ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 287, 2016-11-15 10:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 15.11.16.

יעקב מרגי: י"ד בחשוון תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: החינוך הטכנולוגי כמערכת תומכת ומפתחת ולא כמסללה – לציון יום הכשרות המקצועיות.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם בנימה אישית, אני לא רוצה להרבות מלל, אני אתן מיד להציג את המצגת.

יעקב מרגי: הרבה מדברים בסוגיה זו, אפילו הכותרת של הדיון שנקבעה, מחוסר ידיעה או בלבול מושגים, נדייק.

יעקב מרגי: מה זה בכלל חינוך טכנולוגי?

יעקב מרגי: כשאתה מדבר עם ארבעה אנשים בכנסת על החינוך הטכנולוגי – אחד רואה מיד בעיני רוחו את הביס"ת - בתי ספר תעשייתים או מרכזי הנוער והחינוך שהיו בזמנו, ויש מי שרואה את המגמות, שהם הרוב המכריע בבתי הספר התיכוניים כאילו מקצועיים–טכנולוגיים, אין בזה שום טכנולוגיה ושום מקצוע.

יעקב מרגי: השאלה האם זו הסמכה למקצוע?

יעקב מרגי: למה מתכוון המשורר כשהוא אומר "חינוך טכנולוגי"?

יעקב מרגי: ראינו את התגובה שהייתה לא מזמן בשלהי, אני לא יודע אם זו הממשלה או תחילת הממשלה - - - נקבל בברכה את יוזם היום והדיון, חבר הכנסת אלי אלאלוף, יו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב מרגי: אנחנו מיד ניתן לו את דברי הפתיחה.

יעקב מרגי: אנחנו זוכרים באחת מישיבות הממשלה, ששר מסוים אמר לראש הממשלה: "שהבן שלך ילמד מכונאות"

<קריאה: פחח, פחח.

יעקב מרגי: פחחות, אני יודע מה?

יעקב מרגי: אז למה אני אומר את זה?

יעקב מרגי: גם בהכנה של הדיון הזה, אתה רואה שיש בלבול מושגים, יש הצהרת כוונות מכל הנוגעים בדבר, ואנחנו היום רוצים לעשות סדר ולשים את הנתונים על השולחן ולדבר בעולם מושגים אחיד בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אני מתכבד להעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת אלי אלאלוף, יוזם הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

אלי אלאלוף: אדוני היושב ראש, ידידי האדון מרגי.

אלי אלאלוף: יעקב הוא גם היוזם, יחד עם עאידה תומא סלימאן וחבר הכנסת עמנואל טרכטנברג.

אלי אלאלוף: אני מודה לך, אדוני, כיושב ראש ועדת החינוך שגם מאפשר דיון בתחום שהוא כאילו שייך לועדה אחרת.

אלי אלאלוף: ממה ששמעתי אותך אני רוצה להצטרף ותרשה לי לענות.

אלי אלאלוף: לצערנו במיוחד ב- 20 שנים האחרונות, הכשרה מקצועית כמעט נעלמה במערכת בצורה מאוד מדאיגה.

אלי אלאלוף: היא קודם כל פוגעת באנשים שלא נהנים ממנה, ואם נהנים ממנה, נהנים ברמת שירות יחסית מאוד נמוכה.

אלי אלאלוף: שתיים, היא טולטלה בין משרדים, אני רוצה להגיד, בניגוד לדעתי ודעת חברים רבים שהיו איתי, אנחנו רצינו שההכשרה המקצועית תהיה במשרד החינוך וחלק אינטגרלי ממערכת החינוך.

אלי אלאלוף: הדיון היה ענייני, ההמלצה הייתה עניינית, לצערי הפוליטיקה קבעה מה שקבעה.

אלי אלאלוף: אני רוצה גם להגיד שההכשרה המקצועית, זה היה יותר מדי זמן תחום לחלשים, לעניים, לנחשלים.

אלי אלאלוף: זה היה מסלול ההסללה הכי גרוע שהחברה שלנו עשתה לחלק גדול מהאוכלוסיה ולא ידעה להעביר.

אלי אלאלוף: אני בא ממרוקו ואני רוצה להגיד לכם, החברים שלי שהלכו ללמוד באורט בקזבלנקה, הצליחו כלכלית, חברתית, ותרמו למדינה הרבה יותר ממי שכמוני הלך ללמוד מדעי המדינה ושטויות כאלה.

אלי אלאלוף: אני חושב שהנושא המרכזי של היום, אם נצא ממנו, זה לתת להכשרה המקצועית את מעמדה הלאומי הנדרש כדי שתשפיע כפי שצריך להיות בחברה שלנו.

אלי אלאלוף: קודם כל, לטובת הילד.

אלי אלאלוף: הילד יכול לבחור, אני לוקח כדי לא לפגוע באף ילד אחר אלא רק בבני היקר, הוא היה יכול להשתלב טוב מאוד בהכשרה מקצועית, אבל כמו כולם, אמרתי לו: "בגרות, בגרות, בגרות".

אלי אלאלוף: כשגמר בגרות, הוא אמר: "מה אני אעשה עם השטויות האלה?" אז הוא למד מקצוע ועכשיו בגיל 26 הוא לומד מקצוע וכמה זה עולה לי- כפרה, יש לי.

אלי אלאלוף: אבל לאחרים?

אלי אלאלוף: מי יכול לעשות את זה?

אלי אלאלוף: אז ההכשרה המקצועית היום, היא עוד לא שירות לאומי, וכל החישובים שעשינו וביקשנו מהממ"מ לעשות עבודה אדירה, לתת לנו נתונים שלא הצלחנו לקבל אלא רק בלילה – ביום ראשון בערב, וגם לא מלאים.

אלי אלאלוף: אז יגידו מספר, יש 10,000 באמצעות גופים, עוד 10,000, טעינו, עוד 30,000.

אלי אלאלוף: 30,000 אנשים בהכשרה מקצועית – זו תשובה לאומית לבעיה הזאת?

אלי אלאלוף: של הוצאה מהעוני של אוכלוסיות שלמות?

אלי אלאלוף: וכשיוצאים מהעוני זה לא רק כלכלית, זה גם חברתית.

אלי אלאלוף: תקראו את הדו"ח שהחברים שלי ואני כתבנו.

אלי אלאלוף: דבר שני, זה תרומה לפריון העבודה במדינה הזו.

אלי אלאלוף: זה שילוב חברתי אדיר.

אלי אלאלוף: זה פיתוח פריפריה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, אמר את זה יעקב, אני לא אגיד: "הבן של ההוא ילך להיות מסגר, או פחח".

אלי אלאלוף: אני רוצה שגם הבן שלי, אם הוא רוצה, שיבחר במקצוע שהוא רוצה, אבל בתנאי שיקבל את ההכשרה ברמה הנדרשת, בתנאים נדרשים.

אלי אלאלוף: היום הפריפריה, תתפסו טוב, אף אחד לא מעז להגיד - מחזקת רק את תל אביב.

אלי אלאלוף: תל אביב והמרכז מרוקנים את הפריפריה מהעוצמה שלה.

אלי אלאלוף: תחשבו, ילד טוב בדרום או בצפון – התעסוקה לא באה, המפעלים לא באים, זה הביצה והתרנגולת.

אלי אלאלוף: מפעלECI באופקים, שהיום מעסיק עובדים ברמה גבוהה בשכר סופר הולם – הוא בא רק מפני שמצא שמה, רובם, אנשים לא יודעים, שיש שמה קריה לחינוך טכנולוגי לבנות ובית ספר גבוה לבנות.

אלי אלאלוף: אופקים.

אלי אלאלוף: חרדיות.

אלי אלאלוף: מדהימות.

אלי אלאלוף: כולם רוצים לגנוב אותן.

אלי אלאלוף: ECI גם גונבת.

אלי אלאלוף: בצדק.

אלי אלאלוף: הכשרה מקצועית, במצב הנוכחי, ביכולת הנוכחית, בתקציבים שלא משתנים.

אלי אלאלוף: חברים, אנחנו הולכים להצביע – לא השתנה בגרוש ב-17 ו-18.

אלי אלאלוף: אפילו ירד טיפה.

אלי אלאלוף: מ- 1,400,000 ירד ל- 1,350,000 אם אני לא טועה ל- 17, 18.

אלי אלאלוף: זה לא מה ששר האוצר ושר העבודה רוצים ורצו.

אלי אלאלוף: זה לא מה שהוועדה של מנכ"ל משרד האוצר שי באב"ד, שאמר: "אני עובד על ועדה שתשפר את פריון העבודה במשק".

אלי אלאלוף: לכן, עד עכשיו, אנחנו חייבים להיאבק כדי להחזיר להכשרה המקצועית את היוקרה שלה.

אלי אלאלוף: ובין היתר, היוקרה שלה תבוא בזכות זה שאפשר להתחיל בתיכון ללמוד מקצוע, ואותו בחור יכול להימצא אחר כך בטכניון ובפוסט דוקטורט.

אלי אלאלוף: לא יכול היום המחסום המטורף שאומר: "בגרות, אם זה בהכשרה מקצועית – רק 14 יחידות".

אלי אלאלוף: מי זה הפושע שקבע את זה וממשיך לקבוע את זה?

אלי אלאלוף: למה משרד החינוך ומשרד העבודה לא עובדים ביחד בנושא הזה?

אלי אלאלוף: עכשיו, אנחנו הפוליטיקאים פישלנו, נכשלנו.

אלי אלאלוף: אבל עכשיו זה בין בני אדם - תשבו ביניכם, תמצאו את שיתוף הפעולה, אין שום הצדקה שהמקיפים כפי ששמם אומר, אמור לתת תשובה כוללת לילדים להביא אותם אם הם רוצים.

אלי אלאלוף: אני לא אגיד את השם של הפרופסור לכלכלה המועמד לפרס נובל, שאתמול עמנואל טרכטנברג אמר: "איך אתה יודע עליו?".

אלי אלאלוף: הבחור הזה למד נגרות בלוד, והיום הוא פרופסור בהרווארד.

אלי אלאלוף: שלנו.

אלי אלאלוף: הוא יכול להיות מועמד לפרס נובל לכלכלה, והוא התחיל בהכשרה מקצועית והוא גאה, הוא סיפר לנו כשהיינו חיילים ביחד: "אני אהיה שמה, אתם תראו" – והוא שמה.

אלי אלאלוף: יש היום אפשרות וחייבים להפסיק את הלטיפונדיות הבולמות את הילדים.

אלי אלאלוף: את הצעירים שלומדים.

אלי אלאלוף: שיתחילו בהכשרה מקצועית אם טוב להם, שימשיכו בטכנאים והנדסאים, ואחר כך מי שהנדסאי יכול להיות מועמד ללימודים בהנדסה.

אלי אלאלוף: זו הזכות המלאה של המוביליות הנדרשת בתחום הזה.

אלי אלאלוף: וכולנו חייבים להבין את זה, להשתחרר מהכבלים שהחבר שלי, שלא נמצא כרגע, שבא אליי, אדון אילוז בהכשרה מקצועית: "אבל תעשו כמו בעבר".

אלי אלאלוף: לא, זה שונה.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים לתפוס את ההכשרה המקצועית כקרש קפיצה למקצועות הטכנולוגיים.

אלי אלאלוף: חברים, אנשים בהכשרה המקצועית, ואני מכיר תעשיינים, וביקרתי במפעלים וביקרתי גם אצל יושב ראש התעשיינים, שרגא ברוש, והוא אומר לי: "אלי, תפסיקו לברבר.

אלי אלאלוף: תביאו".

אלי אלאלוף: עכשיו, גם למבוגרים.

אלי אלאלוף: אי אפשר לעשות אותם שבויים למפעלים שלהם.

אלי אלאלוף: הכשרה פנים מפעלית זה גם אופציה, אבל לא סוף דרך.

אלי אלאלוף: כי אם אנחנו ניתן למפעלים להכשיר עובדים ללא מסלול קידום, ללא שיפור בתנאי ההעסקה שלהם והשכר שלהם – אז אנחנו בונים את העבדים של מחר, או של היום בכלל.

אלי אלאלוף: לכן הכשרה מקצועית זה לא תחום של איך מלמדים נגרות או ברזלנות או כל אחד מהמקצועות שאתם מכירים.

אלי אלאלוף: אין ידע, אני בא מוועדת הקליטה, אין ידע, אומר מנכ"ל משרד הקליטה.

אלי אלאלוף: איזה מקצועות אתם רוצים?

אלי אלאלוף: לכן אנחנו המלצנו להקים מועצה להכשרה מקצועית, כדי שתתווה דרך, שתיתן המלצות לדרג המדיני, כדי שידע מה לעשות, שיהיה מחקר שמלווה את זה.

אלי אלאלוף: ההכשרה המקצועית נשאר בשקרובים לי.

אלי אלאלוף: (אומר משפט בצרפתית ובערבית, להלן התרגום החופשי כפי שהדובר תרגם אותו): בצרפתית "הקרוב העני" ובערבית מרוקאית זה "המת החי".

אלי אלאלוף: לא, זה לא יהיה.

אלי אלאלוף: כל עוד שאני פה ואני בטוח שאני לא אהיה לבד – אנחנו נעסוק במאבק מטורף ללא פשרה.

אלי אלאלוף: נכשלנו במאבק אחד, אני מודה.

אלי אלאלוף: אבל לא נפסיד במלחמה הזאת, כי המלחמה הזאת יש בה רק טוב.

אלי אלאלוף: אני לא רואה שום דבר שפוגע במישהו.

אלי אלאלוף: לכן אני באמת רוצה להודות, ואני אבקש את סליחת

אלי אלאלוף: כם שאני חייב לרוץ - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמור לך על האינטרסים.

אלי אלאלוף: זה היום גם שלך.

אלי אלאלוף: אז תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני, יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת, פרופסור יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש.

יוסי יונה: אני רוצה להתחיל באזכור של מחקר שנעשה, של ה-OECD מ- 2014 שמתייחס לישראל בתחום הזה של חינוך מקצועי עיוני והתארים הקיימים בתחום הזה, אני אקרא רק משפט אחד מהדברים שנכתבו בדו"ח הזה: "כך נקבע.

יוסי יונה: נקבע כי שכרם של בוגרי האוניברסיטאות והמכללות האקדמיות בישראל גבוה ב- 51% משכרם של בוגרי מסלולים על תיכוניים במכללות הטכנולוגיות ובבתי הספר המקצועיים".

יוסי יונה: זאת אומרת, אם זו תמונת מצב שהיא נכונה גם להיום, זה יהיה בלתי צודק בעליל אם אנחנו נבוא לאם ולאב ונגיד להם: "שלחו את ילדיכם לבתי ספר מקצועיים משום שעל ידי כך אתם תבטיחו את עתידם הכלכלי" – חד משמעית.

יוסי יונה: עכשיו, כאן ישב אלי אלאלוף ואמר מה מן הצפוי, מן הראוי.

יוסי יונה: אם אנחנו מדברים על מן הראוי, הרי אף אחד לא שולל באופן עקרוני את חשיבותו של החינוך המקצועי והחינוך הטכנולוגי, אבל האם מישהו יכול להבטיח שמסלול ההזדמנות וההשתלבות בשוק העבודה והמצב הסוציו אקונומי העתידי שלו הוא יהיה דומה לאנשים שמגיעים לאוניברסיטאות או שנמצאים במסלולים עיוניים?

יוסי יונה: אני לא רואה, וכפי שגם ידידי אלי אלאלוף אמר, התגייסות משמעותית של מדינת ישראל וממשלת ישראל כדי להשקיע בפיתוחן של תשתיות של הוראה והכשרה מקצועית שאכן יבטיחו שילדי ישראל יקבלו חינוך טכנולוגי – אלה שרוצים בהם – כך שהם בעצם יבטיחו את עתידם הכלכלי וישתלבו באופן מיטבי בשוק העבודה.

יוסי יונה: לכן במציאות שכזו, אנחנו כאן יושבים סביב השולחן הזה, ואנחנו יכולים לבוא ולומר: "לא, במצב הקיים אני לא אמליץ לילדיי ולילדי שכניי ללכת לחינוך מקצועי, למה העוול הזה?", מה גם שאנחנו גם יודעים, יש לנו נתונים נוספים, שפה מסופקים לנו על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, כן?

יוסי יונה: אתם עושים עבודה נהדרת, אני רוצה לציין במאמר מוסגר, באמת, אנחנו נשענים על העבודה שאתם עושים והיא מאוד חכמה, מעמיקה ויסודית ומאפשרת לנו דיונים הרבה יותר יסודיים בועדות הכנסות, אז תודה לכל מי שאמון על המלאכה הנהדרת הזאת.

יוסי יונה: מגיע להם, נכון, אדוני היושב ראש?

יעקב מרגי: יום יום.

יוסי יונה: אוקיי.

יוסי יונה: אז בבקשה.

יוסי יונה: ואנחנו יודעים מהם הנתונים, ככל שהמצב הסוציו- אקונומי של היישוב נמוך יותר, כך ההסללה לחינוך מקצועי גדולה יותר, אז בבקשה, כל אלה שבאים ומדברים בזכות החינוך המקצועי והטכנולוגי – תתחילו בבקשה בצפון תל אביב.

יוסי יונה: אוקיי?

יוסי יונה: תתחילו בבקשה בשהם.

יוסי יונה: תתחילו בבקשה בדרום.

יוסי יונה: ביישובים, בלהבים, בעומר.

יוסי יונה: שיהיה שם חינוך כי הדבר הוא כל כך מאוד חשוב ונכון, הבה ונראה שם שינוי מגמה מאוד מאוד משמעותי, כן?

יוסי יונה: להכנסתם של מסלולי חינוך מקצועי לשם, ואז תבואו ותגידו שהדבר הוא נכון לכל הארץ.

יוסי יונה: עכשיו, וודאי שאני בעד חינוך מקצועי טכנולוגי שהוא עתיר ידע ועתיר השכלה ומאפשר להיכנס לאוניברסיטה ולטכניון ולהיות מהנדסים ואסטרונאוטים ו- what ever, כולנו בעד זה.

יוסי יונה: אבל המציאות בישראל כפי שהיא כיום, היא בעצם מסלולי הזדמנויות דיפרנציאליים, ויש רבים שאינם מהססים לומר, חברי פרופסור יוסי שביט מאוניברסיטת תל אביב, שחוקר המון שנים את התחום הזה של חינוך המקצועי, מציג בפנינו בעיה, הוא אומר: "הביטו", ואני מזדהה עם הבעיה הזאת שהוא מציג אותה.

יוסי יונה: הוא אומר: "תראו מה קורה, המערכת כולה מכווננת לתעודות בגרות, אבל חלק ניכר מהאנשים שמקבלים תעודות בגרות אינם מצליחים להגיע לאוניברסיטה ולכן הם נשארים קרחים משני הצדדים".

יוסי יונה: לכן מהו הפתרון?

יוסי יונה: הורידו את שיעורי הבגרות, כי בלאו הכי זה סתם, כי המון פעמים בתי ספר מנפחים את התוצאות ומעקמים ויש בגרויות - - -

נורית קורן: לא תמיד מורידים, גם לפעמים זורקים את התלמיד מבית הספר כדי שילמד בבית ספר אחר.

יוסי יונה: יפה, ואז הוא אומר: "הילדים האלה יוצאים קרחים משני צדדים, משום שאחת, הם לא יכולים להגיע לאוניברסיטאות, ומצד שני, כן?

יוסי יונה: הם גם לא מקבלים מקצוע".

יוסי יונה: אז מה עכשיו הפתרון שלו?

יוסי יונה: בהינתן וזה המצב, אז בואו נחזיר את החינוך המקצועי לילדים האלה.

יוסי יונה: לא, זה עוול כפול.

