד, התפיסה של העיר בשנתיים הקרובות כן להוביל תהליך של פתיחת בית ספר.

<נעה צ'פליצקי: זה בתפיסה שלנו לאור הצפי שלנו בשלוש השנים הקרובות בצורך של ילדים מכיתה ז' ומעלה למסגרת של בית ספר לילדים אוטיסטים.

<נעה צ'פליצקי: אנחנו בתהליך כזה, ואנחנו מתכווננים לזה.

<אריאל לוי: אני רוצה רגע להתייחס לשאלה של בניית בתי ספר חדשים, וכל הקשר מטה-שלטון מקומי בהקשר הזה.

<אריאל לוי: שוב, זה קצת נוגע ליכולות האכיפה שלנו, אבל אני כן אגיד שהנחינו השנה, תמיר בן משה, שאחראי על מינהל התכנון, ויושבת פה גם נציגתו, שכאשר ניגשים לדיאלוג עם רשות בכלל על בינוי, שיפוץ ותקציבים, זה מקבל תעדוף עליון, כולל ההתניות – אם זה, לא נקצה את זה.

<אריאל לוי: כרגע זה לא מגובה בסמכויות אכיפה אחרות.

<אריאל לוי: אם יש צורך לילדים בחינוך הרגיל, אני לא יכול לסתור צורך ולהגיד שאני לא מקים בית ספר.

<אריאל לוי: עם זאת, הדיאלוג בנושא החינוך המיוחד קיבל את הטופ-פריוריטי איפה שצריך.

<אריאל לוי: עם זאת, כמו שאמיתי אמר לא צריך באופן אוטומטי להקים בתי ספר, אלא גם לבחון את שאלת השילוב.

<אריאל לוי: אני רוצה להגיד שאת הדבר הזה אנחנו עושים טיפה אחרת גם במסגרת של פתיחה, אבל להגיד לכם שכל רשות נהנית לפתוח בית ספר לחינוך מיוחד, זה הדבר האחרון שהם רוצים, וחלקם מטלטלים את זה מעבר לכביש, לרשות אחרת, וגם פה, שוב, כשאנחנו מזהים את הצורך, אנחנו נעשה את זה, כולל אגב שנתנו איזה פתרון לנתניה.

<אריאל לוי: אם תרצו, נדבר קצת בהמשך, כי דיברתם על הסעות מנתניה לחולון לגבי האוטיסט.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: רויטל.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להתייחס לכמה דברים בנקודה הזאת.

<רויטל לן כהן: קודם כול, אחת הבעיות הקשות היא שמשרד החינוך ממשיך לתקצב את נושא השילוב, אם אני אגיד בחסר, זאת תהיה מחמאה, וכתוצאה מזה ילדים בלית ברירה הולכים לחינוך המיוחד, ואז אנחנו מוצאים כאילו צורך לפתוח מסגרות.

<רויטל לן כהן: נאמר פה נכון לגבי החטיבות והתיכונים, והסיבה לזה שכאשר ילד מגיע לחטיבה ותיכון הבעיה עוד מתעצמת, כי בבית ספר יסודי הוא עוד קטן, עוד מסתדרים, בחטיבה ותיכון יש הזנחה פושעת של משרד החינוך בנושא השילוב ברמה כזאת שאין ברירה.

<רויטל לן כהן: אומרים גם להורים – ילד שנמצא במעבר בין ו' ל-ז', אומרים לו ברשות המקומית – אין לנו יכולת לתמוך בילד שלך בשילוב היחידני בחטיבה.

<רויטל לן כהן: ילדים בחטיבה עוברים לכיתות קטנות.

<רויטל לן כהן: זאת הסיבה שיש פיצוץ בכמות של הכיתות שנדרשות.

<רויטל לן כהן: לעניין זה אני רוצה לדבר על הבינוי.

<רויטל לן כהן: אחת הבעיות של הבינוי, ואני אומרת את זה כחברת מועצה, כיושבת-ראש ועדת הנגישות אצלנו בעיר, אחת הבעיות הקשות היא בפרוגרמה, כי בפרוגרמה בודקים כמה ילדים יש בחינוך רגיל.

<רויטל לן כהן: לא מביאים בחשבון את העובדה שבכל שכבת גיל צריך לקחת בטיפול N פלוס 1, פלוס 1 זה פלוס כיתת חינוך מיוחד, לקויות למידה, עניין רגשי, זה לא משנה.

<רויטל לן כהן: כל עוד אנחנו לא מביאים את הילדים האלה בחשבון, אחר-כך אין איפה לפתוח כיתות.

<רויטל לן כהן: וכשאנחנו באים למשרד החינוך ואומרים: אנחנו מבקשים להגדיל את הפרוגרמה לבית ספר, משרד החינוך אומר לי לא.

<רויטל לן כהן: כשאני נמצאת בבית ספר שנבנה בעבר ואני יכולה להתקין רק מעלית אחת, פעם בנו אותו ככה, והוא יכול להגיע רק לכיתה, והוא לא יכול להגיע למעבדה, והוא לא יכול להגיע לספרייה והוא לא יכול להגיע למפגשי התכנסות, אני נאלצת לשלוח אותו לכיתה קטנה, כי הוא לא יכול להשתלב בבית הספר שלו.

קארין אלהרר: נראה אם יש להם תשובה.

<רויטל לן כהן: משרד החינוך מבחינת המטה, והם יודעים, אני מודה ומברכת את האנשים הנהדרים האלה שיש לנו במטה.

<רויטל לן כהן: עם זאת, המטה במדינת ישראל הוא קריית ותיקן.

<רויטל לן כהן: מה שקורה בשטח מתנהל בנפרד ממנו, זה כמו משהו סגור בתוך איטליה.

<רויטל לן כהן: חלי יודעת, כי אני כבר דיווחתי לה שגם היום, כשהולכים לוועדות שילוב והשמה, אומרים להם: אין לנו משאבים.

<רויטל לן כהן: הורים מגיעים לוועדות שילוב, אומרים להם: אנחנו מצטערים, רק 24 שעות, כי השנה יהיו לנו פחות שעות מפעם.

<רויטל לן כהן: אני יושבת שם ואומרת: זה לא נכון, אני יודעת שזה לא נכון, אני יודעת שקיבלתם גם את הפעימה הראשונה וגם את הפעימה השנייה, אבל בשטח הם לא יודעים את זה, או שלא בא להם.

<רויטל לן כהן: אני לא יודעת איך להסביר את זה.

<רויטל לן כהן: דבר נוסף זה העובדה שאנחנו מדברים פה על אבחונים בהתפתחות ילד, אבל צריך להביא בחשבון שאבחונים קורים הרבה פעמים בשלבים הרבה יותר מאוחרים, בחטיבה ולפעמים אפילו בתיכון, כשילד מתפרק ומגיע למצב נפשי קשה.

