ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 270, 2016-09-01 08:00

יעקב מרגי: אתה יודע שהוא חבר קבוע בוועדה אצלי.

<עבדאלרחמן מוסא: תודה לך, אדוני, זה כבוד לי.

יעקב מרגי: הכבוד שלנו.

<עיסא ג'אבר: תראה, הוא רק חזר ממוסקבה וחזר עם כובע ממש אינטליגנטי.

יעקב מרגי: יש לך מזל שהוא הביא רק כובע, הוא יכול היה להביא גם משהו אחר.

<עיסא ג'אבר: רות לסרי היא המפקחת על החינוך העל יסודי שלנו, אבי שמר הוא מנהל המחוז ברשות לבטיחות בדרכים.

<עיסא ג'אבר: שמוליק, שמואל פניאל הוא המנכ"ל של המועצה.

<עיסא ג'אבר: עימאד הוא הקב"ט של המועצה ואחראי - - - מוחמד, רכז מחלקת ההנדסה, נכנס אלינו החתן של היום, ראג'י, מנהל מחלקת החינוך.

<עיסא ג'אבר: ראג'י הוא לא מאבו גוש.

יעקב מרגי: אנחנו באנו להפריע לך היום.

<ראג'י מנסור: להיפך, אתם מחזקים.

<עיסא ג'אבר: הוא היה עסוק - - -

יעקב מרגי: אמרתי, באנו להפריע לו היום.

<עיסא ג'אבר: ראג'י ניהל את מחלקת החינוך הכי גדולה במגזר הערבי בעבר, הוא היה מנהל מינהל החינוך של נצרת, אחר כך היה המנכ"ל של עיריית נצרת וכשאני נבחרתי להיות ראש מועצה אמרתי שמי שינהל את המערכת היקרה לנו הזאת זה רק ראג'י.

<עיסא ג'אבר: ואז הבאנו אותו מנצרת והוא מנהל את המערכת ביד רמה.

<עיסא ג'אבר: חברים, שוב פעם אני אומר, אני רוצה לברך את חבר הכנסת, יושב ראש ועדת החינוך, מר יעקב מרגי, על זה שבחר לפתוח את שנת הלימודים באבו גוש, היישוב השכן לעיר הבירה, ולדעתי הבחירה הזאת, יחד עם שאר החברים, חברי הכנסת, הנוכחים, הרכזים של הוועדה ואחרים, זה לא בא סתם, כי לדעתי הם ראו ביישוב שלנו גם מקום שראוי באמת לתשומת לב ולסיור כזה שגם יתרשמו ממה שנעשה וגם יסייעו ויתמכו בנו, במה שחסר.

<עיסא ג'אבר: אנחנו נמצאים באיזה שהוא מקום שיש לנו הישגים משמעותיים, אבל גם הפערים עוד קיימים בחלקים מסוימים.

<עיסא ג'אבר: כשנעבור לתיכון גם נתכנס לסיכום הסיור שלנו ונשמע את החברים ונלמד באמת גם דרך המספרים את המספר הקיים במערכת החינוך היישובית.

<עיסא ג'אבר: בגדול, היישוב הזה, חברים, הוא היישוב הכי ותיק באזור כאן, בהרי יהודה, זה יישוב שיושב על הקרקע עם האוכלוסייה ומשפחת אבו גוש הגדולה, לפחות 500 שנה, כאשר האוכלוסייה הנמצאת כאן מהווה משפחה אחת גדולה, משפחת אבו גוש, כאשר כולם משתייכים לבית אב אחד.

<עיסא ג'אבר: זה בוודאי גורם לסולידריות והזדהות והכול, אבל גם יש לנו בעיות מסוג אחר, שבשנים האחרונות נאלצנו לפתוח בית ספר לחינוך מיוחד כוללני, גם בגלל בעיות וליקויים שנובעים ממומים ובעיות של נישואי קרובי המשפחה.

<עיסא ג'אבר: גם בנושא הזה פנינו לגורמים בממסד הבריאות וברווחה וניהלנו כאן פרויקט משמעותי בסיוע של הדסה מספר שנים והגברת המודעות בקטע הזה ולדעתי גם הייתה תועלת רבה מהפרויקט הזה.

חיים ילין: מה זאת אומרת?

חיים ילין: איך זה מתבטא?

<עיסא ג'אבר: אצלנו נהגו לפי המנהג המקומי, שבן הדוד מתחתן עם בת דוד.

<עיסא ג'אבר: אז לפחות אחרי שכמה שנים ניהלנו את הפרויקט הזה של הגברת המודעות לבעיות ולמחלות וכל זה, אז הנישואין גם מתנהלים בתוך היישוב אבל מתרחקים מקרבה ראשונה.

יעקב מרגי: היום יש בדיקה גנטית שאפשר ל - - -

<עיסא ג'אבר: כן, יש כאלה שעושים גם בדיקות.

חיים ילין: עושים יותר בדיקות?

<עיסא ג'אבר: נכון, כי כולנו בדעה שבמדע אין מה לשקר, צריכים לעשות את הבדיקות ועושים את הבדיקות.

<עיסא ג'אבר: לכן זה חשוב מאוד שהדור הצעיר ימשיך להיות במודעות כזאת, שלא ניקלע למצב שיש לנו יותר ויותר מומים מולדים.

<עיסא ג'אבר: האוכלוסייה, יש לנו גידול טבעי שהולך וקטן.

<עיסא ג'אבר: לפני מספר שנים אחוז הגדילה באוכלוסייה כאן היה 3.5, היום עומדים על 2.4.

חיים ילין: הממוצע, מה אתה רוצה?

<עיסא ג'אבר: בקיצור משתכנזים.

<עיסא ג'אבר: משפחה צעירה, בין שניים, מקסימום שלושה ילדים.

<עיסא ג'אבר: הדבר הזה גרם לנו השנה לסגור שני גני ילדים, נכון ראג'י?

<ראג'י מנסור: נכון.

<עיסא ג'אבר: אני שמח, אני לא כועס.

<עיסא ג'אבר: אני שמח שגם גודל האוכלוסייה מתייצב ויש יותר מודעות וחשיבה איך לגדל את הדור החדש, את הילדים.

<עיסא ג'אבר: זה מראה שהדור הצעיר הוא יותר משכיל, יותר מודע, זה לא רק להביא ילדים בלי לחשוב איך לגדל אותם.

יעקב מרגי: רמת החיים הולכת ועולה?

<עיסא ג'אבר: רמת החיים הולכת ועולה ברמה המשפחתית, אבל ברמה היישובית לא, אנחנו עוד באשכול 2 בסולם הסוציואקונומי, מהרבה סיבות.

<עיסא ג'אבר: אין לנו אזור תעשייה, אין לנו משאבים מבחוץ.

<עיסא ג'אבר: המפרנס הוא אב הבית, האבטלה בקרב הנשים גדולה, אבל אנחנו מנסים לאט לאט לשפר את המצב הזה מול גורמים שונים בממשלה.

<עיסא ג'אבר: מערכת החינוך היישובית היא מערכת קטנה יחסית, אבל ככל מערכת יישובית, יש לה את כל ההיבטים ואת כל הבעיות ואת כל ההישגים.

<עיסא ג'אבר: יש לנו חמישה בתי ספר, שני בתי ספר יסודיים ו - - -

יעקב מרגי: כמה מונה כל בית ספר?

<עיסא ג'אבר: יש לנו אוכלוסייה קרובה ל-1,750 ילדים בכל המערכת מגני הילדים עד התיכון.

<עיסא ג'אבר: לפני שלוש שנים המערכת הזאת הייתה יותר גדולה כי ילדי היישובים השכנים, עין נקובא ועין רפא למדו אצלנו.

<עיסא ג'אבר: לפני שלוש שנים הייתה הפרידה מהילדים השכנים כאשר משרד החינוך, יחד עם המועצה האזורית מטה יהודה, המופקדת על היישובים האלה בנו להם בית ספר נפרד וזה באמת נתן לנו לנשום יותר לרווחה ולהתכונן לתכניות ייחודיות יותר וגם להם היה יותר קל.

יעקב מרגי: יש ילדי אבו גוש שיוצאים החוצה ללמוד?

<עיסא ג'אבר: יש לנו עד היום כ-200 ילדים מכל הגילאים שלומדים מחוץ למסגרת הקיימת ולזה יש מספר סיבות.

<עיסא ג'אבר: אחת הסיבות שאנחנו כאן מערכת שקולטת את כל הילדים בלי סלקציה.

<עיסא ג'אבר: בעל יסודי יש לנו בעיות, שהילדים שאין להם מסגרת מתאימה מפריעים לילדים שהולכים לבגרויות, אז חלק מההורים אומרים לך 'אני רוצה ראש יותר שקט, אני רוצה שהילד שלי ילמד רק במסגרת של בגרות'.

<עיסא ג'אבר: השנה אנחנו נכללנו בין 270 בתי ספר שזכו להוקרה ולדירוג בזה שאנחנו הצטיינו בחינוך לערכים, בפעילות חברתית.

<עיסא ג'אבר: מבחינת בגרויות ההישגים שלנו הם בגדר של 40%, אבל זה מכלל המחזור, כאשר יש לנו בעיה כאן שהרבה ילדים רשומים כתושבי המקום והם לא נמצאים כאן ואנחנו התלוננו על זה מול משרד הפנים, ויש לנו גם אוכלוסיית תלמידים שהיא לא מתאימה לחינוך העיוני ולומדת בחינוך העיוני מחוסר ברירה כי אין לנו בית ספר טכנולוגי או מקצועי.

<עיסא ג'אבר: הם מורידים את הרמה של הישגי הבגרות, אבל מבין אלה שניגשים יש לנו קרוב ל-80% הצלחה בקרב הניגשים.

<עיסא ג'אבר: כשמחלקים את זה למחזור אנחנו במצב לא טוב.

<עיסא ג'אבר: דבר נוסף, יש לנו שני בתי ספר לחינוך מיוחד.

<עיסא ג'אבר: אחד ארצי, מנוהל על ידי רשת פרטית בשם רנד, שזה ללקויות קשות.