יוסי יונה: עכשיו, אני, כל אחד בא עם הפצע שלו, והפצע שלו מכתיב לו גם את האופן שבו הוא רואה את העתיד.

יוסי יונה: נכון?

יוסי יונה: לא ניתן לברוח מזה.

יוסי יונה: חבר'ה, אני הופנתי לחינוך מקצועי כאשר הכישורים המקצועיים שלי היו אפסיים, מזעריים.

יוסי יונה: שלוש שנים ביליתי בבית הספר במגמה של מסגרות מכאנית, מבלי שידעתי לאחוז שופין בידי ומבלי שידעתי להפעיל מחרטה ומבלי שידעתי להפעיל את כלי הריתוך - - -

נורית קורן: אז המורים נכשלו.

יוסי יונה: סבלתי שם שלוש שנים.

יוסי יונה: משום שבא יועץ פסיכולוגי להורי ואמר להם: "יוסי יונה, נבטיח שהוא יתפרנס בכבוד".

נורית קורן: באיזה גיל עשו את ה - - - ?

יוסי יונה: בגיל 14.

יוסי יונה: ואני נושא את הטראומה הזו, שאני מסתכל המון פעמים על ילדים בשכונות כאלה ואחרות ואני אומר: מסכנים, האם הם צריכים לעבור את המסלול הזה, שמישהו קובע באופן קולקטיבי שהם מתאימים לחינוך מקצועי ושולחים אותם לשם?

יוסי יונה: אני רוצה להגיד לכם, אני רוצה להגיד לך אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד לך חברתי נורית קורן, חברת הכנסת נורית קורן – שההסלה הזו עדיין נמשכת בישובים מוחלשים.

נורית קורן: נכון, לצערנו.

יוסי יונה: אז יכול להיות שהיום זה לא מופנה כלפי מזרחים כפי שהיה בעבר – זה מופנה ליוצאי אתיופיה, זה מופנה ליוצאי קזחסטן, משום שאנחנו מתמודדים עם עוד בעיה שאנחנו לא מעיזים להתמודד איתה, אדוני היושב ראש וזו מערכת ציפיות שהיא נמוכה לתלמידים מתלמידים מרקעים תרבותיים וגזעיים שונים.

יוסי יונה: לכן, אם מישהו רוצה, ואני, שוב, בסופו של יום בא ואומר – אני חושב שחינוך מקצועי, איכותי, הוא חשוב וחינוך מקצועי יש לפתח אותו.

יוסי יונה: אבל אם ממשלת ישראל לא באה בתכנית משמעותית רבת שנים – חזון של חמש שנים, עשור, כדי לבוא ולהראות לנו כיצד היא משדרגת את החינוך המקצועי, כיצד בעצם גם חינוך מקצועי בתיכון יכול לאפשר לאדם להגיע לטכניון.

יוסי יונה: אם אין לה את זה אז היא עושה עוול לציבור מאוד גדול של אזרחים.

יוסי יונה: נקודה אחרונה, כן, אחת מהבעיות של משק העבודה הישראלי זה פריון, והפריון, דרך אגב, עובדים ישראלים עובדים יותר שעות ממדינות אחרות, אבל הפריון שלהם לשעה נמוך.

יוסי יונה: ולמה הוא נמוך?

יוסי יונה: בגלל שהתשתיות - - -

יעקב מרגי: המיומנויות.

יוסי יונה: בגלל שהתשתיות המקצועיות והמיומנויות הן נמוכות.

יוסי יונה: אז בבקשה, אם מישהו יבוא ויציג בפני, תציג בפני, תכנית שהיא חומש שכזאת, או שעשור, שבאמת יש לו שדרוג של החינוך המקצועי בצורה משמעותית – כולנו בעד חינוך מקצועי, אם מה שאנחנו הולכים לעשות זה בעצם משחזרים, משכפלים, את המציאות שקיימת כבר משנות ה- 50 בישראל – אז אני הראשון שאני אומר: לא.

יוסי יונה: הורה נכבד, אמא, אבא, אל תשלחו את ילדיכם לחינוך המקצועי, משום שעושים עוול לילדים שלכם, משום שהם לא יצליחו להשתלב בשוק העבודה הישראלי באופן מיטבי ולא יצליחו להבטיח את עתידם הכלכלי ואת רווחתם הכלכלית.

יוסי יונה: תודה אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, אדוני.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, אני אתן למצגת, ולאחר מכן נפתח דיון כך שיוכלו – גם האורחים – מי שרוצה להתבטא, בעקבות המצגת או בעקבות הדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת – יוכלו להירשם כאן בפתק קטן, לא גדול, חבל על הניירות, ואנחנו ניתן את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: בבקשה, עופר.

יעקב מרגי: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<עופר רימון: השם שלי הוא עופר רימון, אני מנהל את החינוך הטכנולוגי במשרד החינוך.

<עופר רימון: כבוד יושב ראש הוועדה, הפרופסור יוסי יונה, אני בפתח הדברים אגיד, בהמשך לדבריך, יושב כאן דן פרת, אנחנו עושים שיתוף פעולה עם הקרן של סטף וורטהיימר וכשאנחנו החלטנו להקים מגמות מכונות בשיתוף איתם, הלכנו לבתי הספר האליטיסטים ביותר בארץ, לריאלי בחיפה, לגימנסיה הרצליה.

<עופר רימון: יושבים כאן פרטנרים שלנו מחיל חינוך.

<עופר רימון: עכשיו יש קבוצה של תלמידים שיצאו בלי תעודת בגרות, עשינו להם דחיית גיוס לחצי שנה, הם עוברים קורס של הכשרה מקצועית, יוצאים עם תעודת מקצוע של תחזוקת כלי צמ"ה, הם ישרתו בתחום הזה בחיל חימוש שמחכה להם שם, ויצאו מהצבא כבר עם תעודה ביד.

יעקב מרגי: עם פרקטיקה וניסיון.

נורית קורן: התעודה מוכרת?

<עופר רימון: יושב כאן - - -

יעקב מרגי: הסמכה, הסמכה.

<עופר רימון: - - - יושב כאן איגוד המוסכים, שיחד איתם אנחנו בונים תכנית לכל ילד שלומד אצלנו במגמת רכב, שייכנס בתוך מוסך ובעל המוסך יוודא את המיומנויות שהוא משיג תוך כדי הלימודים.

<עופר רימון: מה שאני מציג כאן זה תכנית, מה שאתה ביקשת לראות, רב שנתית.

<עופר רימון: לא חמש שנים, אני מתנצל, עשר שנים.

<עופר רימון: התחלנו אותה כבר ב- 2014 ואני אציג את התפיסה ואני מקווה שנניח את דעתך וכמובן שאם יהיו לך הערות והסתייגויות, נשמח מאוד לשמוע אותן.

יעקב מרגי: אז תיצמד עכשיו למצגת.

<עופר רימון: מה שאתם רואים כאן זה גידול סיסטמטי ב- 5-6 השנים האחרונות, מ- 120,000 תלמידים לקרוב ל- 150,000 תלמידים.

<עופר רימון: את הגידול הזה אתם רואים גם במגזר היהודי, גם במגזר של דוברי ערבית, גם במגזר החרדי.

<עופר רימון: אתם רואים את הגידול הזה גם במספר בתי הספר, מבערך 600 בתי ספר ל- 900, כי אנחנו רוצים בכל מקיף שיהיו גם מגמות טכנולוגיות, לא שיזרקו את הילדים האלה מאחורי הגדר, אלא במקיף, כחלק מהלימוד הרגיל.

<עופר רימון: אתם יכולים לראות גידול אצלנו במגמות, בכל המגמות שלנו, מגמת תקשוב שזה תחזוקת מחשבים - - -

יעקב מרגי: עופר.

יעקב מרגי: אני בכוונה בפתיח לא הארכתי, אבל נגעתי בנקודות ממוקדות.

יעקב מרגי: אתה בא, נותן לנו נתונים - - -

<עופר רימון: כי ביקשתם נתונים - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, אתה לא יודע מה אני הולך להגיד.

יעקב מרגי: אני הולך להאיר, לא להעיר, בסדר?

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי, "בתיכונים במקיפים לימוד טכנולוגי הרי אתה ואני יודעים שאותו תלמיד שיוצא ממקיף, עם התייחסות למקצוע אחד, הוא לא יצא חשמלאי, אין לו הסמכה לחשמל.

יעקב מרגי: לכן - - -

<עופר רימון: אצלנו יש הסמכה לחשמל.

יעקב מרגי: תן לי, רגע.

יעקב מרגי: אני אסכם מה הציפיות שלי ממך, תעשה לנו סדר בעולם המושגים.

יעקב מרגי: אנחנו שמענו גם מחבר הכנסת אלאלוף, גם מפרופסור יוסי יונה חבר הכנסת, שמדבר על החינוך הטכנולוגי, גם האיכותי, האקדמי, עם מיומנויות גבוהות, וגם עובדי הייצור האלה שנמצאים עם תעודת הסמכה מינימלית של מכונאי או מסגר או רתך או כל דבר אחר, תן לי סדר בעולם המושגים.

יעקב מרגי: אתה בטח תציג לנו גם נתונים של תלמידים בתוך מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אתה אומר לי שהוא במגמה טכנולוגית, מה זה נותן?

יעקב מרגי: איך הוא יוצא מהתיכון ארבע שנים במסלול טכנולוגי, ספר לנו איך הוא יוצא, עם איזה מיומנויות.

<עופר רימון: אז אני אסביר.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אבל תמשיך, תיצמד, תוך כדי תן לי את ה - - -

<עופר רימון: אני רק אתן לך סקירה כללית.

<עופר רימון: בסוף כיתה ט', ילד יכול לבחור אצלנו, הבחירה היא בידי הילד, אם הוא ילך לחינוך העיוני או ילך לחינוך הטכנולוגי.

<עופר רימון: החינוך הטכנולוגי הוא בחירה.

<עופר רימון: וכשהוא בוחר ללמוד בחינוך הטכנולוגי בתיכון, אנחנו לא הופכים אותו למי שיידע רק להכניס בורג ולהוציא בורג.

<עופר רימון: אנחנו רוצים לתת לו מיומנויות כמה שיותר רחבות, גם מיומנויות גנריות, שנקראות אנגלית טכנית, לקרוא שרטוט.

<עופר רימון: דברים שיעזרו לו בכל מקצוע שהוא יעבוד בו, וגם ללמוד את המקצוע.

<עופר רימון: הוא מקבל בין 1,000-1,500 שעות בין כיתה י'-י"ב.

<עופר רימון: אם הוא מחליט להמשיך לכיתה י"ג, הוא מקבל עוד, בערך, 1,150 שעות רק במקצוע, ואם הוא ממשיך ל- י"ד, הנדסאי, עוד 1,150.

יעקב מרגי: הסמכה, מתיכון מקיף רגיל, הוא יכול לקבל רק ב- י"ג-י"ד, הסמכה למקצוע.

<עופר רימון: נכון.

<עופר רימון: שהוא יוצא - - -

יעקב מרגי: אדרבא, בוא תציג לנו.

<עופר רימון: אני יכול לתת לך הרבה מאוד דוגמאות

יעקב מרגי: תציג, בבקשה.

<עופר רימון: אז אני אראה את כל המצגת בצורה סדורה.

<עופר רימון: מה שאני מראה כאן זה את כל המגמות שלנו, גידול בכל המגמות.

<עופר רימון: גם במגמת הנדסת תכנה עם התמחות סייבר, שאנחנו רוצים שהאופק שלהם הוא להתגייס ל- 8200 ולמקומות אחרים וגם במגמת מלונאות וגם במגמות הרכב, בהכל אנחנו עושים גידול.

<עופר רימון: כי מה שחשוב לציין אצלנו, שילד שלומד בחינוך הטכנולוגי, הוא נמצא בתוך הנתיב של המסלול הבגרותי.

<עופר רימון: אולי הוא לא יגיע בסוף לתעודת בגרות, אבל הוא נמצא בתוך המסלול וכל מה שהוא לומד נחשב לו כקרדיטציה לבגרות.

<עופר רימון: נגיד גם, נגיד גם - - -

<קריאה: מה זה אולי?

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה לשאול שאלות?

<קריאה: שאלתי מה זה אולי?

יעקב מרגי: לא, אתה לא יכול עכשיו, אתה תירשם.

<עופר רימון: נגיד גם שאנחנו שמים פוקוס מאוד חזק על לימודי טכנאים הנדסאיים.

<עופר רימון: לפני חמש שנים הייתה הנחה שאנחנו פה רק משרתים את צה"ל, וצה"ל עיקר העניין שלו זה בתחום המכונות, אלקטרוניקה וחשמל.

<עופר רימון: אנחנו פרצנו את זה ואמרנו – רגע.

<עופר רימון: גם במגזר דוברי הערבית אנחנו רוצים טכנאים הנדסאים, גם במגזרים שהם לא מתגייסים, אנחנו לכולם רוצים לאפשר את הטכנאים ההנדסאים ולכן יצאנו מהמכסות שצה"ל נותן לנו ואנחנו בהרחבה והרחבה והרחבה ואתם יכולים לראות את זה כאן בשקפים – אנחנו נמצאים כבר ב- 7,000 תעודות של טכנאים הנדסאיים שאנחנו מפיקים.

<עופר רימון: בסך הכל התמונה הגדולה של החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל, היא תמונה שאומרת שבערך 60% לומדים חינוך עיוני, בערך 40% לומדים חינוך טכנולוגי, כשכמובן הרוב נמצא במשרד החינוך.

<עופר רימון: כאן יש השוואות ל- OECD.

<עופר רימון: מה הממוצע ב- OECD, מה הממוצע בישראל.

<עופר רימון: אנחנו בנינו תכנית ואמרנו, שמה המטרות שלנו?

<עופר רימון: המטרה שלנו היא להעניק לכל ילד כלים לממש את עצמו, ומה שאנחנו רוצים להגיד זה דבר מאוד פשוט, אנחנו רוצים שאם ילד אוהב רכב, מעניין אותו רכב, יש לו תשוקה ללמוד רכב- שזה לא יהיה פחיתות כבוד.

<עופר רימון: שילדים יוכלו להיכנס למגמה הזאת ולראות את הרכב בשיא תפארתו.

<עופר רימון: עכשיו, אני אגיד לך משהו מדהים.

<עופר רימון: בעקבות פעולות שאנחנו עושים, ואני לא אפרט את כולם, עם כל השותפים שלנו שנמצאים כאן סביב השולחן, קיבלתי בקשה מאוד מרגשת.

<עופר רימון: קיבלתי ממקיף במודיעין, קיבלתי בקשה, מקיף מאוד נחשב במודיעין, לא משנה עכשיו השם, שהם רוצים לפתוח מגמת רכב.

<עופר רימון: עכשיו, הייתי בשוק.

<עופר רימון: לא קיבלנו פניה כזאת כבר חמש שנים.

<עופר רימון: הילדים אמרו שמעניין אותם להבין מערכות אוטומציה ברכב ובמקיף במודיעין אנחנו הולכים לפתוח מגמת רכב.

<עופר רימון: לכן, אנחנו אומרים, אנחנו יוצאים - - -

יוסי יונה: רגע, סליחה - - -

<עופר רימון: רגע, יוסי, שניה.

יוסי יונה: כמה ילדים בעירוני ד' תל אביב ירצו ללמוד רכב?

<עופר רימון: בשלב זה לצערי מעט.

<עופר רימון: אבל ככל שאתה נכנס לרכב, ולרכב אוטונומי של גוגל, ולרכב היברידי ואתה רואה כמה זה מסקרן וכמה מעניין – אנחנו נכניס יותר ויותר ילדים במיינסטרים, שיבינו שללמוד רכב זה מרתק, כי אתה יודע שאני בטוח שסביב השולחן הזה יש הרבה אנשים שרכב מרתק אותם.

<עופר רימון: אז אנחנו יוצאים מהילד, ומה שאנחנו רוצים לתת לילד זה ללכת מתחום העניין שלו.

<עופר רימון: אני מאוד מצר על זה שהפנו אותך ללמוד מערכות תחזוקה מכניות שלדעתי זה מקצוע מדהים, אבל מה?

<עופר רימון: זה לא עניין אותך ולא היה לך "Passion" למקצוע הזה.

<עופר רימון: אבל יש לנו ילדים שלומדים היום תחזוקת מערכות מכניות, ותוך כדי הלימודים אנחנו שולחים אותם למעבדות שנותנים הסמכה ברתכות, והם יוצאים גם עם תעודת - - - הם גם לומדים במסלול הבגרותי וגם יוצאים עם תעודת מקצוע של רתך.

<עופר רימון: הדבר השני זה לפתח - - -

<קריאה: - - -

<עופר רימון: לפתח את ערך העבודה - - -

יעקב מרגי: אתה תדבר אחר כך.

<קריאה: בסדר.

יעקב מרגי: זה לא בסדר.

יעקב מרגי: אתה תדבר אחר כך.

יעקב מרגי: אם אם אתה מוותר אני אתן לך עכשיו רק הערת ביניים.

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: תודה.

<עופר רימון: הדבר הבא שהוא מאוד מאוד חשוב לנו, זה לפתח את ערך העבודה בחברה הישראלית, וזה תפקיד של מערכת חינוך - - -

יעקב מרגי: עופר, סליחה שאני עוצר אותך.

<עופר רימון: בבקשה.

יעקב מרגי: מאחר והתייחסת ל - - - איך ההוא הגדיר את זה?

יעקב מרגי: כל אחד מדבר מאיפה שכואב לו.

יעקב מרגי: הוא אמר את זה בצורה אחרת.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, גם היום, כשאתה אומר "זה מבחירה", כשבא תלמיד ויושב עם היועצת או מנהלת בית הספר, היא פורשת לו את המגמות, אומרת לו: "מול התעודה שלך – מה אתה בוחר?

יעקב מרגי: " גם אם הוא החליט מרצונו, וזה לא הסללה, ללכת לענף הרכב או לענף החשמל.

יעקב מרגי: המערכת לא בודקת מה היכולות שלו, אם בכלל יהיו לו הכישורים האוביקטיביים, ויש היום כלים למדידה והערכה אם אנחנו - - -

<עופר רימון: מסכים איתך.

יעקב מרגי: רגע, תן לי רגע.

יעקב מרגי: וזו הפרקטיקה של החיים.

יעקב מרגי: בסוף הוא מבזבז את ט' ו- י' ואמצע י"א ופתאום הוא מרגיש שהוא נתקע עם דבר שהוא בכלל לא חלם עליו.

יעקב מרגי: ואנחנו חיים עם זה ונתקלים בזה שתלמידים בתחילת י"א נמצאים בפרשת דרכים – מה עושים?

יעקב מרגי: וזה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: אני חושב שהגיע הזמן.

יעקב מרגי: אנחנו מדינה שמשקיעה הרבה בחינוך.

יעקב מרגי: הגיע הזמן לא להתנהל חפל"פ.

יעקב מרגי: סליחה, לא יודע מה זה, אל תשאל אותי מה זה חפל"פ.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: אני אומר: משקיעים כל כך הרבה, מה הבעיה גם לאבחן את הילדים האלה – אתה רוצה חשמל?

יעקב מרגי: בוא נראה אם אתה מסוגל, בוא נראה מה הנטיה שלך, בוא נראה אם יהיו לך בעתיד המיומנויות והיכולות להתמודד עם מקצוע כזה.

יעקב מרגי: מכונאות – לא כל אחד.

יעקב מרגי: גם אם אני אוהב מכונאות, יכול להיות שיש לי ידיים, סליחה על הביטוי, עקומות.

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: זה הערה תוך כדי.

<עופר רימון: לא, זו הערה מדהימה, תראה.