קארין אלהרר: רויטל, ניתן מענה.

<רויטל לן כהן: אני אומרת שצריך להדגיש את זה, כי החטיבות והתיכונים הם לפעמים מסגרות לא של הרשות המקומית, אלא של בעלויות, וגם מול הבעלויות צריך לעשות את התהליך הזה, כי חלק מהילדים הם לא בתוך רשות מקומית, הם של מישהו אחר.

קארין אלהרר: רויטל, את ישבת כמוני כאן

קארין אלהרר: בחדר - -

<רויטל לן כהן: אני אומרת שתעשו את זה גם מול הבעלויות.

קארין אלהרר: - - הם אמרו שזה ייכנס לחוזר מנכ"ל.

<רויטל לן כהן: אני יודעת מה אני אומרת על הבעלויות.

<עדי עזוז: - - -

קארין אלהרר: מיד אריאל יענה לנו על זה ועל הפרוגרמה.

<רויטל לן כהן: ועל השילוב שאתם מתקצבים בחוסר.

קארין אלהרר: ועל תקצוב השילוב.

קארין אלהרר: תודה.

<רחל אברמזון: אני כן רוצה לדבר על הנושא הזה של הפרוגרמה.

<רחל אברמזון: קיימנו מספר מפגשים עם מנהל מינהל הפיתוח, עם תמיר בן משה, ובאמת אחד הסיכומים שהיו לנו שבכל פרוגרמה של בית ספר חדש שייפתח, תובא בחשבון גם ההתייחסות לכיתות חינוך מיוחד, בין שתיים לשלוש בכל בית ספר - - -

<רויטל לן כהן: צריך אחת בכל שכבה.

<רחל אברמזון: זה לא בדיוק כל שכבה, כי לא תמיד מספר התלמידים מאפשר לנו פתיחת כיתה ומנעד הגילאים בחינוך המיוחד מאפשר זאת.

<רחל אברמזון: אנחנו כן נביא את זה בחשבון באופן כזה שנוכל לפתוח בין שתיים לשלוש כיתות, שהן יהיו א'-ב', ג'-ד', בהתייחסות כזאת לגילאים ובהתאם לצרכים שלהם.

<רחל אברמזון: דבר נוסף הוא גם להביא בחשבון את הסביבות הלימודיות הנוספות.

<רחל אברמזון: אם אנחנו צריכים חדר טיפולים או משהו, זה גם יובא בחשבון.

<רחל אברמזון: זה עדיין לא מגובש עד הסוף, אבל זה הכיוון, לשם אנחנו צועדים.

<רחל אברמזון: זה דבר אחד.

<רחל אברמזון: דבר שני שאנחנו יושבים עליו, ואולי מירב יכולה לעדכן - - -

<מירב צדוק: אני רוצה להגיב לגבי מה שאמרת שבתי הספר לא מותאמים עבור ילדים שנמצאים בהם.

<מירב צדוק: זה ממש לא נכון.

<מירב צדוק: כל ילד שמגיע לבית ספר, הרשות המקומית אמורה כבר שנה וחצי מראש להעביר לנו תיק טכני עם המבנה - - -

<רויטל לן כהן: בתי ספר – היה צריך להנגיש אותם אחרי, הם בנויים במבנים הישנים של חצאי קומות ואתם מנגישים רק מעלית אחת.

קארין אלהרר: רויטל.

<מירב צדוק: זה ממש לא נכון.

<רויטל לן כהן: בית ספר רמז בכפר-סבא.

קארין אלהרר: רויטל, את רוצה לצאת להירגע?

<מירב צדוק: זה ממש לא נכון.

קארין אלהרר: אל תעני.

<מירב צדוק: אנחנו מתאימים את בית הספר בדיוק לדרישות של הילד.

<מירב צדוק: אם יש מעבדות בבניין אחר, אנחנו ננגיש גם את הבניין האחר.

<קריאה: הרשאה תקציבית, נכון.

<רויטל לן כהן: תסלחי לי, זה לא נכון.

קארין אלהרר: רויטל, תצאי לשתות משהו.

קארין אלהרר: תירגעי ותחזרי.

<מירב צדוק: כמו שאמרת, אנחנו נותנים הרשאה תקציבית לאותו בית ספר, לאותה רשות - - -

קארין אלהרר: מירב יקרה, היינו בדיון הזה בקיץ וגיליתי, אני אפילו לא יודעת למי לבוא בטענות, אולי למי שיצר את המנגנון, אתם באתם בקריאת תרועה: הנה, השגנו את ההרשאה, אבל עד שההרשאה עוברת.

קארין אלהרר: קודם כול, עד שהיא מגיעה לקח זמן, היה לנו איזה סיפור – איפה זה היה?

קארין אלהרר: בבית שמש?

קארין אלהרר: ילדה בכיתה ד', מכיתה א' ידענו שהיא - - -

<עדי עזוז: זה עדיין לא מונגש.

קארין אלהרר: זה עדיין לא נגיש.

<קריאה: עוד פעם, מדובר פה על עניין האכיפה.

קארין אלהרר: לא, זה לפני האכיפה.

קארין אלהרר: אני מכירה את המקרים האלה.

קארין אלהרר: תבינו – מה קורה?

קארין אלהרר: הרשות המקומית מחכה לפנייה של משרד החינוך, משרד החינוך פנה ואז יש לרשות המקומית עוד משהו להגיד, אבל אף אחד לא פונה באופן יזום.

קארין אלהרר: זה תמיד אני מחכה לפנייה שלך.

קארין אלהרר: נניח צלחנו את זה, הגיעה ההרשאה להתחייב, שזה החלק המצוין, ואז צריך להזמין את החלקים.

קארין אלהרר: בראש העין יש מקרה של מעלית שאני מעורבת בזה באופן אישי – לא באוקטובר, בנובמבר; לא בנובמבר, בדצמבר; לא בדצמבר, בינואר.

קארין אלהרר: אנחנו כבר במרץ ולילד עוד אין מעלית.

קארין אלהרר: מעבר לזה, יכול להיות שנתתם הרשאה להתחייב והרשות המקומית לא עשתה כלום.

קארין אלהרר: מי בודק?

<קריאה: הוועדה לביקורת המדינה.

קארין אלהרר: זה לא התפקיד שלנו.

<מירב צדוק: בימים אלה אנחנו עובדים על נושא של רה-ארגון אצלנו במינהל הפיתוח ואחד הדברים שאנחנו מקווים שיקרה, שיהיה לנו אגף שנקרא "מעקב ובקרה", וזה האגף שיוביל את כל הנושא של המעקב אחרי ההרשאות התקציביות שיוצאות מהמשרד, ממינהל הפיתוח.