<עיסא ג'אבר: יש לנו מעט ילדים מאבו גוש שם ובית הספר שלנו, של הרשות, שזה בית ספר ללקויי למידה והפרעות התנהגות, שהיום הוא נחשב מבתי הספר הטובים במחוז ובקרוב אנחנו חונכים את המבנה החדש שלו, בעלות של 15 מיליון שקל, שזה יהיה לדעתי בית הספר הכי יפה והכי מפואר במחוז.

<עיסא ג'אבר: אז אנחנו נשמח להזמין אתכם לחנוכה, יחד אולי עם השר ועם מנהל המחוז, בתאריך שייקבע בהמשך, אולי באוקטובר.

<עיסא ג'אבר: בבית הספר הזה אנחנו מקבלים ילדים מהיישובים השכנים וגם לפעמים מירושלים ויש לנו ילד או שניים מלוד אפילו, כי אנחנו חושבים שהחינוך צריך להיות שוויוני, אם יש מקום למה לא?

<עיסא ג'אבר: במיוחד לילדים בעלי צרכים מיוחדים שהם ילדים שזקוקים תמיד לתמיכה וחיזוק מכולם.

<ראג'י מנסור: הפרעות התנהגות, בכל האזור אין בית ספר כזה.

יעקב מרגי: יש מקומות רבים בארץ שאין את אותם מענים.

יעקב מרגי: אנחנו מתמודדים עם בקשות לסיוע, ניידות גבוהה.

<עיסא ג'אבר: בית הספר הזה בעצם, אולי לראשונה בתולדות המדינה, הוקם בצו של שר, כי כאן האוכלוסייה שלנו, חלק מחברי המועצה לא האמינו שבית הספר יקום כאן או שיש צורך בבית ספר כאן, או יש הורים שלא רצו לחשוף את הילדים שלהם בתוך הקהילה.

<עיסא ג'אבר: אבל אנחנו האמנו שהילדים בעלי הצרכים המיוחדים צריכים לגדול בסביבה הטבעית שלהם וללמוד בשפת האם שלהם, כי אז אנחנו חילקנו אותם למספר בתי ספר במגזר היהודי והילד חזר הביתה, מבולבל, לדבר עברית או ערבית?

<עיסא ג'אבר: היום ברוך ה', בית ספר שנתמך על ידי משרד החינוך, בהנהגתה של המפקחת לשעבר, ז"ל, ד"ר ורד דרש, היא דחפה והקמנו אותו בצו של השרה דאז יולי תמיר, בשיתוף פעולה איתנו ושהקמנו את בית הספר וברוך ה' בית הספר הזה הלך וגדל והתבסס והיום, עם המבנה החדש, הוא יהיה בין המובילים בחינוך המיוחד במחוז.

<עיסא ג'אבר: בית הספר העל יסודי אצלנו זה בית ספר שש שנתי, מקיף, מ-ז' עד י"ב, בית הספר עבר מספר טלטלות, העברנו אותו בתקופה לרשת פרטית, לא נרשמו הרבה הצלחות שם, החזרנו אותו לחיק המועצה לפני שלוש או ארבע שנים בערך.

<עיסא ג'אבר: אנחנו מנסים לשפר את המבנה הארגוני וגם לחזק את הצד הפדגוגי בתוכו, לחזק את הרצף הפדגוגי בין החטיבה לבין התיכון והשנה בחרנו בהנהלה חדשה בשיתוף עם הפיקוח, משרד החינוך, על מנת לעקוב ולבסס את בית הספר באופן יותר טוב, כי אין לנו עוד בתי ספר ולדעתי בית הספר הזה מבחינה פיזית הוא בית ספר מהיפים והטובים בארץ, אבל צריכים לחזק את הפדגוגיה, את המורים, ולעשות כל דרך שבית הספר כן יצליח ושכל הגורמים ישתפו פעולה על מנת לחזק את הצד החינוכי, ערכים וגם את הנושא ההישגי.

יעקב מרגי: תתייחס, ברשותך, לכוחות ההוראה.

<עיסא ג'אבר: כוחות ההוראה.

<עיסא ג'אבר: ברמה היישובית בשנים האחרונות יש לנו הרבה בוגרות ובוגרים של המכללות להכשרת מורים ואפילו יש לנו אחוז לא מבוטל של מורות ומורים שמלמדים מחוץ ליישוב.

<עיסא ג'אבר: אבל בית ספר על יסודי, שזה אולי סקלה אחרת, רצינו מורים בוגרי אוניברסיטאות, עם תואר שני ותעודת הוראה ולא תמיד מצאנו אותם ביישוב, אז קלטנו מורים מבחוץ.

<עיסא ג'אבר: זה לא קל, כי אנחנו מבחינה גיאוגרפית יישוב קצת מבודד מהמגזר הערבי.

<עיסא ג'אבר: היה מנהל שהגיע מהגליל העליון, נאחף, ליד דיר אל אסד.

<עיסא ג'אבר: איך הוא היה יכול להגיע כל בוקר ולחזור?

<עיסא ג'אבר: אז היו לנו תקלות.

<עיסא ג'אבר: כשהיו תקלות זה השפיע ישירות על בית הספר ולכן השנה - - -

<רות לסרי: עד היום יש קבוצה לא מבוטלת של מורים שמגיעה מהצפון, בחטיבה העליונה יש בעיה קשה.

יעקב מרגי: אני מכיר את התופעה מהדרום, כמות של מחסור בדרום.

<עיסא ג'אבר: כן.

<עיסא ג'אבר: עכשיו יש לנו גם קאדר מקומי, לאט לאט הוא נכנס לבית הספר.

יעקב מרגי: אתה לא סובל מהקטע הזה שיש לך מורה לא איכותי ואתה לא יכול להזיז אותו בגלל הקרבה או ה - - -

<עיסא ג'אבר: לא.

<עיסא ג'אבר: לפעמים יש לנו מקרים כאלה, אבל עם הפיקוח אנחנו מתגברים.

<עיסא ג'אבר: יש כאלה שהוצאנו אותם לפנסיה מוקדמת, יש כאלה שבאמת הייתה העברה יזומה.

<עיסא ג'אבר: אני אומר לך משהו ואני מאמין בדבר הזה.

<עיסא ג'אבר: אני לא מוכן לקבל מורה שהמערכת תסבול בגללו.

<עיסא ג'אבר: אז נכון שלמורה יש את הזכויות ואנחנו בקשר מתמיד עם ארגון המורים, מזכיר הסניף בירושלים הוא ידיד טוב, מבין אותנו, כי אנחנו תמיד שואפים לצוות הכי טוב, כי החיילים האמיתיים שעובדים בשטח אלו המורים.

<עיסא ג'אבר: אם אין לנו מורים מוכשרים ומתאימים ויכולים באמת לתרום את חלקם כפי שצריך, חבל על הזמן.

<עיסא ג'אבר: ולכן בית הספר הזה, כל פעם אנחנו מנסים להכניס כמה שאפשר קאדר יותר עם שייכות, יותר מוכשר ושיכול לתרום יותר.

<עיסא ג'אבר: לפעמים אנחנו לא מצליחים בכל התחומים, אבל זאת המציאות שלנו.

<עיסא ג'אבר: היום יש לנו מהמשולש יותר מורים, שהמשולש לא רחוק יחסית מפה, גם המנהל החדש הוא מהמשולש, מטירה, ועושה לפחות רושם טוב שהוא כן יוביל את המערכת כפי שצריך, אבל אני סומך גם על מנהל מחלקת החינוך שהוא ילווה אותו וגם ייתן לו כתף על מנת שהוא יצליח.

<עיסא ג'אבר: ועדת החינוך של המועצה מתכנסת מדי פעם ואנחנו מעדכנים אותם על מה שקורה.

<עיסא ג'אבר: לפני כמה ימים היה לנו כינוס של הוועדה, שאנחנו עוקבים אחרי כל מה שקורה במערכת ורוצים להגיע למצב האידיאלי, עם הישגים, עם חינוך לערכים, עם חינוך אמיתי, כי אני, בתור מחנך לשעבר, תמיד אמרתי שמערכת החינוך היא לא מפעל הישגים, זאת מערכת שצריכה לטפל בכל ילד וילד לפי היכולת שלו.

<עיסא ג'אבר: זה שהנושא ההישגי חשוב בשביל המדד, אין לנו עוד מדד אחר בשביל למדוד את הילדים, אבל במקביל המערכת צריכה לפעול כמערכת חינוך ולא כמפעל של הישגים בלבד.

<עיסא ג'אבר: על זה שמנו את הדגש ולכן קיבלנו ציון גבוה בנושא של חינוך לערכים.

<עיסא ג'אבר: יש לנו מערך טוב גם של מפגשים של תלמידים מאבו גוש, מהשכנים, מהמגזר היהודי, פרויקטים שמתמשכים שנה-שנתיים, זה לא מפגש חד פעמי ולכן הדבר הזה גם חושף את האוכלוסיות לדברים מאוד מהותיים וטובים, מסלק ושובר הרבה סטריאוטיפים שקיימים בקרב בני נוער, כי אנחנו באמת מערכת שרוצים לראות בכל ילדי המדינה שווים, מכבדים איש את רעהו, וחיים חיים משותפים.

<עיסא ג'אבר: הדבר המעיק על כל המערכת ועלינו כאוכלוסיות מהמדינה זה הנושא של הדעות הקדומות.

<עיסא ג'אבר: לפני שנתיים-שלוש חנכנו מסגד הכי מפואר בארץ, בתמיכה של האחים מצ'צ'ניה ואני הפכתי אותו גם למרכז מבקרים.

<עיסא ג'אבר: אני רוצה שבהזדמנות, היום או במועד אחר, תבקרו שם.

<עיסא ג'אבר: מגיעים אלינו מאות או אלפים בני נוער מהדרום, מהצפון, מהמגזר היהודי, ללמוד מה זה מסגד.

<עיסא ג'אבר: יש כאלה שמעולם לא היו במסגד ולדעתי מסגד זה כמו בית ספר, יש לו מסר, יש לו - - -

יעקב מרגי: ביקור במסגד הגדול באיסטנבול זה כרטיס כניסה?

<עיסא ג'אבר: זה דומה.

<עיסא ג'אבר: מי שבנה זה הטורקים כאן.

יעקב מרגי: הייתי שם בזמן תפילה.

יעקב מרגי: אתה יודע שיהודי יכול להתפלל במסגד ולא יכול להתפלל בכנסייה.