<עופר רימון: ברוב המחקרים שאני קורא, הנושא, זה נקרא, עולם שלם שקוראים לו הכוונה מקצועית, בוא נגיד את האמת, הנושא הזה של הכוונה מקצועית בישראל הוא לא בנוי.

<עופר רימון: יועצות הרבה פעמים, וצריך לשים את הדברים על השולחן, כי אתה יודע, גם ביקורת - - -

יעקב מרגי: זו לא ביקורת.

<עופר רימון: אבל ההערה הזו היא במקום כי אני חושב שבתחום הזה של הכוונה מקצועית אנחנו חלשים.

יעקב מרגי: תראה, התעשיה למדה את זה, היא יודעת לעשות את זה - - -

<עופר רימון: בנקודה הזו - - - התעשיה היום לא קולטת עובד, תעשיות איכותיות, מפעל שמכבד את עצמו, מקום עבודה שמכבד את עצמו – הוא לא מקבל עובד, בנוסף לכל המיונים שלו גם עושה לו אבחון - - -

<עופר רימון: חד משמעית.

יעקב מרגי: מוציא ואומר – שמע, הבנאדם הזה לא מתאים למה שאנחנו מחפשים.

<עופר רימון: תשמע, אני עם זה אין לי מה להגיד אלא רק להסכים עם מה שאמרת.

יעקב מרגי: תודה.

<עופר רימון: ובסוף אני אומר שהמטרה שלנו היא לתרום לקידום הצמיחה של המשק והכלכלה.

<עופר רימון: עכשיו, אם תראה את התכנית הגרמנית אז המטרה שלהם, השורה האחרונה ששמתי היא השורה הראשונה, קודם כל הכלכלה בגרמניה או הכלכלה בשוויץ, אנחנו לא, אנחנו יוצאים מתוך הילד ובסוף אומרים, גם המטרה שלנו.

<עופר רימון: וגם אנחנו אומרים לצה"ל, אנחנו רוצים לענות על הצרכים של צה"ל, אבל אנחנו יוצאים מתוך הצרכים של הילדים.

<עופר רימון: אנחנו בנינו תכנית שמיפתה את החוזקות של המערכת שלנו ואת האתגרים.

<עופר רימון: מבחינת חוזקות, הדבר המדהים במערכת החינוך הטכנולוגית במדינת ישראל, ואני הייתי בדנמרק, הייתי בשוויץ, הייתי בפינלנד – הם תקועים עם העניין הזה, שיש בסוף כיתה ט' מקבל החלטה – הוא ילך לחינוך מקצועי, הוא ילך לחינוך עיוני, מי שהולך לחינוך מקצועי הוא לא בנתיב האקדמי, יש לו תקרת זכוכית, והם היום מנסים לפצח את העניין הזה.

<עופר רימון: אצלנו, אני רוצה להדגיש, המערכת לא מסלילה.

<עופר רימון: מי שלומד מכונאות רכב, הוא בתוך המסלול הבגרותי.

<עופר רימון: מי שלומד מלונאות ותיירות – הוא בתוך המסלול הבגרותי.

<עופר רימון: זה חלק מתפיסת העולם שלנו.

<עופר רימון: דבר שני, מערכת טכנולוגית שנותנת מענים לתלמידים ברמות שונות.

<עופר רימון: ילד אצלנו, יש לנו ילדים שלומדים בחינוך הטכנולוגי שעושים - - -

יעקב מרגי: עופר, עוד שאלה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: כשאתה אומר שאנחנו לא מסלילים, המערכת לא מסלילה בכעבר, עכשיו יש דוגמאות למכביר, בסדר?

יעקב מרגי: נכון, יש לך נתונים ובדקת את זה ואתה אומר לי – הוא בוחר והוא הולך במסלול הבגרותי, אתה יכול לתת לנו מצב, מי שהולך למגמה העיונית איזה תעודת בגרות הוא מוציא?

יעקב מרגי: וזה שהולך למסלול המקצועי, איזה תעודת בגרות הוא מוציא?

יעקב מרגי: מבחינת המשמעותיות שלה, של התעודה הזו?

<עופר רימון: לא תכננתי להראות את השקף הזה אבל אולי אני כן אראה לך אותו - - -

יעקב מרגי: החיים מלאים הפתעות.

<עופר רימון: כי אתה שאלת.

<עופר רימון: בשנות ה- 90 הפער בשיעור הזכאות בין תלמידי החינוך הטכנולוגי, כמו שאתה רואה בשקף הזה, לבין התלמידים בנתיב העיוני, היה הבדל של יותר מ- 30 נקודות.

<עופר רימון: כי היינו כמו המערכות האלה.

<עופר רימון: אם אתה, כמו שהיה בתקופה שלך, הלכת למסלול של תחזוקת מערכות מכניות, שכח מהמסלול של הבגרות, אלו שני מסלולים נפרדים.

<עופר רימון: כמו שאתה רואה, אנחנו משנות ה- 2000, עשינו את כל המסלולים הטכנולוגיים חלק מהמסלול לבגרות, ואתה רואה שהפער בין שיעור הזכאות הולך ומצטמצם, זה פה מופיע עד 2014, אם הייתי מראה - - -

יעקב מרגי: לא שאלתי על שיעור הזכאות.

יעקב מרגי: תעודת בגרות משמעותית, איכותית, בין המסלול העיוני לבין המסלול הטכנולוגי.

<עופר רימון: אין הבדל.

<עופר רימון: אם ילד בא ונניח מחליט בכיתה י' שמאוד חשוב לו להיות במסלול העיוני ובוחר ללמוד גאוגרפיה, אז תהיה לו תעודת בגרות שיהיה לו לפחות בכל מקצועות הליבה 14 יחידות לימוד, ויהיה לו עוד את מקצוע הבחירה גאוגרפיה 5 יחידות לימוד ותהיה לו תעודת בגרות.

<עופר רימון: ילד שלומד בחינוך הטכנולוגי, יהיו לו הרבה יותר נקודות בגרות, כי רק בחינוך הטכנולוגי צריך לעשות קרוב ל- 15 יחידות לימוד ויהיו לו גם את ה-14 יחידות חובה, אבל יהיה כתוב שמקצוע הבחירה שלו זה מכונאות רכב.

<עופר רימון: יהיה כתוב שמקצוע הבחירה שלו זה מלונאות ותיירות.

<עופר רימון: אותה תעודת בגרות אחד לאחד.

<עופר רימון: היה איזשהו דיון, זו שאלה מאוד מורכבת, חבר הכנסת אלי אלאלוף העלה את זה בדבריו – קיבלנו גם בקשות כאלה – האם אפשר לתלמידים שלומדים בחינוך הטכנולוגי, קיבלנו את זה מחיל האוויר, למשל, בקשה כזו ומעוד כמה חילות, להוריד להם כמה יחידות בחינוך העיוני, כמו למשל ספרות או - - - אני לא יודע, כמה מקצועות, כדי שהם יוכלו יותר להרחיב בחינוך הטכנולוגי, אנחנו, אצלנו, אין דבר כזה היום, זו שאלה מאוד גדולה.

<עופר רימון: מי שלומד בחינוך הטכנולוגי, צריך לעשות את כל ה- 14 יחידות חובה שהן הליבה ועוד 10-15 יחידות של החינוך הטכנולוגי, אבל אני ברשותך אחזור למצגת.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: רק תעשה את זה יותר - - -

<עופר רימון: כן, כן, הנה אני סוגר את הכל.

<עופר רימון: עוד דבר שהוא חוזק שלנו, אנחנו מערכת שמתמקדת במיומנויות רחבות.

<עופר רימון: אנחנו לא נלך לילד ונלמד אותו על תחום צר וספציפי שיתקע אותו, כי היום מקצועות משתנים, אז אנחנו רוצים לתת לו עד י"ב את ההשכלה היותר רחבה, שתהיה לו אפשרות של ניעות וכו'.

<עופר רימון: האתגרים.

<עופר רימון: איפה אנחנו חשבנו החולשות שלנו, קודם כל יש לנו הרבה ילדים שיוצאים עם תעודה בלי תעודת הסמכה, היום אנחנו עובדים על זה שכל תלמיד בחינוך הטכנולוגי, תהיה לו גם תעודת מקצוע, גם תעודת בגרות.

<עופר רימון: הגדלת שיעור הלומדים, ובעיקר, מאוד, חיזוק הצד של התנסות מעשית, אם אנחנו נראה כאן את הדו"ח של מקנזי את - - -

יעקב מרגי: לפני הדו"ח, תתמקד על התנסות מעשית.

<עופר רימון: אז זה בדיוק מה שאני הולך לדבר עליו.

<עופר רימון: מה שאומר דו"ח שחקר הרבה מאוד מערכות מערכות חינוך טכנולוגיות, הוא אומר (משפט באנגלית, מתורגם בתרגום חופשי של הדובר): כשאתה נכנס למערכת טכנולוגית הרבה פעמים, הבית הספר, התלמידים, התעשיה – זה קווים מקבילים ואז אין לך חינוך טכנולוגי.

<עופר רימון: אנחנו הבנו שהקשר הזה בין תעשיה לבין חינוך טכנולוגי הוא קריטי.

<עופר רימון: אנחנו היינו נוהגים ללמד בניה ואדריכלות אצלנו, ככה אתה רואה ילדים בכיתה, המורה מלמד אותם על בניה ואדריכלות, ובחוץ בונים בניין, והם מסתכלים על הבניין דרך החלון, ואנחנו אמרנו – אנחנו ניקח את הילדים האלה ונוציא אותם, שחלק מהלימודים שלהם יהיו בפרקטיקה המעשית.

<עופר רימון: עכשיו - - -

יעקב מרגי: לא עוד סדנאות בתוך בית ספר.

<עופר רימון: גם הם לומדים סדנאות בבית ספר, אבל חלק התנסות מעשית בתעשיה.

<עופר רימון: עכשיו, הם לא הולכים לעבוד בתעשיה, זה חלק מהלמידה שלהם.

<עופר רימון: מגיע המורה של הכיתה אל המעסיק, מראה לו את תכנית הלימודים והם עושים דברים שקשורים לתכנית הלימודים.

<עופר רימון: זה כמו סטאז', כמו עורך דין שגומר את הלימודים שלו ועכשיו יש לו שנה סטאז'.

<עופר רימון: כמובן שאני לא נותן שנה סטאז' - - -

יעקב מרגי: אל תשווה לעורכי דין, הם בצרות צרורות היום.

<עופר רימון: עכשיו, זה היה החלום שלנו.

<עופר רימון: אלה כבר תלמידים שלנו במגמת מכונות, שנמצאים ליד מכונה עם השרטוטים שלנו ומייצרים במפעל.

<עופר רימון: אלה ילדים שלנו שעובדים במפעל "אורמת" וזוהי התפיסת עולם שלנו היום.

<עופר רימון: בשנת הלימודים הקודמת, כבר 5000 תלמידים אצלנו שולבו בתעשיה, השנה הזאת כבר יותר מ- 10,000.

<עופר רימון: ויושבים כאן החברים שלנו מהתאחדות התעשיינים, יכולים לספר לכם איך הם מגייסים מאות מפעלים - - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותם.

<עופר רימון: ומחברים את התלמידים שלנו לשם.

<עופר רימון: אני מביא כמה דוגמאות על תלמידים במגמת אלקטרוניקה בבית ספר עמי"ת המר שסווגו לחברה משוהם, תלמידי מגמת הנדסת מחשבים שעובדים בחברת הנדסה, תלמידי מגמת מכונות בכסייפה שצוותו לגל תעשיות, הדברים האלה קורים בשטח.

<עופר רימון: פעם במשרד החינוך היו אומרים חינוך מקצועי לא להזכיר, היום אנחנו גאים בתלמידים האלה, אנחנו מחזקים אותם, הם חשובים לנו, הם הילדים שלנו.

<עופר רימון: זה כאן שקף, של כל בתי הספר והמפעלים שציוותנו, אני רק אומר, בנינו גם מרכזי טכנולוגיה אזוריים בחיפה ובבאר שבע, שאלה מרכזים שיש שם ציוד מאוד חדיש, אנשי תעשיה, והם מהווים buffer בין בתי הספר לבין התעשיה, אנחנו רוצים להקים עוד מרכזים כאלה, הבעיה שלנו היא תקציבית.

<עופר רימון: אנחנו ממשיכים להגדיל את התלמידים.

<עופר רימון: הייתי אומר גם דבר מאוד חשוב, אנחנו היום בכל מגמה, מקימים בית ספר לדוגמא.

<עופר רימון: אנחנו פותחים בעוד חודש בית ספר למלונאות ותיירות בחיפה, ששם נציג את המודל הטוב ביותר שאנחנו יכולים לזהות למלונאות ותיירות והוא יהיה המגדלור לכל מגמות מלונאות ותיירות.

<עופר רימון: אנחנו פותחים בית ספר למקצועות הרכב בפתח תקווה, אנחנו פותחים בית ספר לתחום המכונאות בחדרה, והמטרה שלנו בכל מקום כזה להציג מודל של בית ספר של משרד החינוך למלונאות ותיירות, בית ספר של משרד החינוך לתחום הרכב, כלומר, נגמרה התקופה שאנחנו מחביאים את הנושא הזה מאחורי הקלעים - - -

נורית קורן: יש בתי ספר למלונאות?

<עופר רימון: יש לנו הרבה מאוד בתי ספר.

<עופר רימון: יש שם מגמת מלונאות ותיירות.

נורית קורן: איפה?

<עופר רימון: בכל הארץ.

<עופר רימון: 50 מגמות יש לנו, אבל, אבל - - -

נורית קורן: ואיך אתם מאתרים את הילדים שבסופו של דבר באמת הם ילכו למלונאות?

נורית קורן: כי במלונאות חסר כוח אדם.

<עופר רימון: אז אנחנו עובדים מאוד הדוק עם משרד התיירות, עם איגוד סוכני התיירות, עם איגוד בתי המלון, עם כל הגורמים.

<עופר רימון: תראי, כל הסוד הוא שיתופי פעולה.

<עופר רימון: אני לא יכול כאן, סביב השולחן יש כל כך הרבה פרטנרים שלנו, ואנחנו הבנו ואנחנו רואים מה קורה בעולם – אין דבר כזה שבחינוך טכנולוגי מקצועי אתה עובד לבד, הכל זה שיתופי פעולה, הכל זה חיבורים.

<עופר רימון: חיל חימוש, חיל מודיעין, חיל האוויר - - -

נורית קורן: כן, אבל דיברת עכשיו על בתי מלון.

נורית קורן: בתי מלון באמת בבעיה, אין כוח אדם מקצועי.

נורית קורן: וגם תדמור מג'עג'ע ולא עובד.

יעקב מרגי: וגם בבתי חולים חסרים רופאים.

נורית קורן: אבל אני לא מבינה, אם הוא אומר שיש אז איפה זה?

יעקב מרגי: בתהליך, התחילו.

נורית קורן: בתהליך.

<עופר רימון: דרך אגב, אם את רוצה, אני אזמין אותך לסיור ביחד, שנלך לשלושה בתי ספר שיש שם מגמת מלונאות ותיירות.

<עופר רימון: תראי, תדברי עם התלמידים, תראי מה הם עושים.

<עופר רימון: וגם אני אשמח להזמין אותך לטקס הפתיחה של בית הספר למלונאות ותיירות בחיפה שיפתח בעוד חודש.

נורית קורן: יפה.

יעקב מרגי: תודה רבה, עופר.

יעקב מרגי: בשלב הזה אנחנו נראה ונשמע את נציגי המ"מ של הכנסת.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אסף ויניגר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

<אסף ויניגר: שמי אסף ממרכז המחקר של הכנסת.

<אסף ויניגר: זכאות לבגרות, כמו שראינו, מהווה מעין old standard להצלחה של תלמיד במערכת החינוך.

<אסף ויניגר: בצדק או שלא בצדק.

<אסף ויניגר: מה שאני אציג כאן זו השוואה בין נתוני הזכאות לבגרות בחינוך המקצועי טכנולוגי של משרד החינוך, למול נתוני הזכאות לבגרות בחינוך העיוני, לפי אשכול חברתי – כלכלי.

<אסף ויניגר: אני רק אדגיש, עוד פעם, מדובר בנתוני הזכאות לבגרות של החינוך המקצועי טכנולוגי של משרד החינוך.

יעקב מרגי: בלבד.

<אסף ויניגר: בלבד.

<אסף ויניגר: ללא משרד הכלכלה והתעשיה.

<אסף ויניגר: כמו שאנחנו יודעים, 92% - - -

יעקב מרגי: רגע רגע, תעדכן.

יעקב מרגי: זה היה תמ"ת, הפך כלכלה עכשיו הוא עבודה.

יעקב מרגי: עכשיו עבודה ורווחה, עד שישתנה בפעם הבאה.

<אסף ויניגר: אני רק אגיד, רוב תלמידי החינוך המקצועי טכנולוגי לומדים במסגרות בפיקוח של משרד החינוך, 92%.

<אסף ויניגר: רק 8% לומדים במסגרות של משרד הכלכלה.

<אסף ויניגר: זו התפלגות של הלומדים בכיתה י"ב לפי נתיב, בשנת הלימודים תשע"ה.

<אסף ויניגר: כמו שאפשר לראות, 57% לומדים בנתיב העיוני, 42% בנתיב המקצועי-טכנולוגי.

<אסף ויניגר: הנתונים קצת שונים מהנתונים של משרד החינוך, כי בנתונים של זכאות לבגרות זה מתוך הלומדים.

יוסי יונה: אבל זה נכון לניתוח של הבגרויות, אלה שמאפשרים עומדים בתנאי הסף לאוניברסיטה - - -

<אסף ויניגר: אני אתייחס גם לזה.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים את הנתונים מתוך הלומדים.

יעקב מרגי: לא הנתונים מתוך המוגשים.

יוסי יונה: הכי חשוב זה תנאי סף, מאפשר לך להגיע לאוניברסיטה עם הבגרות שלך, או שזה קישוט על הקיר בבית?

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: לכן שאלנו לגבי תעודת בגרות משמעותית.

יעקב מרגי: בבקשה אסף.

<אסף ויניגר: באופן שאולי יפתיע חלק מהנוכחים, מצאנו שההתפלגות של הלומדים בחינוך המקצועי לפי אשכולות, דומה מאוד להתפלגות שלהם של כלל בני ה- 18 באוכלוסיה.

<אסף ויניגר: אפשר לראות שבאשכולות 1-5- 60% מהתלמידים לומדים בחינוך המקצועי, זאת אומרת ש- 60% מהלומדים בחינוך המקצועי הם מאשכולות 1-5.

<אסף ויניגר: בדומה להתפלגות בני ה-18, אפשר לראות שם במלבן למטה, 60% מבני ה-18 מכלל האוכלוסיה הם אשכולות 1-5 ככה שהייצוג לפי אשכולות הוא די דומה.

<אסף ויניגר: בתרשים הזה מוצג זכאות לבגרות מהלומדים בי"ב לפי נתיב ואשכול חברתי-כלכלי, מה שאפשר לראות פה זה שככל שהאשכול החברתי-כלכלי הוא גבוה יותר, כך שיעור הזכאות לבגרות הוא גבוה יותר והדבר הזה נכון גם בנתיב העיוני וגם בנתיב הטכנולוגי.

<אסף ויניגר: מה שאפשר לראות, זה שבאשכולות הנמוכים, הפער בין המסלול העיוני למסלול המקצועי טכנולוגי הוא נמוך יותר מאשר הפער באשכולות הגבוהים, באשכולות 1-5 אפשר לראות שהפער בין הנתיבים הוא 3-5% ובאשכולות הגבוהים – 6-10, הפער נע בין 9%-10%, מה שאפשר להגיד בנוגע לזה, זה שביחס לאשכולות הנמוכים 1-3 – נראה שהאשכול יותר משמעותי מבחינת הסיכוי להוציא בגרות, מאשר הנתיב שאליו משתייך התלמיד.