<מירב צדוק: הרי בכל התחייבות כספית אנחנו נותנים חצי שנה, והרשות המקומית צריכה לתת לנו דיווח ראשוני.

<מירב צדוק: האגף הזה שיקום, אני מקווה, הוא זה שיעקוב.

קארין אלהרר: מתי?

<מירב צדוק: אנחנו נמצאים במסגרת של רה-ארגון, אני לא יודעת להגיד לך בדיוק מתי זה יקרה, אבל זה אחד המקרים שאנחנו מבקשים שיהיה במינהל שלנו.

<אריאל לוי: אחת האפשרויות היא למשוך לאחור את הכסף, אבל זה לא סנקציה.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני לא רוצה את זה.

<אריאל לוי: אני יודע, אני חושב כמוך.

<אריאל לוי: מה שאני מציע בינתיים שנכין תוכנית קצרה ומהירה לעשות סוג של מכרז בקרה מתוך חלק מהתקציבים שקשורים גם להנגשה.

<אריאל לוי: אנחנו אמורים להוציא 135 מיליון בשנה.

<אריאל לוי: אגב, הניצול הוא לא רע, אבל הניצול לפעמים לוקח זמן עד שהוא יוצא לפועל.

<אריאל לוי: יש שבעה שלבים – אגב, אני יודע את זה גם מסביבות עבודה ב"עוז לתמורה" למורים – כל שבעת השלבים האלה, סיור, הרשאה להתחייבות, הביצוע וכו', אנחנו נוציא מכרז עד שהם יתארגנו, נוציא הצעה מאוד מהירה, שיתחילו לעקוב ולנטר ולתת את התמונה, אולי גם לפרסם אותה בציבור, שרשות מסוימת לא ביצעה - -

קארין אלהרר: זה נהדר בעיני.

<אריאל לוי: - - שרשות מסוימת לא התייחסה ברצינות.

<אריאל לוי: יש פה בעיה עם המצ'ינג בחלק משאלות ההנגשה, ושם זה סיפור עגום.

<אריאל לוי: לחייב רשות שבאמת קשה לה, או ועדה קרואה, או רשות עם חשב מלווה, אתם מכירים את העניין הזה מקרוב, זה מאוד מסובך.

קארין אלהרר: מה הפתרון?

<אריאל לוי: אנחנו באופן פרקטי נציע מכרז בקרה מהיר במסגרת ההנגשה, נקווה שנתחיל אותו כבר בתחילת השנה הבאה, נלווה את כל השנה ונביא אינפורמציה, כולל סנקציות ציבוריות אולי ורגולטיביות-חברתיות של פרסום.

קארין אלהרר: אני בעד הפרסום.

קארין אלהרר: תאמין לי, זה ייפתר מהר.

<אילן שי: ברגע שנסיים את תהליך אישור התקנות של נגישות פרטנית בכנסת, יהיו סמכויות אכיפה לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות - - -

<אריאל לוי: התקנות פה הן קריטיות.

קארין אלהרר: איפה התקנות?

<אילן שי: אנחנו כרגע נמצאים בתהליך של שולחנות עגולים עם הארגונים בנציבות שוויון.

קארין אלהרר: מאז 2005 יש שולחנות עגולים.

<אילן שי: הגשנו את זה לכנסת כדי לזרז את הדיון בוועדת המשנה ולצמצם את הנושאים במחלוקת.

<אילן שי: חבר הכנסת אילן גילאון ביקש שנקיים שולחנות עגולים על נוסח התקנות, כדי שכאשר זה יבוא אליו, אפשר יהיה לקיים דיון יותר מהיר.

קארין אלהרר: זה מתקדם?

<אילן שי: קיימנו כבר שלושה מפגשים, ועכשיו אנחנו אמורים לקיים מפגש, מפגש רק של משרד המשפטים, משרד החינוך ונציבות שוויון, כדי להכין רשימה של תקנות שכבר אפשר להעלות לדיון ולהצבעה בוועדת המשנה.

קארין אלהרר: Please, do.

קארין אלהרר: עוד שנייה הכנסת מתפזרת.

קארין אלהרר: מתי נעשה את זה?

<אילן שי: זה היה אמור להיות ביום חמישי, אבל הדיון שנקבע ליום חמישי הקרוב - - -

<אריאל לוי: אפשר להגיד בנושא ההגשה באופן יחסי, שגם אם זה לוקח זמן במעלית בראש העין וכו', יש לנו נתונים של ביצוע לא רעים בכלל.

<רויטל לן כהן: ולי יש ילדים שהם כבר בכיתה ד' ו-ה', ועוד אין להם מעלית.

<אריאל לוי: תמיד אפשר להגיד את זה.

קארין אלהרר: עינת.

<עינת מנשורי: אני אימא לילד אוטיסט בן 6.5 מראשון.

<עינת מנשורי: שמעתי את כל מה שאמרתם כאן, ולצערי אני צריכה לסתור יותר ממחצית מהם.

<עינת מנשורי: דיברת על הנגשה, אומנם לא מעליות, אבל קיבלנו אייפדים.

<עינת מנשורי: קיבלתי אייפד ריק, אין בו את ה-Touch Chat, אין בו שום דבר.

<עינת מנשורי: פנינו למפקחת, כמו שביקשתם, והמפקחת טענה שזה מקרה יחידני של ילד אחד בטיפול.

<עינת מנשורי: הטיפול עוד לא הגיע, אף אחד לא דיבר אתי.

<אריאל לוי: מאיזה עיר אתם?

<עינת מנשורי: ראשון לציון.

<עינת מנשורי: רכשתי את ה-Touch Chat לבד, אני לא יודעת לתפעל אותו.

<עינת מנשורי: ישבתי עם קלינאיות תקשורת, קלינאיות התקשורת לא יודעות לתפעל אותו.

<עינת מנשורי: יש שיטת הקלדה, הבן שלי לא מדבר, אנחנו לא מכירים את שיטת ההקלדה, לא יודעים לעשות שום דבר בשיטת ההקלדה.

<אריאל לוי: האם את שומעת מהחברים ומהאנשים שאת מכירה שזו תופעה?

<עינת מנשורי: בגן של הבן שלי, גן עם שמונה ילדים, אף אחד ממי שקיבל אייפד, לא קיבל אפליקציה.

<עינת מנשורי: המפקחת טוענת שזה מקרה שלי בלבד.

<עינת מנשורי: זה קורה לעוד ילדים, אבל אף אחד לא נותן לנו נכון להיום מענה.

<עינת מנשורי: האפליקציה הזאת, רק לסבר את אוזנכם, עולה 1,000 שקלים.