<עיסא ג'אבר: גם המוסלמי אותו דבר.

<קריאה: אבל יש יהודים שלא נכנסים לכנסיות.

<יהודית גידלי: אבל למסגד אין בעיה.

<עיסא ג'אבר: חברים, אני כאן סיימתי, אני אתן את הכבוד, הכבוד לנו, שהיושב ראש יציג את הדברים.

יעקב מרגי: קודם כל הכבוד הוא לנו להתארח כאן.

יעקב מרגי: אנחנו לא עושים את זה כ - - - אנחנו לא מרגישים שאנחנו עושים את זה כאיזה מחווה מיוחד לעיר אבו גוש, למרות שאתם מרגישים כך ומותר לכם להרגיש כך.

חיים ילין: אתם עיר?

יעקב מרגי: היישוב.

יעקב מרגי: אני חוזה פני עתיד, מועצה מקומית.

יעקב מרגי: טוב שאתם מרגישים כך, אני לא מרגישים שאנחנו עושים מחווה.

יעקב מרגי: כיו"ר ועדת החינוך אני שמתי בשנה האחרונה, מי שמכיר את חתך הדיונים שקיימתי וחברי הכנסת כאן, אני שוב רוצה לציין, יש לנו פה נוכחות די מרשימה יחסית לסיורים, יושבת איתנו מירב בן ארי, שהיא מתמידה בסיורים, חבר הכנסת חיים ילין - - -

חיים ילין: שהיא בכלל מתמידה.

<עיסא ג'אבר: היית ראש עיר, לא?

יעקב מרגי: כן, היה ראש מועצה אזורית.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: ופעם ראשונה שאני, אחרי עשר שנים, פותח שנת לימודים לא בעוטף עזה.

יעקב מרגי: וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, למרות שהוא לא חבר ועדה, ואני מעריך זאת.

יעקב מרגי: מי שלא מכיר את חתך הדיונים שקיימנו, נתתי דגש לא מבוטל לצרכים מיוחדים במערכת החינוך, שזה, אל"ף, אוכלוסיות החינוך המיוחד, המגזר הערבי, לצערי הרב את המגזר החרדי קצת הזנחתי - - -

אוסאמה סעדי: זה מוקלט.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אבי עליו השלום אמר 'מה שאתה מוציא מהפה לא שלך, קח את זה בחשבון'.

יעקב מרגי: לכן אצלי לעולם לא תשמע אוף דה רקורד.

חיים ילין: מה שהוא אמר זה לא שלי.

יעקב מרגי: זה כבר לא שלי, זה בבעלות כולם.

אוסאמה סעדי: היום כולם מכירים, אבל איך מבצעים את ה - - -

יעקב מרגי: יש יו"ר ועדת כספים, יש סגן שר חינוך חרדי, יש שר פנים חרדי, אז יש לי את הפריבילגיה הזו להשקיע שעות רבות בצרכים של מערכת החינוך במגזר הערבי ובחינוך המיוחד ושלל הנושאים.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר בצורה חד משמעית, היום כבר מדברים, מדברים בראש מורם ולא מסתכלים למטה כשמדברים על הפערים בחברה הישראלית וכרגע, אם אנחנו מתעסקים בפתיחת שנת הלימודים, הפערים במערכת החינוך, זה כבר לא פריפריה ומרכז רק, זה פריפריה בתוך פריפריה ופריפריה בתוך מרכז ומגזרית.

יעקב מרגי: אין ספק שיש להדביק פערים רבים בחינוך במגזר הערבי.

יעקב מרגי: היום מדברים על זה הרבה, מכירים בצורך, אבל לצערי הרב, פרקטיקת היישום היא כבדה ומתמהמהת וצריך לשים יד, ואני אומר לך שאני הולך לדחוף את העגלה הזאת בדיון בוועדת החינוך שהיה בשבוע שעבר, לפני כעשרה ימים, ועדה שמשודרת בערוץ הכנסת, סקרו שר החינוך והמנכ"לית את פתיחת שנת הלימודים ועמדתי בפתיחת דבריי לקבל הסברים על כך ש-5,000 ילדים בפזורה הבדואית לא מגיעים לגני הילדים במערכת החינוך, לא רשומים, לא קיימים ואף אחד לא צועק ולא זועק וצריך לעצור את זה.

יעקב מרגי: במקום התחייב שר החינוך במקום להקצות 50 מיליון רק למערך ההסעות ומערך טיפול לתת לגנים.

יעקב מרגי: זה נובע מכך שמציפים דברים על השולחן.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, ראיתי את הצער שיש בדבר כשהצגת, שחלק מהתלמידים, בגלל שאתה לא עושה סלקציה יוצאים החוצה.

יעקב מרגי: אל תצטער על כך, אני לא יודע מה עדיף, לעשות סלקציה בתוך היישוב או לחיות עם זה שהילדים שלך הטובים שואפים להשיג.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, קודם כל טוב שאין פה סלקציה.

יעקב מרגי: לא חוכמה להגיע להישגים עם ילדים בריאים, עם ילדים שיש להם בבית חוזק חברתי כלכלי, שייכות, זה לא חוכמה, החוכמה והאתגר הגדול הוא לתת את המענים שהמערכת נותנת לאותם ילדים שצריך לדחוף קצת מאחורה.

יעקב מרגי: אני אומר תמיד, אנחנו יודעים לעשות את זה בטירונות, החזקים דוחפים במסעות את החלשים, ככה אנחנו צריכים לעשות בחברה, בחברה, בממשלה, כל אחד בתחומו, לדחוף מאחורה, החזק יאמר לחלש קדימה.

יעקב מרגי: אני חושב כך.

יעקב מרגי: אני פונה גם בסיכום לומר את זה, כשאני שומע על 40% ואני שומע שחלק, הטובים, מוצאים להם מסגרות, זה לגיטימי, כל הורה רוצה לתת לילד שלו, צריך, יכול להיות שיש, קבוצת מיקוד מיוחדת ליישוב הזה.

יעקב מרגי: לא שהיישוב הזה צריך לקבל, אבל היישוב הזה בטבורה של מדינת ישראל, אבו גוש בסמיכות לעיר הבירה, לעיר ירושלים, יש להם תועלות רבות בתחומים רבים, אין שום סיבה שאנחנו לא ניקח את אבו גוש, וזה יעזור לנו, כפיילוט, זה לא מועצה ענקית, היא ממוקדת, היא מרוכזת, יש פה שיתופי פעולה.

יעקב מרגי: אפשר לשלב את החזק עם החלש, דחיפה קדימה, בתוך שנתיים, שלוש, ארבע, אפשר לראות פה תוצאות יפות.

יעקב מרגי: אם נותנים דגשים במערכת החינוך עם השקעות, ולא גדולות, אני אומר לכם, כמי שמכיר, יש הרבה כסף.

יעקב מרגי: מדינת ישראל משקיעה המון משאבים בחינוך וצריך פשוט לכוון אותם נכון יותר, ממוקד יותר, וזו הזדמנות גם לומר ביום הזה לאזרחי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: זה שבתקציב הנוכחי משרד החינוך, תקציבו הוא הגדול שבספר התקציב, זה אות כבוד - - -

אוסאמה סעדי: השני, אחרי ה - - -

יעקב מרגי: רבותיי, זה תמיד הראשון אחרי משרד הביטחון, השנה, עם תכנית החומש, אני רוצה לומר לכם שזה עובר את תקציב משרד הביטחון.

<רות לסרי: לשמחתי התכנית כבר נכנסת לשנה ה - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך.

<עיסא ג'אבר: זה הדבר הנכון, כי תקציב החינוך ברשויות הוא הכי גדול.

יעקב מרגי: אני חושב שזה אות כבוד למדינת ישראל ולממשלת ישראל וצריכים לשמור שכך יהיה כל הזמן, החינוך בראש סולם העדיפויות.

יעקב מרגי: אני חושב שאפשר, זה לא עיר גדולה, מורכבת ומפותלת, זו מועצה קטנה, מגובשת, אפשר.

יעקב מרגי: אם תצטרכו את העזרה שלנו מול הנהלת המשרד, צריך לתת פה, לבנות תכנית מיוחדת לאבו גוש, כדי שאנחנו נשמע נתונים.

יעקב מרגי: אני גם מסכים איתך, הציונים הם לא תכלית הכול, אבל מה לעשות שזה כלי מדידה בסוף.

יעקב מרגי: זה כלי מדידה.

יעקב מרגי: אסור לנו לוותר על סולם הערכים, צריך לחנך לערכיות, לשותפות, להכרת האחר, אני חושב שזה דבר מבורך.

יעקב מרגי: צריך לשבור מחיצות, צריך להקטין מחיצות, צריך להכיר אחד את השני, מבלי להיטמע.

יעקב מרגי: אני גם מאלה שאומרים, מי שחשב אי פעם שחברה בריאה זו חברה שחושבת אותו דבר, נראית אותו דבר, בא מגדל בבל במקרא והוכיח לנו שזה יצר רק בלבול אחד גדול.

יעקב מרגי: בלי להיטמע, בלי לטשטש זהויות, כל אחד ישמור על הזהות שלו, יכבד את הזהות של האחר ולצעוד קדימה.

יעקב מרגי: אני חושב שאחת הסיבות שאני פותח את שנת הלימודים בכמה מקומות, היום הראשון זה אצלך, אני הולך למקומות שמערכת החינוך - - - בתל אביב לא צריכים אותי, לא צריכים את חיים ילין, ברעננה ודאי שלא, בהרצליה לא.

יעקב מרגי: הם יכולים להסתדר בלעדינו.

יעקב מרגי: יש צרכים, גם לתל אביב יש את הקשיים שלה, גם רעננה, לא כל כפר סבא הם עשירים וזה, גם שם צריך לתת דגשים במקומות מסוימים, אבל שם הם לא צריכים אותנו, פה אנחנו באנו להציף, לראות.

יעקב מרגי: וגם להעריך, להביע הוקרה והערכה.

יעקב מרגי: אני חושב שלאבו גוש יש את הייחודיות שלה בתחומים רבים, ברוך ה' גם זכינו לשמוע שיש לה אפילו באולימפיאדה היא ייצרה מדליה.