<קריאה: טבעי.

יעקב מרגי: לא טבעי, אבל מתבקש.

<אסף ויניגר: אלה נתונים, ואולי לזה התכוון היושב ראש כשהוא ביקש לשמוע יותר על דברים, על תעודת בגרות משמעותית, אז כאן בתרשים הזה מוצגים נתונים על זכאות לבגרות שעומדת בדרישות הסף של האוניברסיטאות לפי אותן חלוקות שהראתי קודם.

<אסף ויניגר: אז באופן טבעי שיעורי הזכאות כאן נמוכים יותר בכל האשכולות ובכל הנתיבים.

<אסף ויניגר: גם כאן הפערים נמוכים יחסית באשכולות הנמוכים בהשוואה לאשכולות הגבוהים - - -

<עופר רימון: - - - זה פער של 20 שנה.

<עופר רימון: זה נכון שזה אתגר, אני לא מזלזל באחוזים האלה, אנחנו צריכים לטפל בזה, אבל אם היית מראה את השקף הזה לפני 20 שנה או לפני 30 שנה, היית רואה פערים בערך פי 5 יותר, לא שאני מצטדק, אבל - - -

<אסף ויניגר: זה נכון.

<אסף ויניגר: גם בחנו את זה שלאורך השנים יש צמצום בפער בין שיעור הזכאות לבגרות במסלול העיוני לבין הזכאות לבגרות במסלול הטכנולוגי.

<אסף ויניגר: מה שעוד אפשר לראות לגבי הפערים בין הנתיבים בכל אחד מהאשכולות שהפערים קצת גדלים בכל האשכולות, באשכולות 1-5 באיזור ה- 5%, וב 6-10 בסביבות ה-12.5% אחוזים.

<אסף ויניגר: בטבלה הזו אפשר לראות את מספר הרשויות שבהם שיעור הזכאות לבגרות בנתיב המקצועי נמוך משיעור הזכאות לבגרות בנתיב העיוני ביותר מ-10%.

<אסף ויניגר: לקחנו כאן רק רשויות שבשני המסלולים מספר התלמידים הוא גבוה מ- 30.

<אסף ויניגר: אז אפשר לראות ש - - -

יעקב מרגי: 1 עד 5.

<אסף ויניגר: כן.

<אסף ויניגר: 61 מהרשויות שבהן יש פער של יותר מ- 10% בין הנתיבים בשיעור הזכאות לבגרות רגילה, הן משתייכות לאשכולות 1-5 , ושיעור דומה גם בטור השלישי – 56% מהרשויות עם פער של יותר מ- 10% בין הנתיבים בשיעור הזכאות לבגרות שעומדת בדרישות הסף משתייכות לאשכולות 1 עד 5.

<אסף ויניגר: אז לסיכום, בבחינה של נתוני הזכאות לבגרות לפי נתיב לימוד ואשכולות חברתיים כלכליים, אפשר לראות שלמצב החברתי- כלכלי של התלמיד יש השפעה רבה ועקבית על שיעורי הזכאות לבגרות בשני נתיבי הלימוד, ומבחינת הפער לזכאות לבגרות בשני נתיבי הלימוד בכל קבוצת אשכולות, נמצא שבאשכולות הגבוהים הפער גבוה מזה שבאשכולות הנמוכים.

<אסף ויניגר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברי, לפני שאעביר את רשות הדיבור, אני חושב שגם משרד החינוך וגם מחלקת המחקר והמידע של הכנסת פרשו לנו מצע לדיון ותשתית לדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שמי שחי את הנושא לא מופתע.

יעקב מרגי: לא מופתע גם בנתונים שהציגו משרד החינוך, גם בגרפים שהציגו לנו מחלקת המחקר והמידע של הכנסת, זו תמונת הפערים בחברה הישראלית ובאשכולות.

יעקב מרגי: זה ביחס ישר.

יעקב מרגי: ככל שרשויות חזקות יותר משקיעות יותר בחינוך - האפשרויות הגדולות, באשכולות הנמוכים התמונה מדברת בעד עצמה והתפקיד שלנו הוא כמה שיותר למצע את הפערים האלה, לגמור אותם הלוואי ויכולנו אבל אשרי המאמין, יש דברים שהם מעל הטבע.

יעקב מרגי: אז חברת הכנסת נורית קורן, לאחר מכן אני אתן להתאחדות התעשיינים – יש מפה נציגות?

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: ונחזור לסירוגין לחברי הכנסת ואורחים.

יעקב מרגי: ניתן גם לתמ"ת.

יעקב מרגי: לא אקפח אותך, שולי.

יעקב מרגי: בבקשה, נורית קורן.

נורית קורן: טוב.

נורית קורן: אני קודם כל מודה ליושב ראש ולאלי אלאלוף שארגנו את היום הזה, של יום ההכשרה המקצועית, נושא מאוד מאוד חשוב ורלוונטי לחינוך בחברה וגם למוביליות בחברה, וגם שיהיו לנו בעלי תפקידים בחברה.

נורית קורן: אנחנו צריכים שעדיין ישארו גם המקצועות כמו נגרים, רתכים, מסגרים, שאנחנו כבר רואים שזה הולך ונעלם, והיום אם אתה רוצה בעל מקצוע, אתה מוצא איזה אחד כבר מאוד מאוד מבוגר ואין לו דור המשך וזאת בעיה מבחינתי מאוד מאוד קשה, וצריך לשים לב גם לדברים האלה, שלא בסוף נייבא מסין את כל מה שצריך ונתחיל לזרוק דברים מבלי יכולת לתקן אותם.

נורית קורן: בגרמניה, הזכיר כאן, נכון?

נורית קורן: שבגרמניה יש הכוונה למקצועות נדרשים.

נורית קורן: אבל בגרמניה, לצערי הרב, בכיתה ד' השיטה מאוד מאוד אגרסיבית, שמחליטים מי ממשיך ללמוד חינוך אקדמי ומי ילך למקצועות ומסלילים את האנשים למקצועות שהם צריכים, כמו זבנים וכל דבר אחר.

נורית קורן: זו שיטה מאוד מאוד קשה.

נורית קורן: אני חושבת שדווקא החינוך לבגרות שהוא משולב עם מקצוע, גורם לזה שאנשים יוצאים בסוף הלימודים ויכולים לעבוד, ולא אחר כך מסתובבים ומחפשים את עצמם מה לעשות.

נורית קורן: ולכן ממש צריך לשים לב לחינוך, לאו דווקא רק טכנולוגי אלא גם המקצועות האחרים, מסגרים, רתכים - - - אני שוב חוזרת על זה כי זה מאוד מאוד חשוב, מאוד חשוב.

נורית קורן: וצריך באמת לעשות, כמו שבאמת אמרת אדוני היושב ראש, צריך אבחון של היכולות המקצועיות על מנת שבאמת ימשיכו הלאה ויהיה לנו הכשרה משמעותית, שהם גם לא ינשרו באמצע, יהיו מתוסכלים שהם בזבזו את הזמן ולא עשו מה שצריך.

נורית קורן: אני רוצה לציין פה, גם איזה שיטה, שיש ילדים שבכל זאת, לא יכולים לעשות בגרות וצריך באמת לתת להם מקצוע שהם יוכלו לעשות.

נורית קורן: אני נחשפתי לכך שבקרית ביאליק נפתח בית ספר תיכון חדש שקוראים לו עוצמה, הוא פועל תחת רשת קטרפילר - - -

חנין זועבי: מתי הוא נפתח?

נורית קורן: הוא נפתח השנה.

נורית קורן: שהוא תחת רשת קטרפילר העולמית - - -

יעקב מרגי: ובחסות.

נורית קורן: ובחסותם, כן.

נורית קורן: והילדים מגיעים למפעל באיזור התעשיה ועובדים שם.

נורית קורן: אבל משרד החינוך מאוד מקשה על כך שיגיעו תלמידים מכל הסביבה, אני חושבת שמשרד החינוך, אסור שהוא - - -

יעקב מרגי: יש כאן נציגות מביאליק?

<עופר רימון: הבית ספר שפתחנו השנה.

יעקב מרגי: בסדר, בסדר.

יעקב מרגי: אבל תגיד לי, אני שאלתי נציגות ממשרד התמ"ת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא היית עונה לי.

יעקב מרגי: כלכלה?

יעקב מרגי: לא היית עונה לי.

יעקב מרגי: עבודה ורווחה?

יעקב מרגי: אולי היית עונה לי, למה אתה עונה לי על ביאליק?

יעקב מרגי: שאלתי ביאליק, שאלתי ביאליק - - -

<עופר רימון: יש כאן את רשת אורט שמפעילה את - - - בקרית ביאליק - - -

יעקב מרגי: עופר, עופר, תעשה לי טובה.

יעקב מרגי: כל אחד בתחום שלו.

יעקב מרגי: אל תסייעו בידי.

נורית קורן: טוב, אני לא ידעתי שיש פה נציג, אני פשוט ביקרתי בקרית ביאליק ואני מציפה את זה, כי זה דבר חשוב.

יעקב מרגי: תודה, חסכת לי לשאול את השאלה הזאת.

נורית קורן: יש פה חינוך מקצועי, למה משרד החינוך מתנגד?

נורית קורן: זה אדיוטי שצריך לשים לב מאיזה מקום מגיעים ומשרד החינוך לא רוצה לשלם עבור התלמידים האלה.

נורית קורן: צריך להבין, שיש נערים שמסתובבים וזו המסגרת היחידה שאפשר לתת להם חינוך ולתת להם עתיד טוב יותר, ואני חושבת שהמלחמות האלה בין משרדים, בין משרד הכלכלה לבין משרד העבודה לבין משרד החינוך – די, אנחנו חייבים לעלות מדרגה ולאפשר חינוך - - -

יעקב מרגי: זה יגמר כשהכל יהיה חינוך בחינוך.

נורית קורן: כן, נכון.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: מתנצלת שאני צריכה לצאת.

יעקב מרגי: התאחדות התעשיינים ולאחר מכן משרד העבודה והרווחה.

יעקב מרגי: מי הדוברת, בבקשה?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<טל לוטן: נעים מאוד, שמי - - -

יעקב מרגי: את צריכה להיות אופטימית אחרי הסקירה ששמענו, בואי נשמע.

< טל לוטן: אני אופטימית, אנחנו עובדים על זה קשה וצריך להמשיך.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

< טל לוטן: ד"ר טל לוטן, אני אחראית על התחום של חינוך טכנולוגי והכשרה מקצועית בהתאחדות התעשיינים.

< טל לוטן: נמצאים איתי תעשיינים וד"ר נורית הראל, יו"ר ועדת החינוך שיושבת פה לצידי.

< טל לוטן: אני אתחיל בצורך, מבחינתנו, חינוך טכנולוגי והשכלה טכנולוגית הם קריטיים למשק, לתעשיה הישראלית, ללא הון אנושי מתקדם, איכותי, אי אפשר לפתח את התעשיה הישראלית.

< טל לוטן: כבר היום חסרים לנו אלפי עובדים בכל הרמות.

< טל לוטן: חסרים מהנדסים, חסרים טכנאים, חסרים הנדסאים, חסרי עובדי רצפת ייצור, התעשיה הישראלית חיה מהאדים של העליה הרוסית - - -

יעקב מרגי: ד"ר לוטן.

< טל לוטן: כן.

יעקב מרגי: על הדרך, תלמדי אותנו איך אתם, התאחדות התעשיינים, הולכים להפוך את המקצועות האלה או את העובדים בענפים האלה ל - - -

< טל לוטן: אטרקטיביים.

יעקב מרגי: אטרקטיביים, תדמיתית לפחות, אם לא - - - בואי נאמר אטרקטיביים ותדמיתיים.

יוסי יונה: קולטי שכר גבוהים.

יעקב מרגי: למה אתה ככה?

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים להוציא את הנשמה לאט לאט, למה אתה - - - בבקשה.

< טל לוטן: לגבי השכר, אני - - -

חנין זועבי: - - - מה המקצועות החסרים לכם?

< טל לוטן: כן.

< טל לוטן: חסרים לנו מסגרים, רתכים, CNC, טכנאים, עובדי יצור, חשמלאים, מפעילי מכונות, חסרים 1500 - - -

יעקב מרגי: כמעט בכל הענפים.

< טל לוטן: יש לי פריסה של כל המקצועות, עכשיו ברגע נתון, חסרים לי כ- 9,000 עובדים בתעשיה בכל השדרות.

< טל לוטן: אבל בואו נחזור לחינוך הטכנולוגי משום שאנחנו חושבים שהטיפול בהון האנושי חייב להתחיל בתיכון בחינוך הטכנולוגי, אחר כך להמשיך דרך מוביליות להכשרה מקצועית ולהשכלה טכנולוגית טכנאים, הנדסאים ומבוגרים.

< טל לוטן: חייבים להתחיל בחינוך הטכנולוגי המקצועי.

< טל לוטן: אנחנו מבחינת המערכת של החינוך הטכנולוגי, אנחנו גם סבורים שצריכה להיות מערכת אחת טובה שבה לומדים כל התלמידים שבחינוך הטכנולוגי, ממקצועות – כי אנחנו צריכים מהנדסים ואנשי סייבר ומחשבים ואלקטרוניקה, צריך את המקצועות, מה שנקרא, מדעי טכנולוגי, שתלמידים ימשיכו לטכניון ולאקדמיה ויהיו חוקרים.

< טל לוטן: צריך מקצועות טכנולוגיים כמו חשמל מערכות ייצור, וצריך גם מקצקוות תעסוקתיים של רתכים, מסגרים, כל השדרה, כל אחד צריך ללמוד את המקצוע שמעניין אותו.

< טל לוטן: זה win win – מצד אחד בתעשיה צריך שדרה של מקצועות, מצד שני יש תחומים ומאווים ויכולות לכל אחד, וכל אחד צריך ללמוד מערכת אחת - - -

יעקב מרגי: אני רוצה, סליחה.

יעקב מרגי: אני רוצה לסייע בידייך.

< טל לוטן: אז בוא אני - - -

יעקב מרגי: שניה, שניה, פרקטי ולא הצהרתי בלבד.

יעקב מרגי: אני אסביר.

יעקב מרגי: פעם חשמלאי רכב אחד הסתובב עם נורת ביקורת ומברג בכיס.

יעקב מרגי: היום הוא צריך להסתובב עם ידע במחשב.

יעקב מרגי: ואני מסכים עם עופר, לאיפה הוא נעלם לי?

<קריאה: יצא לוועדה השניה.

יעקב מרגי: אוקיי, אני מסכים שאי אפשר, לא צריך ללמד את התלמיד באיזה מסלול צר בהגדרה של מכונאות או חשמלאות, או רתך או חרט – אלא לתת לו מיומנויות, כי המחר משתנה בקצב.

יעקב מרגי: השאלה אם אתם, התעשיה, ערוכים לכך, או מוכנים אפילו מנטלית לקבל עובד ממערכת, מועמד לעבודה, ממערכת החינוך, או שהוא אחרי השירות הצבאי, או אחרי לימודים על תיכוניים, שהוא קיבל אך ורק את ההכשרה הבסיסית והקניית מיומנויות – אתם ערוכים לקבל אותו ולהתאים אותו לצרכים שלכם ולהשלים לו את ה - - -?

< טל לוטן: זאת המציאות היום.

< טל לוטן: היום אנחנו חושבים שצריך באמת לתת את ההכשרה הבסיסית, אם זה בתיכון, אם זה בהכשרה מקצועית, אם זה בהשכלה טכנלוגית.

< טל לוטן: אחר כך המעסיקים עושים את ההכשרות on the job training ומתאימים אותם.

יעקב מרגי: אבל השאלה אם הוא מגיע אליכם ואתם אומרים לו – תשמע, אתה לא בעל מקצוע, תתחיל אצלי בשכר כזה וכזה עד ש - - -

< נורית הראל: אני יכולה להוסיף, ד"ר נורית הראל - - -

יעקב מרגי: בבקשה.

< נורית הראל: יושבת ראש ועדת חינוך בהתאחדות התעשיינים ויושבת ראש מפעלי ד"ר פישר שמעסיקה הרבה עובדים שיהיו כישורים בסיסיים ועברו OJT- on the job training בשטח אצלנו.

< נורית הראל: אני רוצה להתייחס לשאלה שלך קודם, מה אנחנו הולכים לעשות עם התדמית.

< נורית הראל: אני חושבת שאם תגיעו אלינו למפעל בגליל תראו מעל 300-400 עובדים באולם היצור שכולם גאים מאוד בעבודה שלהם והם מתקדמים, הם מגיעים עם כישורים בסיסיים, 12 שנות לימוד, או פחות.

< נורית הראל: יודעים אנגלית, זה חובה.

< נורית הראל: מי שיודע מחשבים מתקדם יותר - למנהלי קווי יצור ובקרי איכות.

< נורית הראל: מנהל אולם יצור היום, אצלנו, מנהל 200 אנשים, זה תפקיד גדול מאוד, זה לא תפקיד קטן, ואנשים שעובדים ומכירים את התעשיה גאים בזה מאוד.

יוסי יונה: אבל זה לא תדמית, אמרתי לך יש פער של 51% בשכר.

יוסי יונה: מה תדמית?

< נורית הראל: אבל אני אומרת - - -

יוסי יונה: האם הבנאדם יכול להשתלב בשכר - - - הרווחה הכלכלית שלו - - -

יעקב מרגי: תן לה, בוא.

יעקב מרגי: רגע, רבותי.

יעקב מרגי: חבר כנסת יכול לקרוא קריאת ביניים, אבל שניה, יוסי.

יעקב מרגי: מצד שני - - -

< נורית הראל: אני רוצה רק לומר עוד דבר, אם אפשר.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: מצד שני, אני קיבלתי לקראת הדיון הזה פניה בכתב, ואני התחברתי לחלק מהדברים שם, כי זה מתחבר לדיון הקודם שהיינו בו בבוקר בוועדת החינוך באולם נגב, לגבי הסטונדטים.

יעקב מרגי: שהיום התעשיה הזו של ההשכלה הגבוהה שלפעמים הבוגר הולך להוציא את התואר הראשון כדי להיקרא בעל השכלה אקדמית, לאחר מכן אין לו מה לעשות עם התואר שלו כי זה לא נדרש בשוק, והוא עובד כמאבטח, משתכר X.

יעקב מרגי: לעומת זאת, יש בעלי מקצועות טכנולוגיים שהשתלבו בתעשיה והתקדמו והתפתחו – אני לא אומר שזו נחלת הכלל בתעשיה ומשתכרים בשכר ראוי.

יעקב מרגי: אז זה לא חד משמעית.

יוסי יונה: בסדר - - -

יעקב מרגי: אבל אין ספק, אין ספק שעובד יצור הוא עובד יצור.

< נורית הראל: עובד יצור הוא לא עובד הייטק, אין מה לעשות, התנאים שונים מצד אחד, אבל מצד שני יש לו ביטחון תעסוקתי ארוך טווח, הוא יכול לעבוד באותו מקום עבודה 10, 20 ו- 30 שנה - - -

יעקב מרגי: בזה ניצחתם את ההייטק, אני רוצה להגיד לך.

< נורית הראל: ולכן, נכון שהשכר הוא לא אותו דבר אבל יש לו אופק ארוך וביטחון שהוא יכול להתקדם באותו מקום.

< נורית הראל: לגבי ההכשרות, אני מסכימה שצריך להתחיל מגיל צעיר, אבל אני גם מסכימה עם מה שאמרת, שצריך לתת כיום מיומנויות בסיסיות, כי חיזוי מקצועות העתיד במדינת ישראל הוא מאוד לוקה, אין לנו שום חיזוי לעוד 5 שנים, או 10 שנים - - -

יעקב מרגי: ודו"ח ה- OECD שמצביע על כך.