<עינת מנשורי: רכשתי אותה בכוחות עצמי, כי אין לי ברירה.

<עינת מנשורי: מעבר לכך, דיברתם על בתי ספר מאלו"ט, אמרתם שהילדים נשפכים בבתי הספר.

<עינת מנשורי: בעיריית ראשון לציון יש בית ספר אחד לילדים אוטיסטים, כאשר לקחו עכשיו בית ספר של חצב, שהוא לילדים עם מוגבלויות, והפכו אותו לבית ספר לילדים אוטיסטים.

<עינת מנשורי: כל הילדים שלא מדברים, לא שנתמכים באייפדים, לא מדברים, נשפכים אוטומטית לבית הספר הזה.

<עינת מנשורי: לא נותנים לבן שלי סיכוי אחד לשילוב.

<עינת מנשורי: אומרים לו: סליחה, יש ארבעה בתי ספר, כל בית ספר פתח כיתה אחת.

<עינת מנשורי: אנחנו ראשון לציון, יש ארבע כיתות של חינוך מיוחד, שרק בהן יש שילוב.

<עינת מנשורי: הילד שלי לא מדבר.

<עינת מנשורי: הוא לא זכאי להתייחסות?

<עינת מנשורי: האוכלוסייה לא אמורה להסתכל עליו?

<עינת מנשורי: האוכלוסייה אמורה לזרוק אותו ממנה?

<עינת מנשורי: אני מרגישה שהבן שלי, סליחה על הביטוי, כמו קוף שנמצא בבית סוהר לקופים, שחס וחלילה אף אחד מהאוכלוסייה לא יסתכל עליו כי הוא יהפוך את עצמו לקוף.

<עינת מנשורי: אתם מנדים את הילדים שלנו מהחברה, אתם הופכים את החברה ליותר אטומה לילדים האלה.

<עינת מנשורי: הילד שלי לא פשע ולא עשה דבר לפגוע בחברה הזאת.

<עינת מנשורי: הוא ילד נעים, הוא ילד מקסים, הוא לא מכה, הוא פשוט לא מדבר, כי הוא לא יודע לדבר, הוא יודע להשתמש באייפד, הוא מנסה, אבל הוא לא מדבר.

<עינת מנשורי: יש לו רמת אינטליגנציה גבוהה.

<עינת מנשורי: הוא בן 6.5, יש לו זיכרון צילומי, הוא כותב לי באותיות מילים, junior באנגלית.

<עינת מנשורי: הוא לוקח את זה מהתכנים שהוא רואה בטלוויזיה.

<עינת מנשורי: הוא נכנס ליוטיוב ומחפש לי את "הפיל שרצה להיות הכי".

<עינת מנשורי: אין לי מושג איך הוא מגיע לזה.

<עינת מנשורי: אתם מנדים אותו ואומרים לו: סליחה, לא מגיעים לך חיים הוגנים, אתה צריך לעמוד בצד ולהסתכל על כולם מתקדמים, ואתה נשאר מאחור.

<עינת מנשורי: שעות טיפול פארא רפואי בגן – עד גיל 7 מגיעות לו 14 שעות שבועיות של טיפול, מגיל 7 מגיעות לו שלוש שעות.

<עינת מנשורי: למה?

<עינת מנשורי: כנראה שהוחלט במשרד הבריאות שלילד הזה כבר אין סיכוי "להירפא", כאילו אפשר להירפא מאוטיזם, והוא לא זכאי יותר לעזרה, לסיוע, לקידום, לשום דבר.

<עינת מנשורי: למה לא לקחת את גמלת הנכות שאני מקבלת ואת הגמלה הנוספת שאנחנו מקבלים ולבנות בית ספר של שוויון, שיהיו שם כיתות קטנות שמביאות לשילוב?

<עינת מנשורי: כמו שלוקחים ילד רגיל בכיתה א' ומצמידים לו חונך מ-ו', תצמידו לילד אוטיסט בתפקוד בינוני ילד מ-ו', שיהיה אתו בחוץ, שילווה אותו, שיכיר לו את החברה, שהחברה תכיר אותו.

<עינת מנשורי: תעשו שילובים, אל תזרקו אותם בבית ספר שכל מה שהם רואים זה אוטיסטים, כי הם מחקים, יש להם יכולת חיקוי מדהימה, אבל הם מחקים אוטיסטים.

<עינת מנשורי: אם הילד שלי אף פעם לא נופף בידיים וצרח, הוא מחקה את ההתנהגויות האלה במקום לחקות ילד שיושב ולומד.

<עינת מנשורי: אתם מנדים אותם, אתם לא מבינים מה אתם עושים לו.

<עינת מנשורי: הילד שלי בשנה הבאה צריך לעלות לכיתה א', ואין לי מושג מה לעשות אתו.

<עינת מנשורי: אתם יודעים למה?

<עינת מנשורי: יש כיתה ואני יכולה להילחם על שילוב, אבל הסייעות שם והמורות שם לא יודעות להשתמש באייפד.

<עינת מנשורי: אף אחד לא הנגיש אותם לאייפד.

<עינת מנשורי: אז אני מגיעה עם הילד ועם האייפד ונוחתת בבית הספר, ובית הספר אומר לי: אני לא יודע להפעיל אייפד, אני לא יודע מה זה Touch Chat, אני לא יודע לתקשר, אז הכנסתי אותו לכיתה הזאת, הוא יושב בצד והוא לבד, ואף אחד לא מוכן להסתכל עליו ואף אחד לא מדבר אתו.

<עינת מנשורי: אתם רוצים לשלב?

<עינת מנשורי: אתם מדברים אתי על שילוב ונגישות?

<עינת מנשורי: יש חוק שילוב.

<עינת מנשורי: הילד הזה נזרק החוצה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: תתנו מענה?

<אריאל לוי: שאלתי פה את אנשי הצוות המקצועי לגבי התיאור של האייפד, האם זו תופעה או לא תופעה.

<אריאל לוי: אנחנו לא מכירים את זה.

<אריאל לוי: מה שאני מציע שאחרי הדיון תישארי אתי כמה דקות, א', טיפה נלמד את זה יותר, ב', לגבי אותו בית ספר ספציפי, מעבר לעניין העקרוני שצריך לעשות פה הכשרה לצוותים איך לעשות שילוב, שזה אולי הדבר הכי מסובך שצריך לעשות בשנים הקרובות, כי בסוף זה לא עוד סייעת ועוד אדם - - -

<עינת מנשורי: סליחה שאני קוטעת אותך.

<עינת מנשורי: כשישבנו, גם בכיתות של השילוב, הם משלבים רק את הילדים שהם ברי שילוב.