יעקב מרגי: אני מפרגן לירדנים, שכנים טובים, מפרגן להם, אז אבו גוש זה לא חומוס.

מירב בן ארי: זה לא רק, זה גם חומוס.

יעקב מרגי: רגע, זה המזרח תיכוניים, אין להם סבלנות.

מירב בן ארי: לא, הוספנו רק את המילה 'רק'.

יעקב מרגי: לא, חכי, אם הייתי מסיים ומפספס.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני כיו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, שואף לכך, ואנחנו נביא את אבו גוש למרכז הבמה באותן כותרות של ועדת החינוך, גם מועצה שיש בה גם חינוך מיטבי, גם תרבות מיטבית, גם ספורט, ברוך ה', כבר יש לכם, ואת החומוס יש לכם, אי אפשר לקחת לכם אותו.

<עיסא ג'אבר: חינוך בלתי פורמלי זה הכי חשוב, מאחורינו מוחמד, שמוביל את החינוך הזה, מנהל המתנ"ס שלנו.

יעקב מרגי: אם כבר הזכרת, אני חושב שיש לזה ערך מוסף מוכח.

יעקב מרגי: לא צריך לחקור את זה, אין ספק שהחינוך הבלתי פורמלי - - - והנה, כבר מנענעת מירב בן ארי, שמינינו אותה כיו"ר ועדת משנה לחינוך הבלתי פורמלי, מתוך מקום של חשיבות.

יעקב מרגי: אני חושב שאם מדברים על ערכים, מדברים על ערך מוסף, על דחיפת החלש, לגבש חברה בריאה - - -

<ראג'י מנסור: היום יש תכנית במיוחד בחינוך הבלתי פורמלי, 922, רק איך לבצע.

<ראג'י מנסור: אנחנו בשלבי סיום איתם.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אני שמח שגם התקציבים בתחום החינוך הבלתי פורמלי הולכים וגדלים.

יעקב מרגי: שוב, המוסר התלמודי אומרים לא דומה תשמע לתחווה, לא דומה בוא ותשמע לבוא ותראה.

יעקב מרגי: אנחנו תמיד שמענו, היום גם לראות ולחזק ולומר גם לאזרחים וגם לך, אתה לא לבד, גם לאזרחים לומר שיש לנו הכרה, הערכה והוקרה, ונלווה אתכם בכל שנת הלימודים.

<עיסא ג'אבר: באמת תודה רבה.

<עיסא ג'אבר: אנחנו מאוד מודים.

מירב בן ארי: יש לך גם נציג קבוע בוועדה, הוא לא מפספס שום דיון.

<עיסא ג'אבר: כן, אבל הוא מגיע בלי כובע לשם.

מירב בן ארי: אין דיון שהוא לא מגיע.

יעקב מרגי: מירב, את רוצה לפתוח?

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: כמובן אני מאוד שמחה להיות כאן היום.

מירב בן ארי: בדיוק חשבתי על זה שראש הממשלה נמצא בטמרה ואנחנו כאן.

מירב בן ארי: אוסאמה, אתה צריך להיות מבסוט פה, כל המגזר הערבי על ה - - -

יעקב מרגי: לא, הוא מבסוט שאנחנו פה, לא יודע אם הוא מבסוט שראש הממשלה בטמרה.

אוסאמה סעדי: בטמרה, אני לא יודע.

מירב בן ארי: המגזר הערבי פותח את שנת הלימודים.

אוסאמה סעדי: לכן אני פה ולא בטמרה.

מירב בן ארי: לא, אבל באמת, תחשוב על זה שהמגזר הערבי, ועדת החינוך פה, ראש הממשלה בטמרה.

מירב בן ארי: כנראה אתה יודע, סדר העדיפויות קצת השתנה.

מירב בן ארי: אני לא אאריך, אנחנו שמחים להיות כאן, אני שמחה בכלל להיות באבו גוש, אנחנו כל הזמן מקבלים הזמנה ועכשיו הגענו.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם הדברים של מרגי, עם רובם, אני כל הזמן אומרת לו, בגלל זה הוא גם הכניס את זה, שפריפריה קיימת בכל מקום וצריכים אותנו בכל מקום.

מירב בן ארי: גם בהרצליה יש שכונות קשות וגם בתל אביב יש את עזרא והארגזים והתקווה.

מירב בן ארי: אני הייתי חברת מועצת העיר תל אביב יפו, בכל מקום צריכים אותנו.

מירב בן ארי: מה שכן, אין ספק שמרגי צודק בכל הנושא שפה צריכים יותר, גם במגזר הערבי, גם במגזר החרדי, שדווקא הוא כן עושה המון למען המגזר.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שאנחנו לקחנו בשנה שעברה את המגזר הבדואי, כולל סיורים שהיינו שם של הוועדה, כולל ממש מעורבות, הכרנו את כל הצוות שם בדרום ויש שם מהפכה עצומה בבאר שבע ואצל הבדואים, ואני יכולה להגיד לך, אני גם אמרתי למרגי שלדעתי השנה אנחנו צריכים לעסוק בצפון בעיקר.

מירב בן ארי: לצערי אנחנו רואים עכשיו את כל ההפגנות של הצפון, אין ספק שהמגזר הדרוזי והמגזר הערבי הם דברים שאנחנו צריכים לקחת בחשבון השנה, כי אני מרגישה שוועדת החינוך באמת מעורבת ופעילה.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד לך משהו על אבו גוש.

מירב בן ארי: בכל המדינה מכירים את אבו גוש, אתם מיצבתם את עצמכם כאיזה שהוא סמל לדו קיום.

מירב בן ארי: הוא אמר על החומוס, זה לא רק חומוס, אני שמעתי על המפגשים בין המגזר היהודי והערבי שאתם עושים כאן במשך שנים.

מירב בן ארי: זה מאוד חסר אצלנו, בעיקר במרכז הארץ, וכאן נראה שזה עובד יפה.

מירב בן ארי: אז אני באמת משבחת אותך על הפעילות הזו לקירוב לבבות ודו קיום ואני מודה לך על האירוח כאן, ולכל הצוות שהצטרף.

מירב בן ארי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אני מאוד שמח להגיע לפה.

חיים ילין: זו בחירה מלאה שלי, כי אני באמת עשר שנים שאני פותח את שנת הלימודים בעוטף ואמרתי, פעם ראשונה אני אבוא למקום אחר.

<עיסא ג'אבר: אתה - - - כי היית בכיסא הזה.

חיים ילין: אני חייב להגיד לך שאני שומע אותך וב-1 בספטמבר ב-9:00 בבוקר אני לא שמעתי את עצמי אף פעם ככה, כי כל הזמן פחדתי שיהיה צבע אדום או משהו שישבש לי את תחילת הלימודים, אבל זה שאתה יכול להתפנות אלינו זה - - - לא כולם מודעים למה המשמעות של ראש מועצה או ראש עיר שמתפנה באותו יום שצריך לפתוח את שנת הלימודים ולבוא ולהסביר.

חיים ילין: אני מאלה שטוענים שחינוך הוא המרכיב העיקרי.

חיים ילין: אם יש דיון בין כלכלה לבין חינוך, אז אני תמיד בעד החינוך.

חיים ילין: אני חושב שחינוך זה המקום היחידי שיכול לצמצם פערים סוציאליים וחברתיים במדינת ישראל.

חיים ילין: אין שום דבר אחר.

חיים ילין: זה חלק מהסתירה שקיימת, כי אומרים תמיד שיש מגזרים, כמו המגזר החרדי והמגזר הערבי, שיש פערים מאוד גדולים, ואחרי זה מצפים גם שהם ישתלבו במקומות עבודה במדינת ישראל.

חיים ילין: אם הם לא מקבלים חינוך שווה איך הם ישתלבו?

חיים ילין: אנחנו מדברים בקוטביות כזאת ניהולית, עזבו פוליטית, אנחנו נכשלים ניהולית.

חיים ילין: אם רוצים באמת שבעוד 10, 15 שנה תהיה פה השתלבות ויהיה שוויון גם במקומות עבודה ונוכל להצמיח את מדינת ישראל, שהיא המדינה שלנו, למקום טוב יותר, אז צריך להתחיל מהחינוך.

חיים ילין: ואני מאוד שמח להיות פה ומבחינתי זה לדעתי מכובד מאוד.

חיים ילין: דרך אגב, נכון מה שאמרו, ראש הממשלה בצפון ואנחנו נמצאים פה, אני חושב שזה מסמן משהו.

חיים ילין: אבל כמו שתמיד אני אומר, אחרי החלטת הממשלה ואחרי שהחוק עבר ואחרי שהתקציבים עברו, חבר'ה, עדיין, אתה יודע את זה טוב ממני, זה עבודה בלתי רגילה, כי זה לא יורד בכוח האינרציה, צריך להילחם על כל דבר כזה ואנחנו פה בשביל לעזור לכם.

יעקב מרגי: אוסאמה.

אוסאמה סעדי: סבאח אל חיר לג'מעה, אהלן וסהלן, בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים.

אוסאמה סעדי: אני לא מרגיש אורח פה, אני מארח אתכם, אני מארח אתכם פה באבו גוש, כי מבחינתי אני בן בית פה, אני מבקר הרבה את ראש המועצה ואת היישוב ותומכים ודוחפים לקדמת ולקידום אבו גוש ולכן היה טבעי שאני אהיה פה בבוקר הזה, אחרי שהייתי בבית צפאפא ולקחתי את הבן שלי לכיתה ח' בבית צפאפא וראיתי מאות תלמידים בחטיבת הביניים ובתיכון.

אוסאמה סעדי: באמת זה יום חשוב למאות אלפי תלמידים במדינה ובמיוחד לעשרות אלפי תלמידים במגזר הערבי.

מירב בן ארי: תגיד, גם בכיתה ח' יש התרגשות מפתיחת השנה, או שזה כמו אחיין שלי שהגדיר את זה, שמחה מהולה בעצב.

חיים ילין: לא, זה השמחה לפגוש את החברים והעצב שמתחילה שנת הלימודים.

מירב בן ארי: הוא בכיתה ה', הוא אמר 'מירב, זה שמחה מהולה בעצב', אמרתי לו, 'מאיפה אתה יודע מה זה מהולה'?

מירב בן ארי: הוא מתרגש עדיין?