< נורית הראל: - - - והעולם משתנה.

< נורית הראל: אתמול הייתי באיזו חברה שעוסקת באחסנה, אם כשאני התחלתי לעבוד לפני 20 או 30 שנה, המחסנאי הלך עם ערימת נייר ועיפרון, היום הוא הולך עם טופס אקסל ועוד מעט הוא ילך רק עם תגיRFAD וסקנרים.

< נורית הראל: אז הם צריכים את המיומנויות הבסיסיות כדי שיוכלו להשתלב גם במקצועות העתיד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: את רוצה להשלים, ד"ר לוטן?

יעקב מרגי: ולאחר מכן, שולי, תתכונן.

יעקב מרגי: בכוונה הקדמתי אותם אליך כי הם הלקוחות שלך.

< טל לוטן: אני רוצה לומר שהשכר בתעשיה גבוה משמעותית מהשכר במשק, הוא 13,300.

< טל לוטן: בתחום של מסגרים, הממוצע הוא 11,000, רתכים 14,000.

< טל לוטן: CNC – 10,000.

< טל לוטן: כך שגם השכר באותן מקצועות של רצפת ייצור, הם גבוהים מהשכר הממוצע, ואני מסכימה שיש גם בעיה תדמיתית של - - -

יעקב מרגי: מה עושים?

< טל לוטן: - - - שאנחנו לא יודעים את זה מספיק, וצריך קמפיינים תקשורתיים של להגיד שהתעשיה זה לא מה שידעתם, בתעשיה מרויחים הרבה, בתעשיה יש אופק קידום.

יעקב מרגי: שמעת, שולי?

< טל לוטן: עכשיו, אנחנו עובדים יחד עם משרד החינוך בצורה מאוד אינטנסיבית בתכנית האסטרטגית שלהם, אנחנו חושבים שהיעד להגדיל את היקפי הלומדים ל- 48% שהוא הממוצע ל- OECD.

< טל לוטן: אנחנו חושבים שצריך להגדיל את תכנית טו"ב, טכנאי ובגרות, שבסוף כיתה י"ב תלמידים מסיימים עם דיפלומת טכנאי ובגרות.

< טל לוטן: אנחנו חושבים שצריך להגדיל את כל ההתנסות תלמידים בתעשיה מ- 200 כיתות היום ל- 840 כיתות, ולהגדיל את המרכזים הטכנולוגיים, שיש שניים, לעשרה לפחות בכל הארץ.

< טל לוטן: תלמידים ילמדו עם ה- state of the arc של הטכנולוגיה, עם מאייסטרים מהתעשיה שילמדו אותם, ולקרב יותר ויותר את הקשר בין חינוך לעבודה לתעשיה – זה טוב לתלמידים, זה טוב למשק, זה טוב לחברה, לכולנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הגיע זמנך, תציג את עצמך.

<שולי אייל: תודה רבה, שולי אייל - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, בצבא, שקלטו את השם של החייל מההתחלה – זה לא היה סימן טוב.

יעקב מרגי: והשם שלך נקלט מהר.

<שולי אייל: בחרתי בכוונה שם כזה, שיהיה קליט ממש מהר.

<שולי אייל: כמה גברים אתה כבר מכיר עם שם כזה?

<שולי אייל: אל"ף, אני שמח, כבוד היושב ראש, מההתחלה דיברת, מה ההבדלים בין החינוך המקצועי הטכנולוגי, אני בטוח שגם ה - - -

יעקב מרגי: אני שאלתי, אני שאלתי - - -

<שולי אייל: לא, לא.

<שולי אייל: אתה, ברור לי שאתה מבין.

<שולי אייל: לדעתי מחצית מהיושבים פה, גם אחרי הדיון הזה לא יבינו.

<שולי אייל: אבל חשוב להבין - - -

יוסי יונה: אנחנו נעשה מאמץ.

יוסי יונה: נכון?

יוסי יונה: נעשה מאמץ להבין?

<שולי אייל: בסופו של דבר, הבתי ספר המקצועיים מוציאים את התלמידים עם תעודות מקצוע, במידה והם הצליחו.

<שולי אייל: תעודת מקצוע, קרי, בנאדם יכול להתפרנס ממה שהוא למד.

יעקב מרגי: בוא, רגע.

יעקב מרגי: למה אתה עולה לקומה השניה לפני שהכנסת אותנו בלובי?

יעקב מרגי: משרד העבודה והרווחה, תציג.

<שולי אייל: הצגתי.

יעקב מרגי: לא, תציג מה אתם עושים בתחום הזה.

<שולי אייל: אוקיי.

<שולי אייל: שולי אייל, מנהל האגף להכשרה מקצועית.

<שולי אייל: יש ברשותנו 63 בתי ספר שמפוקחים על ידינו.

<שולי אייל: הבתי ספר שלנו בהתמחות של צמודי מפעל, צמודי תעשיה, צמודי בסיסי צה"ל, קרי תלמיד שלנו שלדוגמא לומד באורט תל נוף, הוא מיד אחרי שהוא מתגייס, עושה טירונות ונכנס ישר למקצוע.

<שולי אייל: 50% מהלומדים שלנו במגזר הערבי, ובזמן האחרון אנחנו גם מתחזקים במגזר החרדי, חשוב להכיר את זה.

<שולי אייל: אנחנו, כמו שאמר חבר הכנסת אלאלוף, לא מכווינים לבגרות מלאה.

<שולי אייל: אנחנו מכווינים ל- 14 יחידות, והסיבה היא מאוד מאוד פשוטה, גם כשהוא נוזף בנו ומעיר לנו על זה – זה לא ישתנה.

<שולי אייל: לא כי אנחנו לא רוצים להוציא את הילדים עם בגרות - כי גם פה וגם באירופה, הוכח, לא ניתן להוציא את הילד גם עם מקצוע וגם עם בגרות בגיל 18.

<שולי אייל: זה לא מתכנס מבחינת שעות לימוד.

<שולי אייל: צריך להחליט איפה הקו עובר.

<שולי אייל: במשרד החינוך הקו עובר על הבגרות, אצלנו הוא עובר על המקצוע.

<שולי אייל: בגלל זה תלמידים במשרד החינוך לא יוצאים עם תעודות מקצוע ובגלל זה תלמידים אצלנו לא יוצאים עם תעודת בגרות, זה מאוד מאוד פשוט.

<שולי אייל: כאילו, עכשיו אני מקווה שאנשים הבינו את זה קצת יותר, אבל אתה לא – אני חזרתי מגרמניה לפני חודשיים, לא סיירתי כמו עופר בחו"ל, רק בגרמניה הייתי.

<שולי אייל: שאלתי אותם: יש לכם בגרות מקצוע?

<קריאה: סליחה - - -

יעקב מרגי: מה שהיה תמ"ת וכלכלה.

<שולי אייל: שאלתי את הגרמנים: יש לכם בגרות מקצוע?

<שולי אייל: אמרו לי, לא, זה לא מתכנס.

<שולי אייל: בגיל 18 הילד יחליט, אחרי שהוא למד מקצוע, ללמוד בגרות – יכול לעשות את הסוויצ'.

<שולי אייל: למד בגרות, רוצה ללמוד מקצוע – יכול לעשות את הסוויצ'.

<שולי אייל: עד גיל 18, אנחנו לא מצליחים להביא אותם לגם וגם, אנחנו גם לא מנסים.

יעקב מרגי: כמה תלמידים סך הכל לומדים במסגרות שלכם?

<שולי אייל: התקן שלי הוא 13,000.

<שולי אייל: לצערי ירדנו בגלל צעדים אגרסיביים של משרד החינוך ו - - -

יעקב מרגי: תחרות?

<שולי אייל: לא, לא תחרות.

<שולי אייל: תחרות זה שוק חופשי, לתת איסור על הקב"סים להפנות תלמידים אלינו – זה כתוב במפורש, זה לא תחרות, זה כלומר, אתה משתמש במשאב, בגלל שאתה יושב על הברז, אתה מונע מתלמידים להגיע אלינו.

יעקב מרגי: בוא, יש לכם ערך מוסף משלכם, אבל בוא לא נתבלבל .

יעקב מרגי: הבתי ספר שהוקמו, זה אילוץ, זה לא ברירת המחדל, זה אילוץ של החברה והכרח שלא יגונה.

<שולי אייל: ברור.

יעקב מרגי: אבל אתה לא צריך להלין על כך שמשרד החינוך שואף, גם אנחנו שואפים, החברה בישראל שואפת, להרים את כולם כלפי מעלה.

<שולי אייל: הכל בסדר, שניה.

יעקב מרגי: בסדר.

<שולי אייל: אנחנו מדברים הרבה על המושג הסללה, ובא לי קצת לנפץ את המושג הזה - - -

יעקב מרגי: יאללה, בוא.

יעקב מרגי: דבר.

<שולי אייל: אנחנו היום - - -

יעקב מרגי: תן לי מאפיינים של התלמידים שלך, נבחן הסללה.

<שולי אייל: אנחנו מסכנו 2% מהאוכלוסיה, אבל זה בדיוק אנחנו מסלילים, אתה יודע.

<שולי אייל: להאשים אותנו בהסללה זה בדיחה, כאילו.

<שולי אייל: 2% מהאוכלוסיה זה לא הסללה, וכש-50% מאיתנו במגזר הערבי ואני אומר לך - - -

יעקב מרגי: אבל כשהקב"סית לא - - -

<שולי אייל: כן, כן.

יעקב מרגי: אתה לא, אתה סותר את עצמך.

יעקב מרגי: לפני רגע הלנת על כך שלקב"סית יש לה איסור להפנות אלייך.

<שולי אייל: נכון.

יעקב מרגי: אם אני הייתי יודע שיש עידוד של משרד החינוך להפנות אליך, הייתי בודק את מי מפנים, מאיזה אשכולות מפנים – אז הייתי חושש להסללה.

יעקב מרגי: ההיפך הוא הנכון, לכאורה.

<שולי אייל: לא.

יעקב מרגי: תן לי רגע להסביר.

יעקב מרגי: אולי לא הבנתי, תסביר לי.

<שולי אייל: תן לי רגע להסביר.

יעקב מרגי: יש פה סתירה.

<שולי אייל: אני אומר שלצורך העניין, מנהל היום בבית ספר בישראל, אחרי שלוש שנים שהתלמיד למד אצלו, מכיתה ז' עד כיתה ח', כולל, אומר, התלמיד הזה הוא גם מונע מאחרים להתקדם בכיתה וגם פוגע בעצמו ולא יהיה לו סיכוי לבגרות, היום אין לו סמכות להגיד, הילד יעבור לבתי ספר שלי.

<שולי אייל: שנה אחרי זה, הילד מגיע ליום אחד ללשכת גיוס, אני שירתי 29 שנה בתפקידי כוח אדם בצה"ל, יום אחד בלשכת גיוס, קובעים אם הוא יהיה אפסנאי, אם הוא יהיה בסייבר, אם הוא יהיה לוחם בסיירת.

<שולי אייל: אף אחד לא מאשים את צה"ל בהסללה, נכון?

<שולי אייל: כי ברור שצריך למיין אנשים, לא כולם שווים, שמים אותם, בודקים אותם, ביום אחד קובעים, לפעמים יש עוד יומיים מיונים, סיירת לפה או גיבוש לשם.

<שולי אייל: אבל חלילה, מנהל בית ספר, ש-3 שנים מתמודד עם הילד, יגיד, הילד הזה יותר מתאים לחינוך מקצועי, שם הוא ייצא עם משהו בחיים, שם הוא ייצא עם תעודה – היום חל איסור.

<שולי אייל: זאת הסללה.

<שולי אייל: לקחת ילדים ולדעת מראש שאין להם שום סיכוי להגיע לבגרות או לבגרות איכותית ולהגיד, הוא לא יגיע גם לחינוך מקצועי – זאת הסללה הפוכה.

<שולי אייל: לקבוע לו מראש שהוא יצא בלי כלום.

יעקב מרגי: שאלה אחרת, אוקיי.

<שולי אייל: אי אפשר לבכות על התיוג של ההכשרה המקצועית בישראל, מצד לא מעט שותפים פה, אבל מצד שני, לשים את ההכשרה המקצועית לנוער מתויגת כמשהו עם דה לגיטימציה, כלומר אתה לא יכול לצפות שמשדרים כל הזמן: זה לא טוב שיש בתי ספר להכשרה מקצועית, צריך להיות בתי ספר זה, אבל כשהילד מיד איך שהוא משתחרר מהצבא בגיל 21, יבואו עכשיו התאחדות התעשיינים לעודד אותו: בוא אלינו להכשרה מקצועית.

<שולי אייל: איך אתם קוברים לו את התדמית הזאתי בגיל 14-15 עד 18, ואתם מצפים שבגיל 21 הוא יעשה את הסוויצ'.

<שולי אייל: למה?

<שולי אייל: כי אחרי 3 שנים בגולני פתאום יגיד: וואו התעוררתי?

<שולי אייל: זה המסלול שלי בחיים?

<שולי אייל: זה לא עובד.

יעקב מרגי: עם יד על הלב אני שואל אותך: מה אתה רוצה?

<שולי אייל: מה אני רוצה?

יעקב מרגי: רגע, רגע, רגע.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה, שהמדינה כמדינה או משרד החינוך או כל מדיניות אחרת של הממשלה, שתבוא תאמר, כל תלמיד יופנה אוטומטית גם - - - הרי אתה יודע מה מאפיין את התלמידים שמגיעים אליך, בוא נשים את הדברים על השולחן.

יעקב מרגי: למה ציפיתי שתציג לי מה אתם עושים, אופי התלמידים, מה מאפיין את התלמידים שמגיעים אליך, עם איזה - - - הרי בוא, אנחנו יודעים, ואני לא רוצה לתייג, זה לא חד משמעי.

יעקב מרגי: יכולים להיות - - -

<שולי אייל: המנכ"ל שלי בוגר הבית ספר שלנו - - -

יעקב מרגי: סליחה, יש לי חבר, חבר לאחד ממקומות העבודה שלי, שהגיע לתפקידי הנהלה בכירים בתחום הכלכלה, שהוא בוגר ביס"ט (בית ספר לטייס), בסדר?

<שולי אייל: בסדר.

יעקב מרגי: תן לי רגע, זה לא אומר.

יעקב מרגי: אל תעזור לי.

יעקב מרגי: זה לא אומר.

יעקב מרגי: אני נזהר, אני לא רוצה לומר.

יעקב מרגי: אבל בפועל, מי שבא אליך זה או תלמידים שנפלטו או היו על סף נשירה, וגם מה שנקרא 07.

<שולי אייל: אוקיי, מקבל.

<שולי אייל: השאלה היא, על אותה קבוצת תלמידים, ודרך אגב, ראו שמחקר ראמ"ה שישבה קבוצת תלמידים זהה ממשרד החינוך, לקבוצת תלמידים זהה מהמשרד שלנו, עם אותם נתונים סוציו אקונומיים, 964 תלמידים בכל קבוצה, נעשתה השוואה ביניהם, והמחקר הוא מחקר אורך, התלמידים האלה כבר בני 22, ואני ביקשתי שימשיכו את המחקר הזה עד גיל 30 כדי לראות גם מי מתפרנס יותר טוב, ומי חי יותר טוב, והכל בסדר.

<שולי אייל: ראוי היה שאחרי מחקר כזה נבוא בצורה מוכבדת ונגיד: אוקיי, עכשיו כשאנחנו רואים ש- 69% מאלה, מאותה קבוצת תלמידים, יצאו עם תעודת מקצוע, זאת אומרת אצלי – 31% יצאו בלי כלום, אבל במשרד החינוך 63% יצאו בלי כלום, יצאו בלי תעודת בגרות, בלי זה – מה עדיף?

<שולי אייל: אבל כמובן שמחקר שעבדו עליו שנים, הוא לא יפורסם אליו, לא יהיה בשיח - - -

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

<שולי אייל: הציג פרופסור יונה את הפער בין האקדמאים - - -

יעקב מרגי: בהשתכרות.

יעקב מרגי: פער ההשתכרות.

<שולי אייל: בהשתכרות.

<שולי אייל: עכשיו, בוא נעשה ניסוי.

<שולי אייל: בואו ניקח 200 קצינים שהשתחררו לפני שנתיים מהצבא, ו- 200 אפסנאים שהשתחררו לפני שנתיים מהצבא, מי לדעתך ירוויח יותר כנראה?

יעקב מרגי: מה זה קשור לדיון?

<שולי אייל: אני אגיד לך מה זה קשור, כי קשור גם מי הפוטנציאל שהלך להיות אקדמאי, ומה הפוטנציאל של מי שהלך זה.

<שולי אייל: לא כולנו שווים.

<שולי אייל: כשאתה לוקח את הקבוצות היותר חזקות ושלחת אותם לאקדמיה – אז כנראה גם הם יתפרנסו יותר טוב, השאלה היא, בקבוצת השווים כשנכנסנו – האם לקחנו בן אדם חסר מקצוע והפכנו אותו למקצועי?

<שולי אייל: האם גרמנו לו להתפרנס יותר טוב או לא?

יעקב מרגי: שולי.

יעקב מרגי: הדיון היום - - - אני מבין שיש לך במה ואתה משחרר, יש ויכוח, אבל אתה מתנתק מהדיווח ואתה מתחמק.

יעקב מרגי: כל מה שנאמת לנו פה זה, כרגע נסוב סביב הנקודה, האם הכל חינוך או לא הכל חינוך.

<שולי אייל: לא.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, הנה אני אומר לך.

יעקב מרגי: תקשיב - - -

<שולי אייל: בוא אני אתן לך דוגמא - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע, ומיד אני.

יעקב מרגי: שולי, תעצור פה.

יעקב מרגי: אני בא ואומר לנוכחים כאן, ואני אומר את זה לדיון, תקשיב טוב טוב, תפיסת העולם שלנו, כל מה שקשור בחינוך, צריך להיות בחינוך.

יעקב מרגי: לומר לך שאנחנו מרוצים מכל מה שקורה במשרד החינוך?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: יש דברים טובים, יש דברים פחות טובים, יש דברים שצריך לתקן, בסדר?

יעקב מרגי: אז אל תלין על כך כי אתה הריבון, כרגע אתה קיים מכוח זה.

יעקב מרגי: בתי הספר שלך, אני רוצה לומר לך, וחבל שמשרד החינוך לא פה ושומע.

יעקב מרגי: אני אומר לך - - -

<קריאה: הוא פה.

יעקב מרגי: הוא פה?

יעקב מרגי: מי מטעמם?

<קריאה: אהרון שחר.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: והנה אני אומר לך.

יעקב מרגי: לו יצויר שהממשלה בויכוח הזה של בתי הספר הטכנולוגיים היינו מנצחים ומקבלים החלטה שזה עובר למשרד החינוך, ואתה, איך שאתה, היית עובר למשרד החינוך, היית עושה את אותם דברים ומקבל גם צל"שים מההנהלה שלך, והיית ממשיך והיית נואם בשבח השינוי.

יעקב מרגי: כרגע זה לא, אנחנו במקום אחד.

יעקב מרגי: המקום הוא, איך אנחנו מוציאים יותר כוח אדם איכותי, מקצועי, לתעשיה ובלבד שלא תהיה הסללה.

חנין זועבי: ושיתייחס לעוד נקודה - - -

יעקב מרגי: יש לה שאלה אליך - -

<שולי אייל: כן.

חנין זועבי: לפני שאני אדבר – האם יש לך גם ביקורת עצמית אולי, איך לפתח את השיטה, בלי להיכנס לויכוח של משרד החינוך ומשרד העבודה?

חנין זועבי: יש לך ביקורת עצמית גם על מה שאתם עושים?