<עינת מנשורי: זאת אומרת, שאם יש שמונה ילדים בכיתת שילוב, הם לא ישלבו את כל השמונה, הם ייקחו, שישה, ארבעה, שלושה.

<עינת מנשורי: זה אבסורד.

<אריאל לוי: קודם כול, יש תופעה כללית של הכשרת צוותי הוראה של החינוך הרגיל לסיפור השילוב.

<אריאל לוי: זה דבר שאנחנו לוקחים על עצמנו בשנים הקרובות.

<אריאל לוי: דיברתי עם המנכ"ל הנכנס, זה צריך להיות בטופ 5 של ההכשרות ולא 70 השתלמויות וכו'.

<אריאל לוי: זה גם עניין תודעתי וגם הרבה מאוד ניסיון צריך לצבור.

<אריאל לוי: זה לא יקרה בתוך שנה או שנתיים.

<אריאל לוי: הסיפור הספציפי – "הם", ראשון ומה קורה – אני לא יודע לענות ספציפית, אבל אנחנו נבדוק.

<רויטל לן כהן: מדריכות המתי"א לא יודעות לעבוד עם זה.

<קריאה: הם מקבלים הכשרה, זה לא נכון.

קארין אלהרר: סליחה.

<קריאה: בחולון יש הכשרה מסודרת.

קארין אלהרר: סליחה.

<קריאה: היא מתפרצת כל הזמן.

<קריאה: היא אומרת דברים ולא מדייקת.

קארין אלהרר: אבישי שרעבי.

קארין אלהרר: בבקשה, אדוני.

<אבישי שרעבי: קודם כול, תודה שיש לי מקום להעלות את הנושא.

<אבישי שרעבי: שמעתי מה שאמרת, ואני מאוד מזדהה, ואני כמוה גם בא לשתף מקרה פרטי.

<אבישי שרעבי: בחודשיים האחרונים אני מלווה מקרה של קרוב משפחה, בן-דוד, שנחשפתי אליו רק בחודשיים האחרונים לצערי.

<אבישי שרעבי: מדובר בילד שנולד עם מום בלב, והוא בן חמש, ברמה התפתחותית של גיל שנתיים.

<אבישי שרעבי: לא אני אומר את זה, אומר הרופא שטיפל בו.

<אבישי שרעבי: קחי ילד בן שנתיים רק עם 17 קילו, על כל ההשלכות.

<אבישי שרעבי: ועדת ההשמה בעיריית אשדוד שיבצה אותו בחינוך המיוחד.

<אבישי שרעבי: אגב, כולם מבינים שהוא לא יכול להשתלב בחינוך הרגיל.

<אבישי שרעבי: הבעיה היא בסייעת.

<אבישי שרעבי: אני אקצר, אני לא אלאה אתכם בכל הדברים.

<אבישי שרעבי: מבירור שעשיתי הבנתי שיש הנחיה של משרד החינוך שתלמידי החינוך המיוחד לא זכאים לסייעת, גם אם הם צריכים.

<אבישי שרעבי: הקריטריונים ברורים, אבל תמיד יש מקרים חריגים.

קארין אלהרר: אתה בא לדרוך לי על יבלות.

קארין אלהרר: בזבזתי שנה מהחיים שלי כדי שתהיה להם סייעת.

<רויטל לן כהן: לא בזבזת.

<אבישי שרעבי: קודם כול, לא בזבזת, השקעת ותמשיכי להשקיע, ואנחנו מודים לך.

<אבישי שרעבי: תבינו שזה ילד שעבר שלושה ניתוחי לב.

<אבישי שרעבי: בניתוח האחרון הוא הסתבך וגם קיבל אירוע מוחי.

<אבישי שרעבי: הוא מקבל בכל יום תשע תרופות, חלקן כפול שתיים ביום, חלקן כפול שלוש.

<אבישי שרעבי: זאת אומרת, הילד 30 פעם ביום מקבל זריקות.

<אבישי שרעבי: בכל יום הוא קם בצורה אחרת, אם זה פנים נפוחות.

<אבישי שרעבי: אני לא אעשה לכם עכשיו כואב על הלב.

<אבישי שרעבי: אנחנו בסוף, כולל אני, יש לי את השגרה וברוך השם טוב לי, אבל מי שמתמודד עם זה זו המשפחה, זה האימא.

קארין אלהרר: הילד לא במסגרת?

<אבישי שרעבי: ההשלכות הן גם על שאר האחים שלו.

<אבישי שרעבי: הילד נכנס לבית חולים בגיל שנתיים ויצא בגיל שלוש.

<אבישי שרעבי: שאר הילדים נפגעים מזה ברמה ההתפתחותית, בלימודים, בפיגור שהם צוברים.

<אבישי שרעבי: בשנה שעברה היתה לו סייעת.

<אבישי שרעבי: אני נכנסתי לזה.

<אבישי שרעבי: קודם כול, פניתי לגורמים האחראים שם, למנהל מחלקת חינוך בעירייה, והוא אומר: בשנה שעברה עשיתי לך טובה.

<אבישי שרעבי: אני לא צריך טובות, אני חושב שזה מגיע לנו בזכות, חובתנו לעזור לילדים האלה.

<אבישי שרעבי: כרגע הוא בבית.

<אבישי שרעבי: משנת הלימודים הוא בבית.

<אבישי שרעבי: האימא נאלצה לעזוב את העבודה, כדי להיות אתו כל היום.

<אבישי שרעבי: הוא לא אוכל לבד, הוא מתקשה בהליכה, בפעולות בסיסיות.

<אבישי שרעבי: חוץ מהעניין של הפרנסה, שהיא היתה גם מפרנסת, תבינו את ההשלכות, תבינו מה זה להיות אתו ומה זה לקום ב-12 בלילה ולתת לו תרופות.

<אבישי שרעבי: באמת, שאף אחד לא יתנסה בזה.

קארין אלהרר: תודה.

<אבישי שרעבי: אני מבין שיש פה מחלוקת בין משרד החינוך לבריאות, מי אמור לתקצב את הנושאים האלה, כי זה לא כל-כך ברור וזה שטח אפור.

קארין אלהרר: כמה ילדים יש בכיתה שהוא אמור להיות משובץ אליה?

<קריאה: שישה.

<אבישי שרעבי: שמעתי על קצת יותר.

<רחל אברמזון: אנחנו מכירים את המקרה.

<אריאל לוי: אתם רוצים להעלות מקרה פרטי ושנתייחס?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני רק רוצה להבין - - -

<אבישי שרעבי: ראיתי שגם הנציגה של אלו"ט העלתה את הנושא של השיבוץ.

<אבישי שרעבי: זימנו אותה לוועדה והיא לא הסכימה.

<אבישי שרעבי: רצו לשבץ אותו בגן עם ילדים ממש נכים, משותקים.