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: האמת שאני וחבריי תכננו להיות היום דווקא בכפר קטן בשם כאוכב אבו אלהיג'א שזכה במקום השני, זה ליד משגב, אבל כשדיברתי איתך אתמול וכשראיתי שיש ועדת חינוך שבאה ליישוב ערבי, זה מסמל משהו אמרתי לחבריי שיילכו לשם ואני אהיה פה.

אוסאמה סעדי: אבל חשוב מאוד שבאמת המקום הראשון הוא של בית ג'אן, 99% וכאוכב אבו אלהיג'א 98% ואנחנו באמת גאים ושמחים על התוצאות האלה.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר בהזדמנות זו שוועדת החינוך תזמין מכל קבוצת יישובים, עיריות, את חמישה המובילים בעיריות, במועצות מקומיות ואזוריות, להזמין אותם לוועדה, להצדיע, לשמוע מהם, ללמוד מהם, איך הגיעו, מה מיוחד בזה וגם להצדיע להם.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: לקחת לי את המילים.

אוסאמה סעדי: אני באמת דיברתי אתמול עם ראש המועצה בכאוכב, זאהר סאלח, שהוא באמת ראש מועצה צעיר ודינמי, הוא עשה מהפכה בחינוך ביישוב שלו ובאמת צריכים ללמוד איך עושים את זה.

אוסאמה סעדי: כשאנחנו באבו גוש, אבו טארק, חברי היקר, וגם ראג'י, מנהל מחלקת החינוך, אי אפשר לקבל את התוצאות באבו גוש.

אוסאמה סעדי: אני בטוח שאתה לא מרוצה וכולנו לא מרוצים.

אוסאמה סעדי: נכון שאתם בראש הרשימה מבחינת הא'-ב', אבל 35%, רבותיי, זה - - - למרות שיש שינוי, יש מגמה, אני מכיר הרבה בוגרים מאבו גוש, חברים שלי, רופאים, רופאי שיניים, עורכי דין - - -

<עיסא ג'אבר: אני מחלק כל שנה 200 מלגות לסטודנטים.

אוסאמה סעדי: אבל צריכים לבדוק איפה הבעיות.

אוסאמה סעדי: אם אתם אומרים ששיניתם מנהלים - - -

יעקב מרגי: בעבודה נכונה וחכמה, כל שנה להקפיץ את הנתונים.

יעקב מרגי: זה מדע מדויק.

אוסאמה סעדי: כן, כן.

יעקב מרגי: יישובים לקחו את זה נכון וקפצו.

אוסאמה סעדי: נכון שיש פערים, שיש אפליה, זה לא סוד וכולם מכירים את זה, פערים גדולים, אבל אנחנו רואים שביישובים אחרים, שגם סובלים מאותם פערים ומאותה אפליה, אבל יש תוצאות אחרות.

אוסאמה סעדי: אז צריך לבדוק איפה הפואנטה ואנחנו לרשותכם וצריך טיפול נקודתי ובאמת אבו גוש יקרה לכולנו, יקרה לנו ברשימה המשותפת גם ואנחנו מוכנים לעבוד ולתמוך, כמה שאפשר באמת לשים את אבו גוש על המפה.

אוסאמה סעדי: אמרתם לא רק מבחינת החומוס, לא רק מבחינת המסעדות הטובות שיש פה, אנחנו רוצים שאבו גוש תהיה על המפה גם מבחינת חינוך, גם התרבות וספורט.

אוסאמה סעדי: הנה, אבו גוש, רצינו ללכת ביחד לברך, הלכתם לבד, אבל זה בסדר, אנחנו מתכננים ללכת לשם באמת לברך.

אוסאמה סעדי: אני באמת מודה לך, אדוני יושב ראש ועדת החינוך, על ההשקעה בעניין החינוך במגזר הערבי והחינוך המיוחד.

אוסאמה סעדי: הזכירו פה את התכנית 922, שהיא מבטיחה הרבה, אבל השאלה כמה היא מבצעת, כמה אנחנו נהיה ערוכים מבחינתנו לקבל את התקציבים האלה, חינוך לא פורמלי, יש תקציבים אדירים מהבחינה הזאת.

אוסאמה סעדי: תוך כדי הישיבה אני מתחיל לקבל המון פניות פרטניות, גם בעניין באר שבע ורישום לגנים, כנראה שהריטואל הזה חוזר על עצמו כל שנה.

חיים ילין: ביום שזה לא יופיע תהיה מודאג.

אוסאמה סעדי: כן, הא?

אוסאמה סעדי: לא יאומן.

אוסאמה סעדי: למרות ש - - -

יעקב מרגי: אנחנו טיפלנו השנה, כנראה אלה בעיות אובייקטיביות בגלל הניידות של המורים ורישום.

יעקב מרגי: חבל שעיריות לא מבינות שיש את התופעה הזו וצריך להיערך אליה.

אוסאמה סעדי: אז לסיכום, תודה לך, אדוני ראש המועצה, אנחנו לרשותך ואני מאחל לכל התלמידים במדינה ובמיוחד למגזר הערבי, במיוחד לאבו גוש, הצלחה ועוד הצלחה ועוד הצטיינות, זה מה שחשוב.

<עיסא ג'אבר: חברים, בנושא של ההצטיינות, אנחנו חושבים שתעודת בגרות רגילה לא מספיקה, או לא מקנה לבוגר כרטיס כניסה לאקדמיה ולכן - - -

יעקב מרגי: השאלה הגדולה היא באמת כמה מתוך הבוגרים מגיעים לאקדמיה.

<עיסא ג'אבר: השנה, מתוך האחוז הנמוך של ההצלחה, אבל יש לנו תעודות בגרות איכותיות, של 5 יחידות פיזיקה, 5 יחידות מתמטיקה, 5 יחידות כימיה וביולוגיה ו-5 יחידות אנגלית, אז אחוז טוב מתוך אלה שניגשו כבר הבטיחו לעצמם כרטיס כניסה לאוניברסיטה.

מירב בן ארי: כמה סטודנטים יש באחוזים?

<עיסא ג'אבר: בשנה שעברה חילקתי, כמה?

<עיסא ג'אבר: עורסאן הוא יושב ראש ועדת המלגות.

<עבדאלרחמן עורסאן: כמעט 187 מלגות, 190.

מירב בן ארי: לא, באחוזים, כמה סטודנטים, כי לא כל אחד לוקח מלגה, לא?

<עבדאלרחמן עורסאן: לא, אנחנו, כל אחד שלמד, לא משנה מה הקריטריונים, נתנו לו.

<עיסא ג'אבר: רק לתואר ראשון.

<עבדאלרחמן עורסאן: אבל זה מלגות לשלוש שנים, לא של שנה אחת.

<עיסא ג'אבר: יש לנו שלומדים, משהו כמו 300 פלוס סטודנטים, ויש לנו כל שנה בוגרים חדשים שמסיימים.

יעקב מרגי: זה מעיד שאתה מייצג את המציאות הישראלית.

יעקב מרגי: הפערים, למעלה יש את החזקים, למטה - - - והמרחק הוא גדול.

אוסאמה סעדי: אבל יש פתרונות.

אוסאמה סעדי: זה בית ספר אחד - - -

יעקב מרגי: אל"ף, זה אובייקטיבי, צריך לומר.

אוסאמה סעדי: לא, צריך לתת מענה לכל ילד.

אוסאמה סעדי: לא היה ככה, היום מארגנים.

אוסאמה סעדי: אמר לך, לא היה מנהל בית ספר, היום יש מנהל, יש ניהול חזק, יש למה השיקולים של כל תלמיד.

<עיסא ג'אבר: חברים, ברשותכם, אנחנו לא עומדים בלוח הזמנים.

<עיסא ג'אבר: אבי, כמה מילים ואנחנו יוצאים לשטח.

<אבי שמר: נקודה אחת.

<אבי שמר: הנושא שאני רוצה להעלות אותו פה והוא חשוב גם לכם, חברי הוועדה, זה הנושא של אופניים חשמליים.

מירב בן ארי: בדיוק עבר החוק שלי ב - - -

<אבי שמר: אז מיד אנחנו נדבר על זה, כי הסוגיה הזו נוגעת ספציפית לאבו גוש.

<אבי שמר: אחת הנקודות שנוגעת לבטיחות של ילדי אבו גוש זה הנושא של שימוש באופניים חשמליים.

<אבי שמר: אני עובר פה לא מעט, זה נושא שמטריד את מנוחתי, צריך לחשוב איך באמת מטפלים בזה ברמה המקומית ואיך מטפלים בזה ברמה הארצית.

<אבי שמר: להערכתי צריך לתת לזה פתרון ברמה הארצית.

יעקב מרגי: רגע, למה אבו גוש?

יעקב מרגי: יש תופעה של פציעות?

יעקב מרגי: יש פציעות ברמה גבוהה יותר?

<אבי שמר: אני לא רוצה להגיע למצב שנחכה שמישהו ייפצע כדי שהנושא יצוף.

יעקב מרגי: לא, הבעיה היא בעיה כלל ארצית, השאלה אם באבו גוש אתה מציף את זה - - -

<עיסא ג'אבר: לא, אין משהו מיוחד באבו גוש.

<אבי שמר: הנקודה היא כזו שבאבו גוש, כמו במקומות אחרים בארץ, בעיניי הדבר המרכזי הוא אחריות הורית.

<אבי שמר: יש לנו בעיה מהותית בנושא של אוזלת היד של ההורים מול הילדים.

<אבי שמר: אני כהורה לא אאפשר - - -

מירב בן ארי: זה משהו שאתה יודע, גם אצלנו בתל אביב, כל החוק של אופניים חשמליים, זה חוק שלי שמוזג עם הצעת חוק ממשלתית של המשרד לבטחון פנים.

מירב בן ארי: החוק ייכנס, ממש עכשיו בימים אלה עובדים כל השלטון המקומי על - - -

<אבי שמר: סוגיית האכיפה.

מירב בן ארי: לא, לא, האכיפה תעבור לפקחים, זה החוק, אבל יש - - - לא משנה, אני לא אערב אותך בפרוצדורות, בעיקרון זה אמור להיכנס בפועל בינואר 2014 לכל הרשויות.

מירב בן ארי: הבעיה המרכזית פה זה שאין שבילי אופניים.