<שולי אייל: ברור שיש לי ביקורת.

חנין זועבי: אז גם תציג לנו אותה.

<שולי אייל: אנחנו צריכים לעבוד יותר על המיתוג של התחום, אנחנו צריכים יותר אוכלוסיה חזקה כדי לחזק אותה.

<שולי אייל: אבל, אני חייב להגיד לך - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

חנין זועבי: זהו?

חנין זועבי: זו הביקורת?

<שולי אייל: שניה, כן.

יעקב מרגי: רגע, חנין.

יעקב מרגי: לסיכום.

<שולי אייל: חבר הכנסת מרגי.

<שולי אייל: אתה מכיר גם שאפילו פניתי אליך במאבק אז במאבק של הנוער כנגד הבנק.

<שולי אייל: ראיתם הפגנות של הנוער העובד והלומד וראיתם מכתבים של מנהלי בתי ספר שמתחננים שלא יעבירו אותם למשרד החינוך.

<שולי אייל: לא שמעתם פניה אחת מאף מנהל בית ספר, אל תעבירו אותנו למשרד הרווחה.

<שולי אייל: תשאל: איך זה יכול להיות?

<שולי אייל: כי אנשים פה, הנושא הטריטוריאלי לא מעניין אותם.

<שולי אייל: מעניין אותם לשמור על החינוך מהסוג הזה - - -

יעקב מרגי: אני אענה לך?

<שולי אייל: שניה.

יעקב מרגי: אני אענה לך?

<שולי אייל: שניה, שניה.

<שולי אייל: אם משרד החינוך היה לוקח את המח"טים שלו והיה אומר שהם עכשיו עובדים במודל הדואלי של עבודה וחניכות, ולא לשלוח תלמידים לעבוד בלי שכר כמו שהם עושים את זה היום, שאצלנו התלמידים עובדים עם שכר.

<שולי אייל: אם הוא היה - - -

יעקב מרגי: יש סיבה למה הם עובדים עם שכר, בוא, שולי.

יעקב מרגי: אני לא פותח את ה- - -

<שולי אייל: זה נקרא ניצול.

<שולי אייל: שניה.

<שולי אייל: סליחה, יש כאלה שמתפרנסים אבל לא הילדים.

<שולי אייל: שניה.

<שולי אייל: אבל אני אומר: אם היו מערכות דומות, אני אומר לך, מוותר על התפקיד שלי, שיאחדו את המערכות ושהכל יהיה תחת מקום אחד.

<שולי אייל: אבל אם המשמעות היא שהבתי ספר שעברו ממשרד הכלכלה למשרד החינוך לא שמרו על הצביון שלהם ולא שמרו על המודל הזה, ומתקשרת אלי מנהלת בית ספר ומתחננת שנשלח אליהם פסיכולוגים עכשיו כי הם על הקצה ואין להם עכשיו מענה טיפולי, אז אני אומר לך, זה יהיה עוול גדול להעביר את הבתי ספר למשרד החינוך עד שהם לא ישנו את החשיבה שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרתי לך שהכל דיון סביב העברת ה - - - חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: קודם כל אני רוצה להסכים איתו במה שהוא הציג, לא במה שהוא לא הציג.

חנין זועבי: במה שהוא הציג אני מסכימה.

חנין זועבי: אין בעיה, אתה יודע מה?

חנין זועבי: באוכלוסיה העניה אין בעיה של תדמית, תתן לה פרנסה.

חנין זועבי: שהוא יהיה מה שיהיה.

חנין זועבי: בחברה ש-54% עניה – היא רוצה להיכנס לעבודה כי זהו הדלת לחיים.

חנין זועבי: ואין לנו, אנחנו לא חברת הייטק, אנחנו חברה של עולם שלישי פה באותה מדינה כי יש כמעט שתי מדינות לשני עמים, גם כשאתה לא מסכים איתי, אז אני איתך ואני לא רוצה להעביר למשרד החינוך כי אני רוצה את הקשר הזה - - - מה אתה עושה עם הצילום הזה?

חנין זועבי: אני רוצה את הקשר - - - תצלם - - אני רוצה את הקשר בין - - -

<שולי אייל: הוא רוצה להראות שחנין זועבי ואלוף משנה בצה"ל - - -

יעקב מרגי: למה אתה מ - - - אותו?

יעקב מרגי: הלו, שולי.

יעקב מרגי: אתה מפריע לי.

יעקב מרגי: זה לא פה - -

חנין זועבי: אני אעבור לנקודה הזאת של צה"ל.

חנין זועבי: אני רוצה את הקשר הזה בין בתי הספר לבין שוק העבודה, ואני לא חושבת שמשרד החינוך יעשה עבודה טובה ב - - -

יעקב מרגי: את שמעת את הסקירה של עופר?

חנין זועבי: לא.

יעקב מרגי: אז התחילה אינטראקציה, יש אינטראקציה.

חנין זועבי: אוקיי, אז אני רוצה את הקשר הזה, מבחינה תאורטית.

חנין זועבי: אבל מבחינה מעשית אתה יודע שאין שום קשר בין בתי הספר המקצועיים בחברה הערבית לבין שוק התעסוקה ואתה יודע שהיומיים האלה שהילדים צריכים לעשות, הם הרי לומדים שלושה ימים, עובדים יומיים – הם לא עובדים, הם יוצאים לרחובות.

יעקב מרגי: אין לך מענה תעסוקתי או נקרא לזה חניכותי, התמחותי, איך שתגדיר אותו מבחינתך, לתלמידים ערבים בתעשיה?

חנין זועבי: אבל הוא לא יספר, אני גם אגן עליך.

חנין זועבי: אין מקומות עבודה, איך הוא יקשר?

חנין זועבי: - - -

יעקב מרגי: אין מוסכים, לכאורה, במגזר הערבי?

חנין זועבי: יש, שוק העבודה אולי יספק חלק מסוים מאחוז התלמידים.

חנין זועבי: אבל הוא לא מפקח על זה ולא מציג את זה כבעיה, זו הבעיה שלי איתו.

חנין זועבי: הוא לא אמור לספק מקומות עבודה, אבל כאשר הוא בא ומציג את הכל ורוד והוא לא אומר שהתלמידים במגזר הערבי ברחובות, בגלל שאין מקומות - - -

יעקב מרגי: הנתונים שלך מבוססים?

חנין זועבי: כן, כן, כן.

יעקב מרגי: שולי, תתייחס לזה.

יעקב מרגי: עצרי.

חנין זועבי: הוא לא מגדיר את זה כבעיה וזו הבעיה.

<שולי אייל: אל"ף, אני מסכים באופן חלקי עם חברת הכנסת זועבי.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה מסכים איתה באופן חלקי בנושא הזה?

חנין זועבי: אתה צריך להסכים איתי - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, שניה, תני לי.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה מודע לבעיה הזאת?

<שולי אייל: שניה.

<שולי אייל: אני מודע לה מיום כניסתי לתפקיד.

<שולי אייל: יש מגמות לימוד שכולם נקלטים בשוק התעסוקה - - -

יעקב מרגי: כולל התלמידים הערבים.

<שולי אייל: כולל התלמידים הערבים, לא תמצא כמעט מי שלומד אוטוטרוניקה והוא ברחוב, לא תמצא - - -

יעקב מרגי: אוקיי, אז איזה מקצועות לא?

<שולי אייל: אם אתה מלמד משהו כמו עיצוב גרפי או תחזוקת מחשבים או משהו כזה, או טיפוח החן - - -

חנין זועבי: אכן תלמידות ברחוב.

חנין זועבי: לא ברחוב, תלמידות, בנות בבית.

<שולי אייל: - - - זה יותר קשה.

<שולי אייל: עכשיו, חלק מהדברים נפתרים על ידי הקמת מפעלונים בבתי ספר, כלומר - - -

<קריאה: סדנאות יצרניות.

חנין זועבי: לא, הפתרון - - -

יעקב מרגי: חנין.

יעקב מרגי: שניה, שניה.

חנין זועבי: הפתרון מתחיל כאשר אתה מציג את זה כבעיה, כל עוד אתה שותק - הפתרון לא מתחיל.

חנין זועבי: כל עוד אתה לא מציג את זה כבעיה, זה לא בנפש שלך - - -

יעקב מרגי: שולי, היא צודקת.

יעקב מרגי: היית צריך לומר את ה- - - גם כן.

חנין זועבי: - - - אז אין פתרון כי אתה לא מגדיר את זה כבעיה כי זה מחוץ אולי לדאגות שלך.

חנין זועבי: חנין זועבי, תודה.

חנין זועבי: אני רוצה להכניס לך, פשוט - - -

יעקב מרגי: תודה.

חנין זועבי: אבל אני לא סיימתי.

חנין זועבי: הבעיה השניה שאתה לא הצגת, הרשתות שפועלות בבתי ספר הערבים.

חנין זועבי: מה קורה בישובים היהודים?

חנין זועבי: הכל תחת הפיקוח בתי ספר לא יסודי, החטיבה העליונה, תחת הפיקוח של העיריות והשלטונות המקומיות.

חנין זועבי: בחברה הערבית, 70% או 80% תחת הפיקוח של הרשתות עמל, עתיד, אבו נזיז - - -

יעקב מרגי: את לא מעודכנת.

יעקב מרגי: כמעט, זה דבר שכל יום עולה בשולחן שלי.

חנין זועבי: אבל זאת לא הבעיה

יעקב מרגי: התהליך של הפרטת החינוך העל תיכוני - - -

חנין זועבי: למה במגזר הערבי יש פער גדול בין בתי ספר תחת פיקוח של שלטון מקומי לבין תחת הרשתות?

חנין זועבי: זה חלק - - -

יעקב מרגי: רגע, אני שואל, את מעדיפה את הרשות המקומית או את אורט או את קדימה?

חנין זועבי: אני לא אכפת לי, אני רוצה - - - קודם כל, כן.

חנין זועבי: הרשות המקומית.

חנין זועבי: אני מעדיפה.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: אני אסביר לך, כי יש פתח - - - כי חלק מהרשתות לא שקופות בנתונים ברווח שלהם, איך מנצלות את הרווח - - -

יעקב מרגי: גם הרשויות המקומיות.

<שולי אייל: אצלי הן שקופות.

חנין זועבי: מעבירים את הרווח שלהם - - -

יעקב מרגי: שולי, אל תפריע.

חנין זועבי: - - - מהישובים, מבתי הספר הערבים ומשקיעים אותם בבתי ספר אחרים, ויש רשתות בלי שום פיקוח, אני לא אזכיר שמות פה, כולם יודעים מה המכללה הזאת מהישוב הערבי, איך היא נכנסת לתלמידים שלנו, לא עושה כלום, הם לומדים שעתיים ביום, אחרי השעה 10 הם מחוץ לבית ספר, אין שום פיקוח.

חנין זועבי: אז לא הבעיה אם זה משרד החינוך או זה משרד התמ"ת – שיהיה פיקוח.

חנין זועבי: זה תחת השלטון - - -

יעקב מרגי: חנין, אני חייב לסכם.

חנין זועבי: - - - שלכם ואין שום פיקוח.

חנין זועבי: הנקודה השלישית, משרד החינוך הוא ענה על שאילתא שלנו, על מכתבים שלנו, הוא אמר אני לא פותח שום מגמות בחינוך הטכנולוגי או המקצועי, עד שהבעיה הזאת תיפתר בין איפה זה עובר, אם זה תחת משרד החינוך או אחר ומסתבר שב- 5 השנים האחרונות, כן פתחו בתי ספר, ההכנות בהם מ- - , בישובים היהודים אבל בישובים הערבים הם מסרבים לקלנסוואה, הם מסרבים גם - - -

יעקב מרגי: הם מסרבים גם לביאליק, זה היא העלתה, שמשרד החינוך מתנגד לאשר העברה לבתי הספר הטכנולוגיים.

יעקב מרגי: ועדיין זו מגמה אחת.

יעקב מרגי: משרד החינוך בתהליך של חנק, שולי.

יעקב מרגי: משרד החינוך בהליך של - - -

חנין זועבי: אז אני חוזרת בי מהנקודה הזאת.

<שולי אייל: אבל השנה פתחתי שני בתי ספר במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: אוקיי.

חנין זועבי: תחזיר את מזרח ירושלים לאיפה שהיא צריכה להיות.

יעקב מרגי: תודה רבה, תודה.

יעקב מרגי: ניר - - -

חנין זועבי: והנקודה הרביעית - - -

יעקב מרגי: חנין.

חנין זועבי: עצם זה שאתה מקשר את הנושא עם הצבא, תראה מה אנחנו מפסידים - - -

יעקב מרגי: אבל לא היית בסקירה.

יעקב מרגי: כבר שחררו, פעם היה - - - עזבי אותו, הוא לא הכל.

יעקב מרגי: פעם היה - -

חנין זועבי: אין י"ג, י"ב בחברה הערבית - - -

יעקב מרגי: רגע, חנין, רגע.

<קריאה: אבל אצלנו יש.

יעקב מרגי: רגע, חנין.

<קריאה: בערערה יש לנו פעולה של י"ג.

יעקב מרגי: אדוני, זאת הייתה הפעם השניה והאחרונה שהפרעת.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, ובזה אני מסכם - -

<שולי אייל: כבוד היושב ראש - - -

יעקב מרגי: אתה יכול ל - - -

חנין זועבי: לא, לא, אני רוצה שהוא יענה לי.

חנין זועבי: אתה תענה לי?

חנין זועבי: לא, אני רוצה שהוא יענה לי.

<שולי אייל: יום ההכשרה המקצועית ורוצים לפתור את כל הבעיות, זו בעיה.

יעקב מרגי: הוא לא יכול לענות, שולי, שחררתי אותך, אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: תקשיבי, את לא היית בסקירה של עופר - - -

חנין זועבי: הייתי בוועדה אחרת, סליחה.

יעקב מרגי: אז בואי.

יעקב מרגי: 92% בחינוך הטכנולוגי הם תחת המטריה של משרד החינוך ומשרד החינוך הודיע שאם פעם כל ה-י"ג ו-י"ד שלו היה רק עם צה"ל, היום הוא פתח את השורות גם כן, גם לא במסגרת השותפות עם צה"ל.

יעקב מרגי: אז גם לזה נתנו מענה.

יעקב מרגי: ניר דרור, הנוער העובד והלומד, בבקשה.

<ניר דרור: אנחנו בנוער העובד והלומד בעצם פועלים בבתי הספר התעשיתיים של משרד הכלכלה.

<ניר דרור: אני מרכז את מחלקת ההדרכה שאחראית על הפעולה בבתי הספר האלה.

<ניר דרור: לנו חשוב להעלות, בתוך כל הבלבול מושגים שעלה פה, שני מושגים שמתבלבלים, זה ההתנסות בעולם העבודה, מה שמשרד החינוך מציג את זה, זה 6-12 ביקורים במקום העבודה, אל מול עבודה תחת לחץ, תחת דרישה ממעסיק שממש מכשירה את ה - - -

יעקב מרגי: תעסוקה ממש.

<ניר דרור: כן, תעסוקה ממשית, עם שכר כמובן, בהתאם לחוק כפי שהמחוקק קבע.

<ניר דרור: הנקודה הזו היא נקודה חשובה, לדעתנו גם 6-12 ביקורים בשנה זה לא מספיק.

<ניר דרור: דבר נוסף עלה פה, גם הסיפור של ההסללה ונקודה שחשוב להגיד אותה – יש הסללה גם במגמות מתמטיקה ואנגלית.

<ניר דרור: זה לא - - -

יעקב מרגי: אני הייתי מוכן לסבול מהסללה בין מתמטיקה לאנגלית ולא במה שדובר פה, אל תשווה בכלל.

<ניר דרור: לא, אני רק אומר, כאילו, על הסיפור הזה.

<ניר דרור: זהו, אלה שתי הנקודות שחשוב לנו על הסיפור הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ניר קלינגר, בבקשה.

<ניר קלינגר: ניר קלינגר, מנכ"ל התאחדות המלאכה והתעשיה.

<ניר קלינגר: אל"ף, אני מברך את חבר הכנסת האלוף על היוזמה להקים את המועצה, שבאמת להתחיל לנהל, אולי, כגוף אחד את הנושא של הכשרה מקצועית.

<ניר קלינגר: רק חשוב לציין שאנחנו מייצגים את כל התעשיה הקטנה המעסיקה עד 20 עובדים.

<ניר קלינגר: מקומנו במועצה הזו נפקד.

<ניר קלינגר: זאת אומרת, פנו לגדולים אבל מקום הקטנים נפקד.

<ניר קלינגר: אני חושב שכדאי לתת לנו מקום במועצה הזו לכשתקום - - -

חנין זועבי: איך קוראים למועצה?

<ניר קלינגר: התאחדות המלאכה והתעשיה.

<ניר קלינגר: עכשיו, לעניין ההסללה, לעצם העניין.

<ניר קלינגר: אם ניקח נתון – 72% מהחברים בהתאחדות שהם היום בעלי מפעלים, הם בוגרי השכלה טכנולוגית של לפני 20 ו- 30 שנה.

<ניר קלינגר: זאת אומרת, אל"ף, אנשים פותחים מפעלים וזה קיים, נכון, צריך בהכשרה הטכנולוגית לתת להם מיומנויות של ניהול, כדי שהם לא ימצאו את עצמם בסוף - - -

יעקב מרגי: פושטי רגל.

<ניר קלינגר: לא פושטי רגל, אבל שלא ימצאו את עצמם רק עובדים - - - ברגע שהם יוצאים לעצמאות, לדעת לנהל את המפעל מיומנויות בסיסיות, אבל עדיין חסרים לנו מקצועות, חסרים לנו רתכים, טפסים, בכל ה - - - של המקצועות חסרים עובדים, והיום אין המענה הזה.

<ניר קלינגר: ולהגיד on job training זה עדיין הרבה טוב למפעלים הגדולים, מפעל קטן שיש בו מכונה אחת או מקסימום שתיים, יהיה לו קשה מאוד לשלב תלמיד לעבוד.

<ניר קלינגר: לכאורה תתן לו מכונה לעבוד עליה ולהתנסות, והוא משבית לו 50% מהמפעיל.

<ניר קלינגר: מי שיכול לחוות את החוויה יותר טוב בקליטת עובדים, זה יושב לצידי מיקי אלון, ברשותך תן לו שתי דקות, כי הוא בעל מפעל לפלסטיקה שקולט עובדים שמגיעים לא מיומנים והוא צריך להכשיר אותם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ד"ר שמריהו רוזנר.

יעקב מרגי: אני שמעתי.

< שמריהו רוזנר: טוב, קודם כל כמה מילים.

< שמריהו רוזנר: הנושא של היום קשור אלי בהרבה מאוד כיוונים גם באופן אישי וגם באופן מקצועי.

< שמריהו רוזנר: קודם כל, אני גר כבר 40 שנה במעלות, אני ניהלתי בית ספר תיכון מקיף 13 שנים, הייתי גם נשיא של מוסד אקדמי והיום אני אחראי ברשת אורט כבר הרבה שנים על בתי ספר תיכוניים ועכשיו על מכללות, כך שאני מכיר את המערכת הזאת באמת מהיבטים שונים.

< שמריהו רוזנר: קודם כל אני רוצה כמה הערות לחברת הכנסת זועבי, לגבי העניין של הרשתות, כי זה עלה פה – כמה שזה נכון.

< שמריהו רוזנר: יש רשתות ויש רשתות.

< שמריהו רוזנר: ואני מציע שכל רשות שרוצה להעביר את מערכת החינוך מידה, שזה המנדט שלה, לגוף אחר שיבדוק טוב טוב למי היא רוצה להעביר אותו, ושתעביר אותו למישהו שהיא חושבת שהוא יכול לעשות את זה טוב ממנה, מבחינה חינוכית לילדים.