קארין אלהרר: פיזית.

<אבישי שרעבי: הוא לא משותק פיזית.

<אבישי שרעבי: יש לו פיגור בגלל שהוא גדל בבית חולים.

<אבישי שרעבי: הוא לא משותק פיזית.

<אבישי שרעבי: לשים אותו בגן כזה, אין לו סיכוי להשתלב.

<אבישי שרעבי: מה שצריך זה בסך-הכול סייעת.

<אבישי שרעבי: כשהוא ישלים את הפיגור, הלוואי והוא יוכל גם להיכנס לגן רגיל.

<אבישי שרעבי: התשובות שמקבלים והיחס מצד הגורמים זה המלח על הפצעים.

<אבישי שרעבי: אני אתן לך תשובה שהיא קיבלה בוועדה.

<אבישי שרעבי: אמרו לה: גברת, את לא יכולה לקבל כפל מבצעים.

<אבישי שרעבי: את לא יכולה לדרוש גם חינוך מיוחד וגם סייעת.

<אבישי שרעבי: חבר'ה, היא לא בחרה בזה.

<אבישי שרעבי: זה לא מבצע, אנחנו לא ברמי לוי פה, ואלה תשובות שאסור לתת.

קארין אלהרר: תודה.

<אבישי שרעבי: תודה לכם.

קארין אלהרר: תשובה קצרה לעניין.

<רחל אברמזון: אני ארצה שרוית תתייחס למקרה הפרטני, אבל אני רוצה להגיד ברמה הכללית.

<רחל אברמזון: קודם כול, אומר שריגשת אותי ואנחנו נדבר אחר-כך.

<רחל אברמזון: אנחנו לא ניגע במקרה פרטי, אנחנו נגיד באופן כללי.

קארין אלהרר: תגידי את העיקרון.

<רחל אברמזון: בחינוך הרגיל מאושרות סייעות רפואיות ללוות ילדים בכיתות רגילות או במסגרות רגילות.

<רחל אברמזון: בחינוך המיוחד אין אישור לסייעת רפואית, להגדרה הזאת.

<רחל אברמזון: בהגדרה הזאת אנחנו בשיח אל מול משרד הבריאות, זה עדיין לא מאושר.

<רחל אברמזון: עם זאת, נמצאות שם סייעות תגבור.

<רחל אברמזון: תמיד במסגרות של החינוך המיוחד יש הרבה יותר מאיש צוות אחד שנמצא שם אל מול הילדים, ולכן גם אם נכנס ילד עם מורכבות כזאת או אחרת, ואם הצוות אומר – עכשיו אני רוצה לדבר על מה שאומר הצוות.

<רחל אברמזון: אנחנו מסוגלים להתמודד ולתת את המענה.

<רחל אברמזון: לא צריכה להיות בעיה, כי הגננת לא לבדה שם.

<רחל אברמזון: יש סייעת ובדרך כלל יש עוד.

<רחל אברמזון: עם זאת, אם נדרשת שם תמיכה נוספת, תמיד יש במחוז מספיק משאבים.

<רחל אברמזון: יש סייעות תגבור שיכולות להיכנס ולתגבר את הגנים במורכבות שלהם.

קארין אלהרר: בשנה שעברה היתה סייעת לילד הזה.

<רחל אברמזון: הוא היה בחינוך הרגיל.

<רחל אברמזון: ליוותה אותו בחינוך הרגיל סייעת רפואית.

<רחל אברמזון: במעבר למסגרת של חינוך מיוחד נמצא השיח הזה.

<רחל אברמזון: סייעת תגבור יכולה להינתן בגין צרכים של ילד.

קארין אלהרר: בעיקרון להבנתי אם יש ילד שמידת החריגות שלו ניכרת על פני ילדים אחרים, מגיעה לו סייעת תגבור.

<קריאה: זה אחד השיקולים.

קארין אלהרר: הוא לא עומד בקריטריון.

<אריאל לוי: תלוי בחוות-הדעת של הצוות.

<רחל אברמזון: רוית מכירה יותר, אז היא יכולה לומר.

<רוית להב גולדנר: אני לא אכנס יותר מדי לפרטים.

<רחל אברמזון: לא הפרטים האישיים.

<רוית להב גולדנר: המקרה זה בשיח שלנו עם המחוז ועם המסגרת העצמה.

<רוית להב גולדנר: "מגן הלב" יודע לפנות ולבקש, הם לא מבקשים סייעת.

קארין אלהרר: רוית, מניסיון, בתי הספר או המסגרות החינוכיות נמצאות בטנגו בעייתי.

קארין אלהרר: מצד אחד, אני יודעת שמשרד החינוך בצדק אומר שבחיים אל תתנו קבלה של ילד בסייעת, וזו הדרישה הכי צודקת בעולם.

קארין אלהרר: מצד שני, הרבה פעמים הוא חווה קשיים מאוד משמעותיים בשיבוץ של הילד בצורה המיטבית בלי עוד עזרה.

קארין אלהרר: יש פה מתח מובנה בעייתי.

<רוית להב גולדנר: במקרה הזה דיברתי עם מנהל המסגרת, עם משה זייברט ועם יוסי בר, והם אמרו בצורה מפורשת שהם מכירים את המשפחה.

<רוית להב גולדנר: יש להם גן שיכול לקבל אותו.

<רוית להב גולדנר: עם זאת, אישרנו את המנדט למחוז כן לתת אם הם רוצים, כי כל השעות נמצאות במחוז.

<רוית להב גולדנר: קיבלתי הודעה בשבוע שעבר שיחיאל לסרי מהעירייה אישר סייעת מהעירייה על דעת עצמו.

<רוית להב גולדנר: בשנה הבאה יעשו שוב ועדה וידונו.

<רוית להב גולדנר: ממה שאני יודעת לפני שבועיים כבר היה אישור.

<אבישי שרעבי: אגב, ראש עיריית אשדוד, לסרי, הזדעזע, הוא קיבל את הפנייה הזאת מחבר הכנסת אלי אלאלוף, ומי שקרא את התשובה שלו רואה שהוא נחרד מהמקרה.

<אבישי שרעבי: הוא אומר: אני במקרים כאלה, וכמחאה גורפת, לא במקרה פרטני, נותן הנחיה לתקצב את הסייעות האלה מתקציב העירייה, והוא מנחה באופן מידי להכניס - - -

קארין אלהרר: אז בא לציון גואל.

<אבישי שרעבי: זה קרה לפני שבועיים.

<אבישי שרעבי: הילד אגב היה אמור להיכנס הבוקר, לפי מה שהאדון משה התחייב.

<אבישי שרעבי: כרגע קיבלתי תשובה מהאימא שעדיין לא פנו אליה.