מירב בן ארי: לפי החוק - - -

<עיסא ג'אבר: אין, למרות שבתכנית המתאר החדשה יש לנו.

מירב בן ארי: יפה, כי לפי החוק החדש רוכבי אופניים יירדו לכביש.

מירב בן ארי: היום הם נוסעים על המדרכה לכן הם מסכנים תושבים, אנשים שהולכים, והם צריכים לעבור לכביש.

מירב בן ארי: מצד שני, השאלה היא אם הפקחים שלך יאכפו את זה וייתנו דוחות לילדים.

<אבי שמר: חברת הכנסת מירב בן ארי, הבעיה המהותית, שצריך לזכור שאנחנו מדברים על 16 ומעלה, ופה אני רואה ילדים הרבה הרבה מתחת לגיל הזה רוכבים - - -

מירב בן ארי: גם בתל אביב.

<עיסא ג'אבר: זו תופעה ארצית.

<אבי שמר: צריך להיות פתרון מערכתי בנושא של אופניים חשמליים ואני מקווה שאתם, כוועדה, תיקחו את הנושא של אופניים חשמליים גם בהיבט של ילדים.

מירב בן ארי: הנושא נטחן עד דק בשנה וחצי האחרונות ובינואר 2017 אמור להיכנס לתוקף.

<עיסא ג'אבר: רות, בבקשה.

<רות לסרי: אני ממש בכמה משפטים, כי אני יודעת שבתי ספר מחכים, אז ברשותכם אני רוצה לומר שני דברים.

<רות לסרי: אל"ף, העובדה שבתי הספר זכו להוקרה והערכה בנושא החברתי ערכי, זה כבר - - -

יעקב מרגי: חשוב לא פחות, אמרתי, ציינתי בדבריי.

<רות לסרי: זו נקודה אחת.

<רות לסרי: הנקודה השנייה, יושב כאן ראש מינהל החינוך וגם ראש המועצה שכולם עסוקים בחינוך והנושא של החינוך הוא בראש מעייניהם והם עושים הרבה מאוד למען הנושא הזה.

<רות לסרי: הדבר השלישי, שהתחלתי לומר אותו קודם, גם משרד החינוך למד שלתת שעות לבתי ספר שאחוז הזכאות שלהם נמוך זה לא מספיק ואז נבנתה תכנית וגם באבו גוש וגם בעין רפא נכנסים לתכנית שנקראת תכנית מרום.

<רות לסרי: הרעיון של תכנית מרום זה מעטפות, יועץ ארגוני שיבוא וילווה את בית הספר, מעטפת פדגוגית, מדריכים פדגוגיים, וזה לא יהיה עוד סל שעות נוסף אלא מעטפת מקיפה הוליסטית לחמש שנים.

<רות לסרי: אנחנו כבר בחרנו את המדריכים הפדגוגיים, קיימנו מספר מפגשים, הגדרנו יעדים מדידים.

<רות לסרי: מבחינתי אני חושבת שאנחנו עולים על דרך המלך, יש לנו מנהלים חדשים, אני מקווה שבעוד כמה שנים תגיע ואפילו נעלה את בית הספר לאיזה פרס חינוך.

יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר, ידידי ראש המועצה, אתה יודע שהממשק הראשון שלי עם אבו גוש, מה הוא היה?

יעקב מרגי: עם ג'אבר.

יעקב מרגי: אני מפרגן לך, ג'אבר.

<עיסא ג'אבר: זה איש ש"ס.

יעקב מרגי: אני קורא לו מאור פנים.

<חוסין ג'אבר: תודה רבה, אני מאוד מעריך את זה.

<קריאה: תודה רבה, אני מאוד מעריך את זה.

<עיסא ג'אבר: הוא מלווה את המועצה כבר הרבה שנים, זה כבר חבר מועצה וסגן ולדעתי הוא עושה הרבה למען המועצה, כמו שאר החברים בקואליציה, וגם באופוזיציה, הם לפעמים תורמים לנו להיות מודעים לדברים שאנחנו לא כל כך מודעים להם.

<עיסא ג'אבר: חברים, היות שיש לנו לוח זמנים, אנחנו צריכים לבקר בכמה מוסדות, אז קודם כל תרשו לי להעניק למר מרגי, יושב ראש הוועדה, ספר נפלא שנכתב, לראשונה בתולדות היישוב באופן מקיף, על תולדות היישוב אבו גוש, המחבר יואל בן דב.

<עיסא ג'אבר: אני מופיע שם בכמה מקומות, שסתרתי את הראייה שלו, אמרתי דברים אחרים, אבל את זה תקרא.

יעקב מרגי: והוא הכניס את זה?

<עיסא ג'אבר: כן, הוא הכניס את זה.

יעקב מרגי: הכבוד הוא לי.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני אקרא אפילו מה שכתוב - - - כולל מה שכתוב ב - - -

<עיסא ג'אבר: זה ספר יפה.

יעקב מרגי: הדבר השני, שאני רוצה שיהיה בתוך הוועדה, על שולחן הוועדה, זה הסמל של המועצה.

יעקב מרגי: צריך לשנות את תקנון הכנסת, אבל זה יהיה אצלנו בוועדה.

<עיסא ג'אבר: הסמל של המועצה, הוא סמל כזה, היישוב הזה עד 48' קראו לו קרית ענבים, זה השם הרשמי של היישוב ולכן הענבים מופיעים כאן, אנחנו בחרנו בספר הפתוח, כסמל להתפתחות היישוב ולהבה יוצאת משניהם, מהעמל ומהידע, לכן זה הסמל שלנו.

יעקב מרגי: עכשיו אני הבנתי למה זה מתחבר ישירות לוועדת החינוך.

<עיסא ג'אבר: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: (בסיור)

<עיסא ג'אבר: חולוד, בקצרה תסבירי לחברי הכנסת של ועדת החינוך מה בית הספר הזה, מה הוא כולל.

<חולוד ג'אבר: בית הספר הזה הוא בית ספר יסודי, הוא בית הספר הראשון שהוקם בכפר אבו גוש, הוותיק ביותר, זה היה בית ספר מקיף, אחרי זה הוא נהיה יסודי ואחרי זה הוא נהיה עוד בית ספר יסודי, בית ספר שכולל את כל התלמידים של היישוב, של אבו גוש, גם מהשכנים שלנו, בנים ובנות, לומדים ביחד, לומדים פה מתמטיקה, עברית, אנגלית - - -

יעקב מרגי: כל מקצועות הליבה.

<חולוד ג'אבר: כל מקצועות הליבה של משרד החינוך וגם אמנות.

<חולוד ג'אבר: הייחודיות של בית הספר זה מלמדים נגינה לתלמידים.

<חולוד ג'אבר: זה באופן פרטני.

יעקב מרגי: בדגש מוזיקה?

<חולוד ג'אבר: כן.

<חולוד ג'אבר: יש לנו 275 תלמידים.

יעקב מרגי: מה הכלי הכי מועדף עליהם?

יעקב מרגי: העוד?

<חולוד ג'אבר: לא, זה כמעט שווה בשווה, יש לנו דרבוקה, כינור, יש לנו קאנון, יש לנו ארבעה כלי נגינה שהתלמידים לומדים.

יעקב מרגי: אקורדיון?

<עיסא ג'אבר: לא, אקורדיון לא.

חיים ילין: זה כבר לא.

יעקב מרגי: זה מתפתח היום.

יעקב מרגי: תקשיבי, אקורדיון היום זה כמעט כל הכלים את יכולה להכניס.

<חולוד ג'אבר: בית הספר, כמו שאתם רואים, נכון, הוא ותיק, אבל אנחנו שמים את השמחה בתוכו, מנסים לשבץ כמה שיותר, לעצב אותו שיהיה נוח לתלמידים.

מירב בן ארי: כמה ילדים יש פה?

<חולוד ג'אבר: 275 בערך, אנחנו צריכים להתעדכן עכשיו.

<עיסא ג'אבר: אנחנו נבקר בשלוש כיתות.

אוסאמה סעדי: כמה בממוצע בכיתה?

<חולוד ג'אבר: בממוצע זה 24, א' עד ו'.

<עיסא ג'אבר: במבנה הוותיק ביותר, נבקר בכיתה, יראו את המבנה הישן, איפה שאני למדתי.

<עיסא ג'אבר: ועוד כיתה, אולי שם, או חינוך מיוחד או רגיל, כי בכל בית ספר - - -

<חולוד ג'אבר: חינוך מיוחד נראה לכם.

<חולוד ג'אבר: יש לנו 2 כיתות חינוך מיוחד ו-11 כיתות רגילות.

<עיסא ג'אבר: נאסים, זה אב הבית שדואג גם ל - - - הוא גם ספורטאי.

<חולוד ג'אבר: אב בית, ספורטאי, איש חינוך, אני קוראת לו.

<עיסא ג'אבר: תובילי.

<חולוד ג'אבר: בבקשה, ברוכים הבאים.

<חולוד ג'אבר: (בכיתה)

<חולוד ג'אבר: נתנו לנו להתחיל עם ב' ואחרי זה עם א' עכשיו, אבל זה עם אותו סל של שעות ולכן אנחנו צריכים עוד שעות.

אוסאמה סעדי: זה בשונה ממה שהזכירה המנכ"לית בוועדת החינוך, זה לא נכון.

מירב בן ארי: כן, נו, אז היא טעתה במה שהיא אמרה.

אוסאמה סעדי: לא נכון, אני שלחתי - - - מאותו סל ש - - -

<חולוד ג'אבר: כן, רק בשנה שעברה התחילו ללמוד עברית.

<עיסא ג'אבר: צריכים ללמד מכיתה א' ולהקצות תקן בהתאם.

<חולוד ג'אבר: נכון.

<חולוד ג'אבר: לא, הם נתנו לנו ללמד, אבל לא עם תקן, עם השעות שיש לנו אנחנו צריכים ללמד גם ולכן אין לנו את הגמישות כי אין לנו את השעות כמו שצריך.

מירב בן ארי: כן, אנחנו התעסקנו כל הזמן בשעות לימוד בערבית והיא אומרת שיש לה בעיה שאין לה אפילו תקן למורה.