יעקב מרגי: אז בוא אני אומר לך, העלתם את זה.

יעקב מרגי: אנחנו במהלך הדיונים, לפחות מאז שאני בתפקיד, בשנה וחצי האחרונים, גילינו שכל הסוגיה הזו, אני קורא לזה הפרטת מערכת החינוך העל יסודית, מהרשויות המקומיות לספקי שירות פרטיים, ככה אני מגדיר את זה.

יעקב מרגי: משרד החינוך לא השכיל לעשות הסדרה - - -

<שמריהו רוזנר: הוא עכשיו עושה.

יעקב מרגי: בסדר, תודה רבה.

יעקב מרגי: מזל שהכנו בפטיש הזה כמה פעמים.

יעקב מרגי: זה משהו מזעזע, מדינה נאורה מתקדמת, הכל, שלא חשבה לעשות הסדרה.

יעקב מרגי: כל רשות מקומית עשתה את זה בדרך שלה, בצורה שלה, בהפקרות מוחלטת, ממניעים שהם לא מניעים, אז אני שמח שזה בתהליך של הסדרה - - -

< שמריהו רוזנר: אני רק רוצה עוד מילה להגיד על זה, שלרשות שהיא לא גדולה, הרבה פעמים העניין הזה הוא הכרחי, אני לא מדבר על רשות כמו תל אביב, שיש לה עשרות - - -

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון.

< שמריהו רוזנר: לא.

< שמריהו רוזנר: נגענו.

< שמריהו רוזנר: רק אני מזמין אותך לפנות לישובים ערביים - - -

חנין זועבי: אני מסכימה שיש הבדל.

< שמריהו רוזנר: - - - עשרה ישובים ערביים, בפזורה הבדואית, תפני אליהם, תשאלי אם הם מרוצים מ - - -

חנין זועבי: אני יודעת שיש הבדלים.

< שמריהו רוזנר: אוקיי, אז זה דבר אחד.

< שמריהו רוזנר: אני רוצה לחזור אל העניין.

< שמריהו רוזנר: באמת עסקו פה בהרבה סוגיות, אני רוצה לגעת עכשיו בנקודה של נישה שנקראת הנדסאים.

< שמריהו רוזנר: זו נישה שיכולה להיות בהמשך לתיכונים, יכולה להיות גם לתיכונים יהודיים וגם לערביים, דרך אגב.

< שמריהו רוזנר: לנו יש גם מסלולים של אוכלוסיה ערבית שממשיכים ללמוד מיד אחרי בית הספר התיכון, וזאת נישה שהיא יכולה למשוך תלמידים מכיתה ט' ללמוד בנתיב הטכנולוגי כי הם רואים אופק מידי להמשך.

< שמריהו רוזנר: קשה מאוד לבוא לתלמיד בכיתה ט' עם יועצת שצריכה להפוך להיות מישהי אחרת ממה שהיא עושה היום ולהכווין - זה נכון, אבל לבוא לילד בכיתה ט' ולומר לו שאחרי לימודיו הוא ילך לעסוק בזה וכך הלאה – זה רחוק מדי.

< שמריהו רוזנר: יש כאלה גם, באוכלוסיה היהודית כמובן זה אחרי צבא, זה טווח רחוק מדי.

< שמריהו רוזנר: אפשר לבוא בקלות רבה יותר, אם היה אפשר לשנות את הדימוי של הטכנאים וההנדסאים ולהגיד לו: שמע, אתה מסיים מסלול, אתה מתחיל בכיתה ט', אתה מסיים אותו ישר ברצף בכיתה י"ד, ואתה יוצא לשוק העבודה או ממשיך את לימודיך להנדסה.

< שמריהו רוזנר: הדימוי של ההנדסאים הוא דימוי נמוך, לא יודעים בדיוק מהו, עופר אמר קודם שיש כ- 6,000 או 7,000 הנדסאים בכל מדינת ישראל - - -

יעקב מרגי: יש דיון, אני לא חושב שאנחנו צריכים להעלות אם כבר העלית את זה והעלינו את זה בדיונים פה, כל סוגיית האקרדיטציה של ההנדסאים, של טכנאים הנדסאים להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: לצערי הרב נציגי המל"ג והוות"ת לא כאן, יש גם עקשנות יתר בקטע הזה, אני מבין לפערים של ה-י"ג-י"ד ולמכללות הטכנולוגיות – אני מקווה שיגיעו לאיזה נקודה ואני חושב שהגיע הזמן שכמו במדינות אחרות, תהיה קרדיטציה לאקדמיה - - -

<קריאה: מודולריות של תכניות הלימודים.

יעקב מרגי: אני מוגבל, כשאני מדבר אני לא אוהב שמפריעים לי.

יעקב מרגי: אז אקרדיטציה של הסוגיה הזו, זה יעודד תלמידים שזה מקפצת ביניים.

יעקב מרגי: זה ייתן משמעות למקצוע הזה של הנדסאים-טכנאים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תמשיך.

יעקב מרגי: תסכם במשפט אחד.

< שמריהו רוזנר: אז זה מה שאני רוצה לומר, אם היה אפשר שבתוך אותו תהליך שמדברים פה על חינוך טכנולוגי היו מסתכלים על טכנאים והנדסאים ככאלה שמסיימים מערכת תיכון ומיד ממשיכים הלאה – היה יותר קל למשוך אותם מכיתה ט' ללמוד בנתיב הזה ולמשוך תלמידים עם עניין.

< שמריהו רוזנר: כשלתלמידים אין המערכת הזאת והיא קטנה ולא ממותגת טוב ולא יודעים מה זה הנדסאים בכלל , כי לא בכל העולם יש מסלול כזה, שם יש בעיה וצריך, כמו שאמרת, באמת לחזק את הקטע הזה כדי שימשוך למעלה וימשיך אחר כך להנדסה או ללימודים האקדמיים.

חנין זועבי: אתה לא מוצא בעיה של חיבור בין הבתי ספר לבין שוק העבודה בישובים הערבים?

חנין זועבי: אתם כן מספקים שני ימי עבודה לתלמידים?

< שמריהו רוזנר: לא, אני מדבר כרגע על - - -

יעקב מרגי: לא כל מסגרת - - -

< שמריהו רוזנר: לא, את מדברת רק על - - -

יעקב מרגי: את לקחת את אופי הלימודים במשרד הגדול הזה.

חנין זועבי: נכון.

יעקב מרגי: מיקי אלון, אני רואה שאתה בוחן את הפלסטיק של מכשיר האייפון שלך או מצלם עדיין?

יעקב מרגי: הקשבת?

<מיקי אלון: הקשבתי.

יעקב מרגי: אז יש לך בדיוק דקה ותשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו.

חנין זועבי: ומה אתה עושה עם הווידיאו הזה?

<מיקי אלון: אני - - -

חנין זועבי: באמת.

יעקב מרגי: תציג את עצמך, בבקשה.

<מיקי אלון: הישיבה מצולמת לא?

חנין זועבי: לא, אתה אישית.

<מיקי אלון: אני יכול לקחת מאתר הכנסת - - -

יעקב מרגי: אתה סיימת את הדברים שלך?

<מיקי אלון: כן.

<מיקי אלון: אני חבר התאחדות התעשיה ובסוגריים גם חבר פורום ההורים היישוביים.

<מיקי אלון: אני מנהל את העסק וכבר נמצא בו 27 שנה, בשנים האחרונות המפעל עצמו הוא בסדר, אנחנו פונים אל האלקטרוניקה ולהיי-טק, אנחנו מייצרים אריזות.

חנין זועבי: איפה אתם נמצאים?

<מיקי אלון: אנחנו נמצאים בצומת כנות, על יד גדרה.

<מיקי אלון: המצב עם האנשים המקצועיים, המפעל מזדקן, העובדים מזדקנים, אין עובדים חדשים במשק, אין עובדים מקצועיים.

<מיקי אלון: המילים פה מאוד יפות, אבל אני צריך ללכת בשביל למצוא אדם מקצועי, ללכת עם פתקים ולהדביק בשכונות כדי למצוא איזה עובד.

<מיקי אלון: אנחנו משוועים לבתי ספר מקצועיים, אני אומר את זה בכל התחומים.

יעקב מרגי: אני חוזר על השאלה ששאלתי את דוקטור לוטן: בגלל הקושי הזה, למה אתה לא מפתח לך מסלול פנימי שלך שאתה קולט עובד עם מיומנויות כלליות ומתאים אותו?

<מיקי אלון: אני מפעל קטן, אנחנו בערך 20 עובדים.

<מיקי אלון: אין לי את היכולת הזאת - - -

< שמריהו רוזנר: תבוא אלינו, נעשה איתך.

<מיקי אלון: מה זה?

< שמריהו רוזנר: תבוא אלי, לאורט, יש לנו קורסים לכל המפעלים, אנחנו עובדים בתוך מפעלים, אנחנו מקימים קורסים שמותאמים למפעלים, עכשיו עשינו לרכבת ישראל - - -

<מיקי אלון: אני רוצה שיבוא עובד ואני אוכל לקלוט אותו.

< שמריהו רוזנר: אני כבר אומר לך, תבואו, אנחנו נתאים קורס לעובדים שאתה צריך אותם ללימודי תעודה.

יעקב מרגי: כמוך יש עשרות, יכול להיות שזה יעניין ל - - -

<מיקי אלון: המשכורות הן טובות, הן מזמן כבר לא מינימום.

יעקב מרגי: אמרתי עשרות של מפעלים, לא משכורות.

<מיקי אלון: לא, לא, אני מבין.

יעקב מרגי: ברור.

<מיקי אלון: אני אומר, אין בעיה גם של שכר היום, זה לא מה שהיה פעם, זה לא שכר מינימום.

יעקב מרגי: הקושי ידוע, אין ספק שיש קושי ל - - -

<מיקי אלון: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו לקראת סיכום.

יעקב מרגי: יש מי ש - - - יהודה קלו?

יעקב מרגי: פה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<יהודה קלו לבנה: יהודה קלו לבנה, אני מנהל את מרכזי ההכשרה של תעשיות בית אל.

<יהודה קלו לבנה: אז קצת בשם התעשיינים, אנחנו משוועים לשיתוף פעולה בין המשרדים, כי ברור לנו שההכשרה המקצועית היא הלב של כל העניין של התעשיה וגם אצלנו חסרים עובדים ועובדים מקצועיים ומכל הסוגים והמינים.

<יהודה קלו לבנה: אנחנו מתמחים בתעשיית המתכת.

<יהודה קלו לבנה: אני רוצה רק להעלות נקודה קטנה שאולי יכולה לתת אור חדש.

<יהודה קלו לבנה: יש פרויקט שנקרא WUSI אולימפיאדה למקצועות לצעירים ולנוער עד גיל 21-22.

<יהודה קלו לבנה: זה ממש מתנהל כמו אולימפיאדה בכל תחומי המקצוע בעולם.

<יהודה קלו לבנה: זכינו להשתתף פעם אחת בקיץ שעבר, יש 75 מדינות ב- 60 מקצועות שונים.

<יהודה קלו לבנה: הדבר הזה יכול, כמו שבישראל לוקחים אליפות בג'ודו או בשייט או באיזושהי מדליה, אז פתאום נפתחים חוגים וילדים רצים ונוהרים - - -

יעקב מרגי: שמת לב שלא היה לך קשה לבחור את המקצוע בספורט, איפה זכו.

<יהודה קלו לבנה: לא, אמרתי, זה היה המדליות ש - - -

יעקב מרגי: אז תביא דוגמאות יותר טובות, הלאה.

<יהודה קלו לבנה: כך גם ב-CNC וכרסום או בחריטה או בנגרות, מסגרות, מכטרוניקה וכו' – כשמשתתפים ישראלים יזכו, זה יביא גם אחרים.

<יהודה קלו לבנה: רק מהניסיון הקטן של פיילוט זעיר שעשינו למשך שנה אחת, קיבלנו טלפונים מעשרות תלמידים ובתי ספר, "מתי מתחילים?

<יהודה קלו לבנה: " ו- "מתי אפשר?

<יהודה קלו לבנה: " ו "מתי כדאי?

<יהודה קלו לבנה: " וכל ה-30 תלמידים שהשתתפו בפרויקט, בפיילוט, כולם הלכו ללימודי המשך להנדסאים וגם להנדסה.

<יהודה קלו לבנה: זאת אומרת שהדבר הזה יכול לתת מיתוג אדיר ולהביא צעירים אל תוך התעשיה ולראות בזה מקצוע מכובד ומכניס.

<יהודה קלו לבנה: אז אם יהיה לזה יד - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה עוד פן.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: דן פרת, קרן סטף?

יעקב מרגי: בבקשה.

<דן פרת: דן פרת מקרן סטף.

<דן פרת: הדבר שלא דיברו עליו בכלל זה כסף.

<דן פרת: חינוך מקצועי עולה המון כסף - - -

יעקב מרגי: אז בוא תספר לי מה עושה הקרן.

<דן פרת: סטף וורטהיימר הוא כבר לא תעשיין פעיל היום, הוא הקדיש חלק מההון שהוא קיבל בעקבות המכירה לחינוך מקצועי ולהכשרה מקצועית, תמיכה, ארגון מגזר שלישי שנמצא בקשר עם משרד החינוך, עם משרד הרווחה, עם הרשתות, בפרויקטים שונים שכולם קשורים לחינוך טכנולוגי ולהכשרה מקצועית טכנולוגית.

<דן פרת: עופר הזכיר את הפרויקט של "ללכת אל החזקים", בשביל שלא יגידו עלינו כל הזמן שאנחנו רק הולכים אל החלשים.

<דן פרת: אני רוצה להגיד משהו מעניין, חבל שפרופסור יונה לא פה, יש לנו לא רק את הריאלי והגימנסיה.

<דן פרת: 11 בתי ספר, בנצרת בית הספר הכי חזק, בחולון הבית ספר הכי חזק, באנו לקרית גת ובאנו לבאר שבע – הם לא רצו אותנו, הם לא רצו את הכסף שלנו.

<דן פרת: הם אמרו – אתם חינוך טכנולוגי, מגמת מכונות?

<דן פרת: לכו מפה.

<דן פרת: פצע ההסללה שותת עדיין ואנחנו מודעים לזה.

<דן פרת: והמרכז, האשכנזי, הלבן רוצה היום חינוך טכנולוגי והפריפריה המזרחית החלשה – לא רוצה.

<דן פרת: כי הם זוכרים את החטא, וזה היה חטא בשנות ה- 60 וה- 50 וה- 70.

<דן פרת: זה הרע.

<דן פרת: כן, הייתה הסללה.

<דן פרת: יש הסללה במתמטיקה ואנגלית – אבל היא לא על רקע אתני, ברגע שזה הסללה על רקע אתני – אתה לא - - עכשיו, מה שאני מנסה להגיד, הטראומה של פרופסור יונה, היא גם טראומה לכלכלה הישראלית, כי הרי לקחו ילד שרק אוהב את מדעי הרוח ושמו אותו במסגרות, השקיעו בו פי שלוש כסף מתלמיד רגיל, כי זה עולה כסף, זה קבוצות קטנות, זה מכשירים, זה בלאי.

<דן פרת: מה קרה בסוף?

<דן פרת: לו יש טראומה ואין לנו מסגרים.

<דן פרת: אז מה עשינו?

<דן פרת: וכאן אני חוזר לנושא של הכסף, אל"ף, בנושא של ההסללה, חובת ההוכחה היא היום על המערכת.

<דן פרת: ילד שאין לו נטייה טכנולוגית ולא רוצה טכנולוגיה, אם הוא עני זה לא מספיק טוב, אל תשימו אותו - - -

יעקב מרגי: זו הכוונה מקצועית - - -

<דן פרת: בדיוק, זה צריך להיות מתאים.

<דן פרת: עכשיו, זה נורא רגיש.

<דן פרת: היועצות הן משכנעות.

<דן פרת: המשפחה היא חלשה, הוא כאילו מובל לזה ובסוף הוא מגיע אל המקום הלא נכון, וכאן צריך לפתח מערכת מאוד רגישה, בשביל לא לחזור.

<דן פרת: כי אם נחזור על חטאי שנות ה- 50 וה- 60, לא עשינו כלום.

<דן פרת: ואל הנושא הכספי, ברגע שאתה משקיע, אין היום יותר פועלי יצור במובן הרע, הג'ובים האלה עברו לירדן, לתאילנד, לאינדונזיה, אני לא יודע לאיפה – פועל מקצועי הוא פותר בעיות.

<דן פרת: הרובוט עושה את העבודה והוא צריך לפקח ולתקן את הרובוט בתהליך האוטומציה.

<דן פרת: אין אנשים בתעשיה בלי אנגלית, בלי מתמטיקה, בלי עברית, בלי מה שאנחנו קוראים "מיומנויות רכות".

<דן פרת: התפיסה צריכה להיות הרבה יותר רחבה.

<דן פרת: מדברים כאן על מסגרים ורתכים - חבר'ה, העולם הולך לכיוון אחר לגמרי, המקצועות המסורתיים נעלמים והאנשים הם אחרים לגמרי, ושם גם המשכורות הגבוהות.

<דן פרת: אבל צריך לבוא ולהגיד גם לתעשיינים: תכניסו את היד לכיס, כי הם חושבים שהם צריכים לקבל הכל מוכן.

<דן פרת: וצרילך להגיד, לאוצר זה עולה המון כסף, ודווקא לשכבות החלשות, צריך לשפוך עליהם טונות כסף בשביל לצמצם את הג'יני, כי הפערים החברתיים הם בלתי נסבלים, ובשביל להזניק את הפריון, כי 57 דולר מקבל עובד תעשיה מסורתית לשעה באירופה, 37 דולר מקבל עובד תעשיה בישראל – 20 דולר זה המון, הפער לשעה.

<דן פרת: אנחנו יודעים היום עם הכשרה מקצועית, משפט אחרון, לקחת ילד משכבה מוחלשת ולהעלות אותו מ-25 שקלים ל- 37 שקלים, יגידו לנו שזו הסללה – זאת בעיה, אבל חייבים להתייחס לזה באיזשהי צורה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: רונן לוי, נמצא איתנו עדיין?

<רונן לוי: תודה רבה.

<רונן לוי: רונן לוי, יושב ראש איגוד המוסכים.

<רונן לוי: לי קצת מפריעה מאוד השפה.

<רונן לוי: אנחנו עובדים בשנים האחרונות די הרבה כדי לפתח מחדש את תעשיית הרכב.

<רונן לוי: כמו שעופר אמר, משרד החינוך באמת משקיע בשנים האחרונות.

<רונן לוי: אבל אנחנו עדיין רואים וחווים את זה שאנחנו מדברים בכותרות, אני מגיע לכאן כמעט כל שנה ויש הרבה כותרות.

<רונן לוי: מדברים על הסללה ועוד.

<רונן לוי: יש כמה דברים.

<רונן לוי: קודם כל, הדבר הבסיסי הוא, שמדינת ישראל, פה ובוועדות האחרות שלידך, מחסלים את העסקים הקטנים, בין אם זה מפעלי דפוס, בין אם זה מפעלי פלסטיק, בין אם זה מוסכים.

<רונן לוי: ילד לא יכול לראות אופק במקום שאין לו פרנסה ואין לו אופק.

<רונן לוי: כשמדברים על אופק, צריך לדעת, אנחנו מפתחים מקצוע לעצמאים.

<רונן לוי: ילד שעכשיו מתחיל ללמוד רכב, הוא מחר יכול להיות, אתן לך דוגמא, בענף הדו גלגלי.

<רונן לוי: כל מי שמתעסק בענף הדו גלגלי במדינת ישראל, זה התחביב שלו, הוא אוהב לעבוד בזה, הוא עושה את זה והוא גם יכול להתפרנס מזה.