<אבישי שרעבי: לדעתי יש פה גם אינטרס כלכלי של העמותה.

<אבישי שרעבי: יש פה ערבוב.

<אבישי שרעבי: אין להם אינטרס לסייעת.

<אבישי שרעבי: הפרופסור כותב במפורש שהילד חייב סייעת צמודה בגן.

<אבישי שרעבי: אגב, אפשר לבוא לראות.

<אבישי שרעבי: היא לא תעזוב סתם את העבודה כדי להיות אתו.

קארין אלהרר: אבישי, להבנתי, יש סייעת שמוקצית כרגע מהעירייה.

קארין אלהרר: אין מניעה של ההורים כרגע לשלוח אותו לגן.

<אבישי שרעבי: שיביאו את הסייעת, רק שעוד לא הביאו את הסייעת.

<אבישי שרעבי: תקצוב יש, הנחיה יש, רק שהעמותה עדיין לא הביאה את הסייעת.

קארין אלהרר: זה אינטרס של העמותה, זה אמור להקל עליהם.

<רחל אברמזון: אנחנו נבדוק את זה, אבישי.

<רחל אברמזון: נבדוק את זה.

קארין אלהרר: נמצאת כאן רוית, נמצאת רחלי שהיא ראש האגף.

קארין אלהרר: אני מציעה שתנסו ללבן את זה.

קארין אלהרר: עד יום ראשון אם זה לא נפתר, תחזרו אלי.

קארין אלהרר: אני בטוחה לא במאה אחוז, במיליון אחוז שעד יום ראשון יימצא הפתרון.

<אבישי שרעבי: קודם כול, אני אשמח, אבל חשוב לי שתביני שבאתי לפה ואני אבוא לכל ועדה שיזמנו – יש עוד ועדות, גם בוועדת חינוך – לא בשביל המקרה הפרטני הזה, כי זה פשוט כואב לי, ואני יודע שיש מלא מקרים כאלה.

<אבישי שרעבי: כולם מבינים וגם משרד החינוך, אני מקווה, מבינים שיש פה בעיה בהסדרה של הנושא הזה.

<אבישי שרעבי: אם יש בעיה, שנציגי משרד הבריאות ונציגי משרד החינוך - - -

קארין אלהרר: זה נכון שיש צוות מאוד גדול במסגרות חינוך מיוחד.

קארין אלהרר: אין מה להשוות לחינוך הרגיל.

קארין אלהרר: אבל ילד שבאמת מצבו - - -

<רחל אברמזון: אין ויכוח.

קארין אלהרר: דווקא לו לא לתת את הסייעת?

<רחל אברמזון: אין ויכוח בעניין הזה.

<אריאל לוי: ברמה העקרונית יש אפשרות להקצות סייעות תגבור במקרים מהסוג הזה.

<אריאל לוי: אשדוד לא נמצאים פה, ואני לא רוצה להגיד - - -

קארין אלהרר: בעיקרון.

<אריאל לוי: ברמה העקרונית אין מניעה כשיש סיטואציות חריגות כאלה.

<אריאל לוי: יותר קל לשים מישהו אחד לפעמים על שלושה ילדים שצריכים דבר כזה, או על אחד או על שניים.

<אריאל לוי: שוב, יש פה לקונה לגבי המעבר מהחינוך הרגיל לחינוך המיוחד בהקשר הזה.

<אבישי שרעבי: אגב, בשנה שעברה היתה לו סייעת, זה לא בחינוך הרגיל, זה במיוחד.

<אבישי שרעבי: אותו דבר, הוא היה באותו גן, גם ב"מגן הלב".

<אריאל לוי: זה היה על חשבון העירייה.

<רחל אברמזון: הוא עבר מגן רגיל לגן מיוחד.

<רחל אברמזון: כן הייתי רוצה שנייה אחת להתייחס, עינת.

<רחל אברמזון: קודם כול, אמרתי לך בפתח דבריי שמאוד ריגשת אותי.

<רחל אברמזון: באמת פנינו, כמו שגם ציין הסמנכ"ל, וגם גברתי היושבת-ראש יודעת שכבר היינו כאן בשני דיונים בנושא השילוב – פנינו לאן?

<רחל אברמזון: אנחנו לא מן הסתם מתעקשים על כך שלא בשנת הלימודים הקרובה באופן מוצהר וחד-משמעי, אבל כן לומר שבחירת ההורים תהיה על שולחן הדיונים כשאתם תגיעו לוועדות.

<רחל אברמזון: ולכן, כשאתם תבחרו לשלב את הילד שלכם במסגרת חינוך רגיל ותרצו להכניס את הילד לשם, ותחשבו שזה המקום הראוי, ההקשבה תהיה שם - -

<עינת מנשורי: רחלי, מה זה עוזר לי אם הילד שלי לא יכול ללמוד שם?

קארין אלהרר: הם יסדרו את זה.

<רחל אברמזון: - - עם זאת, אנחנו מתייחסים בשנה הבאה למתווה הפיתוח המקצועי וההשקעה בצוותי החינוך הרגיל, כדי שבאמת יהיו להם הכלים והיכולות לשלב בצורה המיטבית, ולשם פנינו.

<רחל אברמזון: תודה לך שהבאת את האמירה.

<רחל אברמזון: במקרה הפרטני גם נטפל.

<עינת מנשורי: אני מאוד אשמח, כי אנחנו באמת רוצים.

<עינת מנשורי: אני באמת חושבת שכל הילדים האוטיסטים חייבים שילוב.

<עינת מנשורי: לשים ילד בבית ספר כזה עם 200 תלמידים, כאשר אומרים לי: הוא יהיה בחצר עם כולם והוא לא ישתלב, זה קצת נראה לי לקוי.

<אריאל לוי: זה באמת לקוי.

<אריאל לוי: צריך לשמוע מי אמר לך.

<אריאל לוי: נחליף טלפונים ונשמע מי אמר לך את הדברים.

קארין אלהרר: עדי, משפט סיכום.

<עדי עזוז: הורים לילדים עם אוטיזם סמוי, המשפחה עדיין לא יודעת, ציירו ציורים לשר, שמונה ילדים, וההורים ביקשו לתת גם העתק לוועדה של הציורים שלהם והם מבקשים שימצאו להם מסגרת.

קארין אלהרר: מאה אחוז.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון.

קארין אלהרר: קודם כול, להודות לכל המשתתפים: משרד החינוך, על הצוות המתוגבר, וגם על התשובות.

קארין אלהרר: הדרך הטובה ביותר לדעת אם היה דיון מוצלח או לא היא לעשות בדיקה בקיץ.