<חולוד ג'אבר: והם רק בשנה שעברה התחילו עם - - -

מירב בן ארי: אחרי זה אנחנו רואים את זה בפסיכומטרי שהם לא מצליחים לעבור.

מירב בן ארי: (בהמשך הסיור)

יעקב מרגי: אני גדלתי על זה שהמנהלות של בתי הספר שלי היו קשישות או מבוגרות.

<קריאה: אצל עיסא זה אחרת.

<עיסא ג'אבר: מרים היא מלוד.

<מרים חרב: רמלה.

<עיסא ג'אבר: היא ממשפחת חרב, מה זה חרב?

<עיסא ג'אבר: זה מלחמה, אבל היא מנהלת בית ספר השלום.

<עיסא ג'אבר: חרב וסאלם.

<מרים חרב: בחרו אותי רק בגלל זה.

אוסאמה סעדי: תרתי דסתרי.

יעקב מרגי: אני אמשיך את זה, המלחמה, החרב, היא לא תכלית, התכלית זה השלום.

אוסאמה סעדי: עושים מלחמות בשביל להגיע לשלום.

יעקב מרגי: לצערנו הרב לפעמים יש קוקואים שמביאים אותנו למלחמות, אבל התכלית היא השלום.

אוסאמה סעדי: אבל תראה איזה נוף פה.

<מרים חרב: כן, זכינו במיקום.

<עיסא ג'אבר: תובילי אותנו.

<מרים חרב: אז קודם כל אני אדבר על בית הספר.

<מרים חרב: זה בית ספר שפעם היה צומח, נפתח לראשונה בשנת 2011, מ-א' עד ד', עם 9 כיתות, כיתה אחת מקדמת.

<מרים חרב: היום אנחנו עם 13 כיתות, מ-א' עד ו', יש כבר תלמידים שסיימו גם כיתה ו'.

<מרים חרב: זו שנה שישית, גם שלי וגם של בית הספר, אני התחלתי, הייתה לי זכות גם לנהל וגם לפתוח את בית הספר.

<מרים חרב: קודם כל זכינו גם במיקום וגם בשטח, יש לנו שטח מאוד מאוד גדול.

<עיסא ג'אבר: הציעו להקים בית מלון קודם כאן.

<מרים חרב: כן, תמיד אומרים שבסוף יתחרטו על זה שהקימו פה בית ספר ולא בית מלון.

<מרים חרב: יש לנו עוד שטח, יש לנו תכנון גם לאולם ספורט, יש לי גם תכנית בבית הספר להכין את השטח מאחורי בית הספר, גם לשטח של הדרכה של רכיבה על אופניים, אבל מבחינה תקציבית אנחנו מחכים.

חיים ילין: כשיהיה לך, תודיעי, אני מוכן להתנדב לעשות שיעור.

מירב בן ארי: כן, חיים יעשה לך שיעור.

חיים ילין: באמת אני אומר לך.

חיים ילין: אם עדיין אני אהיה בכנסת אז אני אעשה שיעור.

<מרים חרב: כן?

<מרים חרב: יופי, אני אשמח, טוב מאוד.

<מרים חרב: השנה אנחנו מקבלים סך הכול 32 תלמידים לכיתה א'.

<מרים חרב: 29 בכיתה רגילה ועוד 7 תלמידים בכיתת חינוך מיוחד.

יעקב מרגי: לו יצויר שלא הייתה רפורמה של צמצום בכיתות היית עוברת את ה-32.

יעקב מרגי: כמה בכיתה א'?

<מרים חרב: 29 תלמידים.

מירב בן ארי: היום אמרו שהכי פחות תלמידים יש בפריפריה.

חיים ילין: אני אגיד לך על מה אני מסתכל.

חיים ילין: זה נקרא ממ"נ.

חיים ילין: יש להם כבר בתכנון ממ"נ.

<מרים חרב: כן, כל הצד הזה.

<מרים חרב: בקומה הראשונה וגם בקומה השנייה.

<מרים חרב: זה בית ספר חדש, שש שנים, לא הכי חדש, אבל אנחנו תמיד מחדשים אותו.

חיים ילין: לא, זה טוב מאוד שיש.

חיים ילין: על כל מקרה שלא יהיה זה טוב מאוד.

חיים ילין: (בהמשך הסיור)

<מרים חרב: אני נפגשת עם הרבה מנהלים, המנהלים תמיד מתלוננים, שזה עוד אחריות ועוד רפורמה - - -

<קריאה: זה הפוך, יש ראשי רשויות שלא רוצים.

<מרים חרב: לא רוצים כי זה גם מחייב.

<מרים חרב: זה מחייב גם את הרשויות המקומיות להעביר תקציבים בזמן.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, לכן גם התכנית של החינוך הבלתי פורמלי מקרטעת בחלק מהמגזר.

אוסאמה סעדי: זה מחלוקת בין הרשויות למשרד החינוך.

חיים ילין: איפה יושב התקציב?

יעקב מרגי: אנחנו כל הזמן במתח ורוצים להריץ את התכניות ולפעמים יש שהבירוקרטיה אוכלת אותנו ויש מקומות שזה לא - - -

<מרים חרב: זה לא קל, תמיד יש לך את אלה שמקדמים ואת אלה שכן מסכימים ופותחים.

<ראג'י מנסור: היום יש עשייה, בשנה שעברה אנחנו הקצינו תקציב מיוחד ליוזמות פדגוגיות, אנחנו, בלי השתתפות משרד החינוך.

<מרים חרב: נכון, אנחנו השנה מקימים פה מרחב למידה ב - - -

<ראג'י מנסור: מתחילים פה בכל בית ספר 60,000 שקל, שיתחילו, אחר כך נגדיל את הסכום הזה.

<מרים חרב: חוץ מזה השנה גם אנחנו ערכנו שינויים במבנה הארגוני של בית הספר, חילקתי את בית הספר לשני בתי ספר, גם האצלת סמכויות והעצמת עוד חברי צוות.

<מרים חרב: הסגנית שלי תהיה רכזת ב - - -

יעקב מרגי: ראית מה קרה בנבחרת האמנותית?

יעקב מרגי: את לוקחת בחשבון?

<מרים חרב: אני לא מודאגת, גם מאמנות וגם מזה.

יעקב מרגי: אל תהיי פרנואידית, אבל קחי בחשבון.

יעקב מרגי: אני צוחק.

<מרים חרב: חוץ מזה, מי שנכנס ויושב על כיסא של מנהל, קשה לו גם לשחרר.

מירב בן ארי: הוא איבד את הדרך, הקטנצ'יק הזה.

<מרים חרב: לא, הוא מומחה, ידריך אותי לאן להגיע.

מירב בן ארי: אוקיי, לאן הולכים?

<מרים חרב: אנחנו נכנסים לכיתות א'.

יעקב מרגי: אצלנו אומרים אישה נאה, דירה נאה מרחיבים דעתו של האדם.

יעקב מרגי: הבנת למה אני מתכוון?

יעקב מרגי: יש לך גם ברוך ה' נשים טובות ויש לכם דירה נאה, עכשיו בואו נראה מה אתה יודע לעשות עם זה.

יעקב מרגי: (בהמשך הסיור)

<שאדי פאדילה: כיתה טכנולוגית - - - יש לנו רק ארבעה תלמידים.

יעקב מרגי: באיזה מגמה זו?

<שאדי פאדילה: מכונאות רכב, והסדנא בצד השני.

יעקב מרגי: הם בטכנולוגי?

<שאדי פאדילה: כן.

<שאדי פאדילה: הסדנא בצד השני, יש מעבדה מסודרת ויש מורה גם - - -

יעקב מרגי: היום יש שם חדש למכונאות רכב.

<שאדי פאדילה: צריך להשקיע הרבה כסף על מנת להכין את ה - - -

מירב בן ארי: איזה כיתה?

<שאדי פאדילה: י"ב.

יעקב מרגי: בי"ב אתם כבר מסיימים?

<שאדי פאדילה: כן.

יעקב מרגי: יענו אם אני נותן לך את המכונית שלי אתה מטפל בה.

מירב בן ארי: אין תלבושת?

<שאדי פאדילה: יש.

יעקב מרגי: הם בי"ב, עזבי אותך, מה אכפת לך?

מירב בן ארי: זה מאוד חשוב.

<שאדי פאדילה: - - - אצל כולם, אבל זה היום הראשון, לא התרגלו לזה, הם כן יתרגלו לזה.

יעקב מרגי: הכיתה הגדולה כמה מכילה?

<שאדי פאדילה: 26.

יעקב מרגי: בהצלחה, בנים.

מירב בן ארי: בהצלחה.

יעקב מרגי: בכל מקום נכנסנו, שיחקנו את הגדולים, דיברנו.

יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים כלום, יושבים פה חברי כנסת מוועדת החינוך, באו לבקר.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה לשאול משהו?

יעקב מרגי: לומר לנו משהו?

יעקב מרגי: אל תתביישו, בי"ב כבר לא מתביישים.

מירב בן ארי: זה לא י"ב.

יעקב מרגי: י"א.

יעקב מרגי: השנה אתם מבינים מה הוא הכין לכם השנה בלימודים.

יעקב מרגי: יש כאן מישהו?

יעקב מרגי: כמה יחידות - - -

<תלמיד: 5.

יעקב מרגי: אתה מקבל תגבור?

יעקב מרגי: אתה יודע שבי"א זה 5 יחידות מתמטיקה - - -

חיים ילין: למה אתן צוחקות על זה שהוא אמר 5?

חיים ילין: רגע, מה אתן יודעות שאנחנו לא יודעים?

<תלמידה: 4 יחידות, לא 5.

חיים ילין: הבנתי.

יעקב מרגי: הוא רוצה לעשות 5, מה אתם רוצים?

<קריאה: הן יודעות הרבה, הן מתביישות.

יעקב מרגי: מי היה רוצה פה ללמוד 5 יחידות?

<תלמיד: אני 5.

<תלמידה: גם אני.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: זה לא אומר ש-4 יחידות זה לא שווה, 4 יחידות זו גם משימה לא קלה, אבל אין ספק שזה מחייב יותר השקעה.

יעקב מרגי: אני כבר רואה אתכם בשנים הבאות באוניברסיטאות ובמכללות, מאחל לכם רק הצלחה.

יעקב מרגי: אתם לא רוצים לומר משהו, ככה, מהבטן?