<רונן לוי: זאת אומרת, אנחנו יכולים לייצר פרנסה לאנשים ויש לנו ענף מרתק כי הרכב זה לא מה שהיה פעם.

<רונן לוי: זה ענף מרתק.

<רונן לוי: עכשיו, מעצם זה שאנחנו מחסלים את העסקים, כאן ליד יש את משרד האוצר, הוא מטיל בירוקרטיות, והמים עולים הרבה, והחשמל עולה הרבה, והעיריה חוסמת את התלמידים וחוסמת גם את העסקים – בסופו של דבר אנחנו רואים כל הזמן שעסקים הולכים החוצה, קשה לנו מאוד לשלם משכורות לעובדים טובים, מצד שני, אנחנו חייבים כי כבר אין לנו עובדים.

<רונן לוי: אז משכורות, למשל, לדיאגנודיסט אצלנו במוסך, כבר נהיה 17,000.

<רונן לוי: פאנצ'ר מאכר, פעם פאנצ'ר מאכר היה מינימום – היום מקבלים 17,000 ו- 19,000 בשוק.

<רונן לוי: ואי אפשר לשלם את זה, כי אין מאיפה לשלם את זה.

<רונן לוי: בסופו של דבר, אנחנו יושבים פה ומברברים, ובצד השני משרד האוצר מחסל את העסקים הקטנים.

<רונן לוי: וגם כאן, יושבים וכל הזמן מדברים, אנחנו כבר צועקים הרבה שנים, לא רק בשם המוסכים, אלא בשם העסקים הקטנים, שאנחנו גם מפעלים קטנים וגם עסקים, אנחנו לא רק חנות או ספר, שיש לו מקום קטן, אצלנו זה מפעל.

<רונן לוי: ליפטים עולים כסף, כמו שהוא אמר, זה מתבלה, אתה צריך להחליף את זה.

<רונן לוי: כל הזמן יש לך תחזוקה בתוך העסק.

<רונן לוי: אתה צריך גם להתעדכן, אתה צריך ללמוד.

<רונן לוי: אין היום בעל עסק, בעל מוסך, שלא כל הזמן בלימודים.

<רונן לוי: אם תסתכל קצת על הפייסבוק שלנו, אתה תראה שאנחנו מוציאים אנשים לגרמניה, כדי לעדכן את הבוגרים.

<רונן לוי: אני מוציא אנשים בני 70 ו-80 היום ללימודים כדי שהם יתעדכנו במקצוע ואנחנו פה יושבים וכל הזמן מברברים ומורים – אין.

<רונן לוי: לגבי חינוך מקצועי, תעשה איתי עכשיו סיור בבתי הספר, אני גם בעל מוסך, ואני חורש את בתי הספר ואני מדבר עם התלמידים, אז אחת, קודם כל, עצוב לראות את התלמידים שאין להם תקווה ואין מי שייתן להם את התקווה.

<רונן לוי: לתת תקווה לילד, קודם כל, לתת לו חווית הצלחה, זה מתחיל משם.

<רונן לוי: מה זה משנה איפה הוא מתחיל?

<רונן לוי: מרגע שהוא מתחיל, הבת שלי למדה תיאטרון, מה זה?

<רונן לוי: זה לא הסללה?

<רונן לוי: וכשהיא יוצאת החוצה לשוק, וכשבת

<רונן לוי: אטרון במדינת ישראל לא משלמים משכורות, אלא כולם עובדים בלי תנאים סוציאליים – זה לא הסללה?

<רונן לוי: אז היא פתאום היא בתאטרון, זה מאוד יפה, אבל אף אחד לא משלם לה.

<רונן לוי: אז זה גם הסללה.

<רונן לוי: וכשאני למדתי ספרות או סוציולוגיה, לא הסלילו אותי לאיזשהו מקום?

<רונן לוי: בסוף נהייתי מוסכניק, לא חשוב.

<רונן לוי: זה גם הסללה.

<רונן לוי: בסופו של דבר, אם אתה נותן לילד חוויית הצלחה, וזה תלוי במורה שלו וזה תלוי במנהל שלו, אם אתה בונה את בתי הספר ואתה לא עושה להם חסמים בעיריות - - - אני לא יודע אם אתה מכיר את מה שקורה בעיריות, חוסמים ילדים מלהגיע ל - - - אנחנו ניסינו לפתוח את ה"אוטו-טק" הראשון עם משרד החינוך בפתח תקווה, נתקלנו בחסמים מטורפים בעירייה שלא מוכנה לתת שמות של תלמידים.

<רונן לוי: אז כשיש לך חסמים כאלה, אתה לא יכול להצליח בשום דבר, אתה צריך לקחת מערכתית את הדבר הזה ולהתחיל לייצר בית ספר, כמו בצבא, אתה רוצה לעשות משהו טוב?

<רונן לוי: תכשיר מורים.

<רונן לוי: עדיין, אנחנו כבר בונים בתי ספר, משרד החינוך, אני עכשיו מלווה אותו, מוציא מליונים.

<רונן לוי: 8 מליון פה, 8 מליון שם, פה זה הרי לא העסק של אף אחד, אז מחלקים כספים בלי חשבון.

<רונן לוי: 8 מליון פה, 10 מליון שם, אבל בסוף בסוף, צריך להשקיע במורים, זה הדבר הבסיסי, ביכולות שלהם.

<רונן לוי: צריך להשקיע בציוד.

<רונן לוי: ציוד הוראה מודרני ויש ציודים כאלה, E-learning, יש היום ילדים מחוברים לדבר הזה, אפשר ללמד אותם בצורה מעניינת, מאתגרת.

<רונן לוי: מעבר לזה שאנחנו גם מביאים אותם אלינו למוסכים בצורה אחרת, לא לעבוד ולטאטא, כמו שהיה פעם, היו מגיעים יומיים למוסך, אנחנו כבר יודעים לבנות את החינוך הזה ופשוט מתעלמים גם מהתעשיה עצמה.

<רונן לוי: אנחנו עושים את זה היום עם תעשידע, אני חושב שזו הצלחה, נכון?

<רונן לוי: אתמול התחלנו את הפרויקט באחד מבתי הספר ואומרת המנהלת שהתלמידים קורנים מאושר, כי פתאום הם מתחילים לראות - - - נכון?

<רונן לוי: זה מה שהיא כתבה, התלמידים קורנים מאושר.

<רונן לוי: אפשר לעשות חינוך אחר ולצאת מהמסגרות האלה שיושבים פה מדברים על אותם דברים כבר 50 שנה, ומדברים על אותם דברים, סליחה על הביטוי – כל הזמן ממחזרים אותו דבר.

<רונן לוי: אני אבוא לפה גם שנה הבאה ויהיה אותו דבר.

<רונן לוי: צריך ללכת לבית הספר וללמד את המורים רכב, אם עכשיו מורה למד רכב לפני 40 שנה, הם אנשים נהדרים, אני רואה אותם, הם מחבקים את הילדים, באמת כולם עושים עבודת קודש, אבל בייבי סיטר.

<רונן לוי: לא מלמדים.

<רונן לוי: צריך להתחיל לפתוח בתי ספר, לא בייבי סיטר - - -

יעקב מרגי: אבל המגמה שבתי הספר יוצאים מתחום בתי הספר ב- - - כמו שהציג עופר - - -

<רונן לוי: אין, לנו בחינוך התעשייתי, ואני באמת אוהב את זה ואני מחזיק אצלי עובדים במוסך, הם לא יוצאים, ההנדסאים לא יודעים מה זה רכב.

יעקב מרגי: ברור.

<רונן לוי: י"ג-י"ד יוצאים הנדסאים, הבוגרים גם לא יודעים מה זה רכב.

<רונן לוי: לא יודעים.

<רונן לוי: אין מורים.

<רונן לוי: מורים לא יודעים מה זה רכב, איך התלמידים יידעו?

<רונן לוי: זה אחד - - -

יעקב מרגי: ובוגרי בתי הספר התעשייתים?

<רונן לוי: אמרתי, הם לא מגיעים אלינו.

<רונן לוי: מי שמגיע לחימוש, יושבים פה חבר'ה של החימוש, לוקחים מהספרות, מתקשורת – אלה שעשו ספרות ותקשורת – עושים להם שמונה שבועות קורס, מתחילים להחליף ברקסים וזה.

<רונן לוי: אין.

<רונן לוי: שתבין, לא מגיעים אלינו מהחינוך התעשייתי, שזה אלפים של תלמידים – לא מגיעים למוסך.

יעקב מרגי: לא מגיעים.

<רונן לוי: לא מגיעים בצדק.

<רונן לוי: כי אף אחד לא חיבר אותם, אף אחד לא כיוון אותם ולא בנו את התשתית של הדבר הזה של החינוך התעשייתי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שהצגת את זה נכון והיטב.

יעקב מרגי: דוד ארז ולאחר מכן ניתן לך, יוסף.

יעקב מרגי: דוד ארז נמצא איתנו?

יעקב מרגי: הספיק לצאת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין ואנחנו נעשה סיכום לדיון הזה.

יוסף ג'בארין: רק שתי הערות שיש לי לדיון.

יוסף ג'בארין: הערה אחת, כשאני מסתכל על אחוזי הזכאות לבגרות בחברה הערבית ואני בודק גם את הבגרות האיכותית, מה שיכול להכניס אותם ל - - - ואני רואה שאנחנו מגיעים בקושי ל- 25%- 20%, זה אומר שיש לנו כמעט 80% שהם פשוט לא ילכו למוסדות להשכלה גבוהה.

יוסף ג'בארין: ולכן הנושא הזה, בהתחשב, בלי להתחשב בהסללה, נהיה נושא סופר חשוב מבחינת איך נצליח שבכל זאת הצעירים הללו יהיו עם הכשרה מקצועית כלשהי.

יוסף ג'בארין: אבל מה שאני אומר, שאני מרגיש שחסר מידע בשיח הכללי, בציבור, לגבי צרכי השוק.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אני נתקל הרבה בנתונים, כמה יש לנו עורכי דין בישראל יחסית למדינות אירופאיות, מה לגבי רופאים, מה הממוצע וכדומה, אבל כשזה מגיע למקצועות כמו נגרים, מוסכניקים וכו' וכו' – כמעט ואין לך מידע בשוק.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאלה נתונים מאוד חשובים כדי שאנחנו נבין את התמונה בכללותה, ואני מקווה שמידע כזה יהיה פעם זמין כדי שנוכל לראות איפה החברה בישראל עומדת לעומת חברות אחרות, מהם הצרכים הקיימים, שאני אוכל לייעץ לצעיר שאין לו בגרות ורוצה ללכת יותר למקצועות האלה, מה לייעץ לו וכדומה, אז לכן אני מאוד הייתי ממליץ שהמידע הזה יהיה יותר זמין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<תמיר נוימן: תמיר נוימן, מספנות ישראל.

<תמיר נוימן: אני 25 שנה בתעשיה בתפקידים של משאבי אנוש, כוח אדם.

<תמיר נוימן: אני הגעתי מהצפון, מהפריפריה, ואני גר שם.

<תמיר נוימן: מרחוק מאוד הגעתי – מגשר הזיו.

<תמיר נוימן: גדלתי בקיבוץ, לא עשיתי בגרות, התחלתי את כל מהתתחלה.

<תמיר נוימן: הוסללתי למסלול מאוד בעייתי מבחינת מסלול לימודים, אבל אני נמצא פה היום ואני רוצה להציג את המצוקה הקשה של התעשיינים בתחום של עובדי ייצור.

<תמיר נוימן: הייתה פה התייחסות שאני לא מבין אותה לגבי מסגרים, רתכים, חרטים וכיוצא בזה – האנשים האלה זה מייסטרים בתחומם, זה אמנים, זה אנשים שאתם לא מסוגלים להעריך את הידע האדיר שהם צריכים על מנת לייצר.

<תמיר נוימן: בסופו של דבר, מכוניות, מטוסים, אוניות – בסופו של דבר עושים את זה מברזלים, ואת הברזלים מכינים האנשים האלו.

<תמיר נוימן: אני עושה בשנה האחרונה כל מאמץ אפשרי להשיג את האנשים – אני לא מצליח.

<תמיר נוימן: אנחנו הולכים להביא מסגרים, רתכים וחרטים מגרמניה, מרומניה, מכל מדינה שאפשר, ואני כבר יודע שזה קורה בארץ – חברים שלי עושים את זה.

<תמיר נוימן: כשאני מדבר על דרכים, אני מדבר גם על משרד הכלכלה שיוצג פה על ידי שולי וגם על משרד החינוך.

<תמיר נוימן: הוויכוח הפוליטי מי עושה מה הוא אותי לא מעניין כשאני צריך אנשים.

<תמיר נוימן: זה אתם צריכים לבחור.

<תמיר נוימן: ואתם באמת צריכים לעשות סדר בעניין הזה.

<תמיר נוימן: אז היינו במסגרת תעשידע באום אל פחם, עשינו שם שלושה אנשים מצגת לכל בית הספר, בחרנו את ארבעת התלמידים הכי טובים, זה פרויקט שאנחנו עושים אותו כבר שנתיים, ואני מקווה שבתום השנה הזו, ביוני, כשהם יסיימו י"ב, הם יתחילו לעבוד אצלנו.

<תמיר נוימן: אבל זה טיפה בים.

<תמיר נוימן: הביקוש למקצועות האלה זה נמוך.

<תמיר נוימן: מעבר לארבעה שאנחנו עושים בתעשידע, אנחנו עושים עם משרד הכלכלה, יש לנו עשרה חניכים, לכל חניך מוצמד חונך ושוב אני אומר – זה טיפה בים.

<תמיר נוימן: מה שמדינת ישראל גורמת בסופו של דבר, זה לזה שהתעשיה הזו או שהיא תצא החוצה, ואנחנו החברה היחידה בארץ שבונה אוניות, יש עוד מפעל קטן של רמתא בדרום, אבל לא בסדר גודל שלנו.

<תמיר נוימן: זה לא יהיה, כי אין לי את מקצועות הבסיס - - -

יעקב מרגי: תעשיה אווירית באר שבע.

<תמיר נוימן: נכון.

<תמיר נוימן: אין לי את מקצועות הבסיס.

<תמיר נוימן: היינו ביריד בסכנין, שלושה אנשים, שש שעות, ארבעה קורות חיים.

<תמיר נוימן: חיפשתי ממקצועות הליבה, ואני קורא להם מקצועות הליבה, שהם המייסטרים של התעשיה הכבדה, תעשיית ההיי טק של הלואו טק, כמו שאנחנו בונים אוניה, מי שראה קוקפיט של אוניה, זה לא קורקינט, זה כלי שעולה מאות מליונים – ארבעה קורות חיים לא רלוונטיים.

<תמיר נוימן: הלכנו, ישבנו שם, כשישים מעסיקים - - -

חנין זועבי: הם למדו מקצוע באוניברסיטה?

<תמיר נוימן: כן, זה יריד תעסוקה לבוגרים - - -

חנין זועבי: בוגרי אוניברסיטה.

<תמיר נוימן: - - יריד תעסוקה לבוגרים, התעניינות מאוד מאוד נמוכה.

<תמיר נוימן: בעיני, אני אומר, או שהתעשיה תצא החוצה או שאנחנו ניקח עובדים לכאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אבל בואו, חבל שבדיון הזה לא צפה הנקודה הזו, ניקח את צה"ל.

יעקב מרגי: צה"ל לפני 20 שנה ו- 30 שנה, עם הסדנאות שלו, ועם הימ"חים שלו, החזיק מכונאים, רתכים, חרטים - - -

<תמיר נוימן: הוא קיבל תלמידים, חבר הכנסת.

<תמיר נוימן: הוא קיבל ממערכת החינוך - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, אני זוכר כשדיברת לא הפרעתי לך.

יעקב מרגי: ייצר אותם, הוא ייצר לנו בעלי מקצוע.

יעקב מרגי: בשנים האחרונות הכל מיקור חוץ.

יעקב מרגי: אז יש מתח.

יעקב מרגי: יש תהליכים בחברה הישראלית - - -

<תמיר נוימן: לא הבנתי, למה אתה קורא מיקור חוץ?

יעקב מרגי: אני אומר לך, תקשיב.

יעקב מרגי: אם צה"ל, בימ"חים שלו החזיק חשמליות והחזיק סדנאות למכונאות רכב וחשמלאי רכב ורתכים ומסגרים, התמחו שלוש שנים החיילים האלה, עבדו בזה, התחברו למקצוע, יצאו לאן?

יעקב מרגי: נשפכו אל תוך התעשיה.

יעקב מרגי: היום אין את זה.

יעקב מרגי: היום יש את זה במינונים נמוכים.

יעקב מרגי: רוב התחזוקה של כלי הרכב או הדברים האחרים, היום, אפילו התעשיות הבטחוניות שהם היו אוטונומיים ששאפו תמיד שהכל נעשה אצלם בגלל הסיווג הבטחוני, כבר שם יש מיקור חוץ.

יעקב מרגי: אז יש מחירים לתהפוכות האלה.

יעקב מרגי: אני לא בא עכשיו, הפתרון לא נמצא במקום אחד - - -

חנין זועבי: לא הבנתי.

<תמיר נוימן: אני גם לא.

יעקב מרגי: עוד מחסור, עוד סימפטום למחסור של ידיים עובדות בתעשיה.

יעקב מרגי: צה"ל הוא עתיר כוח אדם, נכון?

יעקב מרגי: במקצועות האלה - - -

חנין זועבי: עתיר כוח, כן.

יעקב מרגי: את אוהבת את זה.

יעקב מרגי: עתיר כוח אדם.

יעקב מרגי: הוא הוציא למשק הרבה בעלי מקצוע בעבר, יותר מאשר היום - - -

<קריאה: אבל הוא שואב יותר ממה שהוא מוציא.

יעקב מרגי: רגע, בתחומים האלה של התעשיה.

יעקב מרגי: זה עוד פן שלא הוצג פה וחבל שלא ביקשתם רשות דיבור, אבל אני הארכתי את הדיון, הדיון היה מיועד להיות שעה וחצי, הוא כבר שעתיים פלוס אז אני רוצה לסכם את הדיון.

<קריאה: רק למה נדחתה ההקמה של המועצה המשולבת בעצם?

<קריאה: המייעצת.

<קריאה: המייעצת.

<קריאה: יום ראשון הועלתה - - -

יעקב מרגי: זו שאלה שאני לא יודע, תשאל את הממשלה.

יעקב מרגי: אתה יודע שאנחנו - - - למדת אזרחות?

יעקב מרגי: אחד הדברים הראשונים שלומדים באזרחות זה עקרון הפרדת הרשויות.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: אין ספק שלא מיצינו הכל, אבל הדברים מועלים ואל תזלזלו במה שנאמר פה, למרות שתבוא בשנה הבאה, אתה תסבול ממחלות אחרות, לא בדיוק אותו דבר.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: - - - יש התקדמות מצד אחד.

<רונן לוי: לא מזלזל, נהפוך הוא.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על המחסור באנשי מקצוע בתעשיה והגיעה למסקנה שיש לעשות פעולה משולבת של משרד החינוך, העבודה, אני כבר לא יודע איך לקרוא למשרד הזה, העבודה והרווחה והתעשיה, לשיפור תדמית המקצועות הטכנולוגיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון הפעלת מערכת מקצועית אוביקטייבית להכוונה מקצועית בטרם ישובצו תלמידים למגמות אותם הם בוחרים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תכנית פעולה להתגברות על המחסור במקצועות ההוראה של המקצועות הטכנולוגיים, אנחנו מכירים את הקושי הזה גם באקדמיה.

יעקב מרגי: גם המרצים במקצועות ההנדסה, זה לא כפפה ליד כל מורה לפיזיקה.

יעקב מרגי: אז שוב, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.