קארין אלהרר: אני אגיד דבר שיישמע מאוד מעצבן, אין לי ציפייה שזה יהיה בוואקום, ואין לי ציפייה שיהיו אפס טעויות, כן יש לי ציפייה שדברים שניתנה התחייבות לעשייה כאן – ייעשו.

קארין אלהרר: אני חושבת שההתנהלות מול משרד החינוך, אני יודעת לומר את זה בפרספקטיבה של העשור האחרון, השתפרה פלאים.

קארין אלהרר: באמת השתפרה, ומגיעות לכם כל הברכות על הדבר הזה, אבל אני רוצה יותר.

קארין אלהרר: גם אתם רוצים יותר, שזה הכי משמח.

קארין אלהרר: אני רוצה שיהיה למי לפנות.

קארין אלהרר: לא צריך להגיע לדיון בוועדת כנסת כדי לפתור בעיות פרטניות.

קארין אלהרר: אני גם יודעת שהורים מציפים בפניות.

קארין אלהרר: תמיד כולם מכותבים, אז אני רואה את הפניות.

קארין אלהרר: לכל הורה הילד הוא כל עולמו, בצדק רב, ומשרד החינוך והשלטון המקומי צריכים להתייחס לזה בהתאם.

קארין אלהרר: משרד החינוך, הרגולציה בידיים שלכם.

קארין אלהרר: אין לכם כלים, יש לכם כלים, זה גם בידיים שלכם, וצריך לחשוב על הכלים האפקטיביים, שמחד גיסא לא פוגעים בכל האוכלוסייה, ומאידך גיסא נותנים מענה לאלה שצריכים.

קארין אלהרר: זו משימה לא פשוטה, אני יודעת.

קארין אלהרר: קל לי לבוא ולהגיד את הדברים.

קארין אלהרר: אני מוכנה להשתתף בכל חשיבה, אבל צריך לפתור את זה, זה גם נושא ההנגשה, זה גם נושא השיבוצים וגם נושא ההסעות.

קארין אלהרר: יש שילוב ידיים שצריך להתבצע בכל נקודת זמן, ובכל נקודת זמן כזאת זה קריטי.

קארין אלהרר: לא נדבר על הסייעות, הליווי וכו'.

קארין אלהרר: אני מחזקת את ידיכם על הרצון לשנות, לעשות רפורמות ולוודא שלהורים יהיה המענה המיטבי.

קארין אלהרר: אני רוצה לקרוא גם לרשויות המקומיות, לאלה שעוד לא משתתפים במאמץ, או משתתפים בצורה לקויה, בסוף הם התושבים שלכם, הם משלמים לכם את המיסים והם יכולים גם להחליט לקום וללכת, ושמענו על מקומות שעברו דירה בגלל שלא נתנו מענה מיטבי לילדים, שייקחו את זה לתשומת לבם.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל מהשלטון המקומי עד יום ראשון הקרוב את ההתייחסות שלהם לנושא ההסעות לילדים להורים גרושים במשמורת משותפת.

קארין אלהרר: משרד החינוך – מודל השיבוץ החדש, מה צפוי לקרות?

קארין אלהרר: מתי וכמה ילדים צפויים להיות משובצים עד סוף מאי, שאז מסתיימות ועדות ההשמה?

קארין אלהרר: מתי אמורות להסתיים ועדות השיבוץ?

<רחל אברמזון: ב-3 באוגוסט אנחנו כבר מבקשים את הסטטוס הסופי של השיבוצים.

<רחל אברמזון: יש לנו תהליכי בקרה בדרך.

קארין אלהרר: אתם אומרים שמה-3 באוגוסט אתם רק דנים בעררים?

<רחל אברמזון: גם העררים אמורים להסתיים.

קארין אלהרר: להסתיים עד אז?

<רחל אברמזון: בוודאי.

<רחל אברמזון: זה מה שאנחנו מבקשים.

<רחל אברמזון: מקרים חריגים מאוד יובאו לדיון כזה או אחר.

קארין אלהרר: אם אפשר, לייצר לי סכימה.

<קריאה: אז השיבוצים קודם.

<אריאל לוי: ברור.

<אריאל לוי: ושם אגב נבחין בין מקום שיש שיבוץ ויש סירוב של ההורים לבין שיש בעיה אובייקטיבית ולא קשורה - - -

קארין אלהרר: מצוין.

קארין אלהרר: משרד החינוך, אני מבקשת שתתכוננו מבעוד מועד, לא אד-הוק באוגוסט, שיהיה טלפון וכתובת למי לפנות במקרים החריגים שבחריגים.

<רחל אברמזון: יש לנו היערכות.

<רחל אברמזון: אנחנו גם נפרסם את השמות של הרפרנטים במחוזות.

קארין אלהרר: בפעם שעברה נתתם טלפון, רחלי, שלא היה בו מענה כל הזמן, למרות שהבטחתם מענה כל הזמן.

קארין אלהרר: אני מבקשת, יש לכם מלא זמן מראש, תיערכו בהתאם, שיהיה מספר שאפשר יהיה לפנות אליו ולקבל מענה כל הזמן.

קארין אלהרר: ההורים בהיסטריה, את יודעת את זה.

<רחל אברמזון: בעניין הזה אנחנו ממנים רפרנטים במחוזות, בכל מחוז, נפרסם גם את השמות וניתן את הכתובות ואת מספרי הטלפון.

קארין אלהרר: מצוין.

קארין אלהרר: השלטון המקומי וגם משרד החינוך, הנוהל המסודר כולל תיקון חוזר מנכ"ל לגבי אלה שמאובחנים.

קארין אלהרר: זה צריך להיות נוהל של משרד החינוך ומשרד הבריאות.

קארין אלהרר: אני אשמח לשמוע על כל התקדמות בנוגע לתקנות, גם מהנציבות וגם ממשרד החינוך.

<אריאל לוי: אני מציע לקיים – אני יודע שזה בדרך כלל לא דבר שהממשלה מציעה – לקיים דיון נוסף.

קארין אלהרר: יהיה.

<אריאל לוי: לפני ה-3 באוגוסט, שנקיים ונשים את המספרים, זה יחייב גם אותנו - - -

<קריאה: אז הגענו חמישה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים.

<אריאל לוי: לא באוגוסט.

קארין אלהרר: נקיים אותו לקראת סוף המושב.

<אריאל לוי: בחודש יולי אולי.

<אריאל לוי: א', יהיו יותר אינדיקציות, נביא גם סטטיסטיקה מהמחוזות, נדבר גם על שאלות של הנגשה.

<אריאל לוי: נעשה אותו דיון פעם נוספת, אבל עם נתונים - - -

קארין אלהרר: יהיה דיון בתחילת חודש יוני.

קארין אלהרר: אני רוצה שוב להודות לכולם.

קארין אלהרר: הישיבה נעולה.