מירב בן ארי: הם קצת מתביישים.

יעקב מרגי: רבותיי, בהצלחה.

יעקב מרגי: (בהמשך הסיור)

<עיסא ג'אבר: במקום התכנון זה בית ספר פתוח.

<עיסא ג'אבר: אני הפרדתי פיזית על מנת לאפשר שליטה יותר מלאה למנהלים על כל אחד מ - - - אבל השנה אני החלטתי שהרצף הפדגוגי יובטח מ-ז' עד י"ב וזה שהרכזים יהיו אותם רכזים ויעבדו בשיתוף פעולה.

<עיסא ג'אבר: אני לא רוצה שילד שיסיים חטיבת ביניים, שיגיע ברמה נמוכה למשל במתמטיקה ואנגלית ונתקעים בתיכון.

<עיסא ג'אבר: אני רוצה שילוו אותו כבר מכיתה ז'.

<עיסא ג'אבר: חברים, אני קודם כל, בשם כולם, רוצה לאחל הצלחה למנהל בית הספר החדש הצעיר והטרי, שאדי, שלקח על עצמו לנהל את בית הספר המקיף שלנו.

<עיסא ג'אבר: אמנם היו לנו ישיבות ואני הצגתי בפני שאדי ואחרים את החזון החינוכי שלנו ברשות המקומית, שנגזר מהחזון הכללי של מערכת החינוך הישראלית, אבל גם בתוספת דברים שאנחנו רואים לנכון, שהם רלוונטיים וישימים למציאות המקומית היישובית שלנו באבו גוש.

<עיסא ג'אבר: החזון החינוכי, שוב, הוא סביב שני דברים, גם חיזוק הידע והמדע, נושא המדעים זה הדבר החשוב, אבל במקביל להמשיך לחנך לערכים ולחזק את הביטחון העצמי של הילדים וגם לתת להם ליהנות מסביבה ואקלים בית ספר מיטבי, כאשר כולנו מסכימים שחינוך זה לא רק הישגים, בלי להפחית ולהקל ראש בחשיבות של ההישגים, אבל הישגים בלי סביבה ואקלים בית ספרי מיטבי אי אפשר להשיג.

<עיסא ג'אבר: המאבק בתופעות החברתיות השליליות, ובראשן הנושא של האלימות, האלימות הפשוטה כגדולה, היא דבר שבית הספר צריך להיערך מולה באמצעים ובכלים החינוכיים שעומדים לרשותו כמה שאפשר, והכול ייעשה בשיתוף פעולה.

<עיסא ג'אבר: לדעתי שיתוף פעולה במשולש, עם שלוש הצלעות, תלמידים, הורים ומורים ורשות, לדעתי כל זה, אם יעבוד בהרמוניה ובשיתוף פעולה, אין שום סיבה שאנחנו לא נצליח.

<עיסא ג'אבר: ההישגים בבגרויות זה דבר מאוד חשוב, ההישגים של שנה שעברה לא היו ההישגים שמבשרים הרבה שמחה בלבנו, אבל כן הייתי שמח שלפחות עם האחוז הנמוך היו לנו הישגים של תעודת בגרות איכותית, כי מי שהצליח והשיג הוא באמת בא ללמוד והשקיע והייתה תשומת לב גם מההורים וגם מבית הספר.

<עיסא ג'אבר: היעד שלנו זה הקבוצה והאוכלוסייה החלשה של התלמידים שנמצאת איתנו, כאן זה האתגר האמיתי והעיקרי שלנו, שאנחנו נצליח עם האוכלוסייה הזו.

<עיסא ג'אבר: כי ילדים מצטיינים, תאמינו לי, עם פחות עזרה מאיתנו הם גם יצליחו, ימשיכו להצליח, אבל האתגר האמיתי זה הילדים החלשים, הילדים הזקוקים לתמיכה, ליחס אישי ולהכוונה אישית.

<עיסא ג'אבר: אלה הם התלמידים שאנחנו צריכים להקדיש יותר זמן ויותר משאבים ולדעתי לא להתבייש, גם מול הרשות וגם מול משרד החינוך, הפיקוח וכולם, ובראשם אגף שח"ר, לבקש את העזרה והסיוע.

<עיסא ג'אבר: כשיש בעיה, שאדי, אנחנו חושבים שיש לנו גם אנשים שתומכים בנו, אם זה מנהל המחוז עצמו ואם זה ועדת החינוך והעומד בראשה ואם זה המנכ"לית עצמה, שהיא גם הייתה חלק מהמחוז לפני שהתמנתה לתפקיד מנכ"לית.

<עיסא ג'אבר: כולנו ביחד, יחד עם מחלקת החינוך של הרשות, אין שום סיבה שלא נצליח.

<עיסא ג'אבר: אז אני רוצה לאחל לך באמת, שאדי, קודם כל הצלחה בתפקיד, לנהל את בית הספר ביד רמה, ותמצא בעזרת ה' כל יד מסייעת.

<עיסא ג'אבר: באשר בכלל למערכת החינוך היישובית.

<עיסא ג'אבר: כפי שהתחלנו בבית המועצה, אני אמשיך, יש לנו דברים שהם נקודתיים ליישוב שלנו, למערכת החינוך היישובית.

<עיסא ג'אבר: העליתי את זה שחסר לנו אולי עוד קצת משאבים ובמהלך הסיור כבר היושב ראש וחברי הכנסת שהצטרפו גילו את זה בעצמם, תוספת לשפות, במיוחד לשפה העברית.

<עיסא ג'אבר: לא יעלה על הדעת שהמנהלות ביסודיים גוזלות מהתקן הכללי מדברים אחרים בשביל להכניס כמה שעות בודדות בכיתה א' או ב' לשפה העברית.

<ראג'י מנסור: גם הדיפרנציאלי לא עזר ל - - -

<עיסא ג'אבר: גם הדיפרנציאלי לא עזר, ואיך שאמר יושב ראש ועדת החינוך, מר יעקב, שאנחנו במציאות תחרותית במדינה כאן.

<עיסא ג'אבר: אם התלמיד הערבי, שהוא חלק מהמערך של מערכת החינוך הישראלית, לא יוכשר ולא יקבל את מה שהוא צריך לקבל עוד מהגיל הצעיר, בגיל הרך, אז הפער הזה רק יילך ויגדל וכשנגיע למצב שהתלמיד הערבי צריך להתחרות על אותו כיסא עם עמיתו היהודי הישראלי אז יש לנו בעיה.

<עיסא ג'אבר: אני רוצה שכאן יהיה יותר שוויון בכך שהילד הערבי יגיע לי"ב כשהוא שולט בשפה כאמצעי להצלחה שלו לגבי הכניסה לאקדמיה לא פחות מהילד היהודי שעברית היא שפת האם שלו.

<עיסא ג'אבר: נכון שבסופו של דבר יהיה פער, אבל הפער הזה, אפשר לגשר עליו במאמצים ברמה האישית של כל תלמיד ותלמיד.

<עיסא ג'אבר: אנחנו מחויבים, במערכת החינוך היישובית, וגם במערכת החינוך הארצית והלאומית, לתת שוויון הזדמנויות לתלמידים.

<עיסא ג'אבר: השוויון הזה בא לידי ביטוי על ידי הקדשת משאבים שווים.

<עיסא ג'אבר: לדעתי כאן המגזר הערבי צריך לקבל את המשאבים האלה על מנת להתמודד עם המציאות שלו, שאנחנו, נכון, שונים, אבל יכולים להפוך את השוני הזה לאלמנט מעודד ומקדם ולא בהכרח לאלמנט שמושך אותנו אחורה.

<עיסא ג'אבר: עובדה שיש לנו תלמידים מצליחים, מתחרים וגוברים על תלמידים אחרים במאמצים האישיים שלהם.

<עיסא ג'אבר: השנה היו לנו מספר תלמידים שקיבלו בשקלול הציונים שלהם מעל 115 בציוני הבגרות, שזה מקנה להם את הזכות להיכנס לכל האוניברסיטאות בארץ עם אחוז או ממוצע פסיכומטרי מתאים.

<עיסא ג'אבר: אז עובדה שזה קיים.

<עיסא ג'אבר: דבר נוסף, הצד המדעי.

<עיסא ג'אבר: כמו שאמרתי, אנחנו רוצים לחזק את לימודי המדע והטכנולוגיה, טכנולוגיה לילדים, לא חייבים להיות רק ילדים חלשים, יש הרבה ילדים שרוצים ללמוד מקצוע טכנולוגי.

<עיסא ג'אבר: השנה אנחנו הכנסנו שלוש מגמות בבית הספר המקיף, מגמה אחת של מכונאות רכב, מגמה של תקשורת והמגמה השלישית, לבנות, של טיפוח חן, כי אנחנו רואים שהרבה בנות רוצות להתעסק בזה, הן לא הולכות לכיוון העיוני האקדמאי בעתיד, אז אנחנו מאפשרים להן ללמוד את המקצוע הזה כמה שאפשר.

<עיסא ג'אבר: השמים הם הגבול, אני לא אומר שאנחנו במצב שנוכל להגיד שהגענו לסף ההישגים שאנחנו רוצים להתגאות בהם, אני חושב שאנחנו נמצאים באיזה שהוא שלב בינוני, שמכאן אנחנו רוצים להתקדם.

<עיסא ג'אבר: אי אפשר להתעלם גם מהדברים הטובים, אבל גם אי אפשר להכחיש שיש לנו עוד פערים שאנחנו צריכים לסגור.

<עיסא ג'אבר: אז תודה רבה לכם.

<עיסא ג'אבר: זה הסיכום שלי לפחות, נשמע את היושב ראש ואז אולי גם האחרים יוסיפו.

<עיסא ג'אבר: תפדאל.

יעקב מרגי: מירב, חיים, לפני שאני אסכם אתם רוצים להוסיף?

מירב בן ארי: קודם כל באמת תודה רבה על הסיור המעניין הזה ותודה לכל מי שהצטרף.

מירב בן ארי: היה מאוד מעניין, גם באמת למדנו הרבה.

מירב בן ארי: כאן אני רוצה לשים שני דגשים.

מירב בן ארי: בדיוק אמרתי שזו פעם ראשונה שאנחנו רואים מנהל, זאת אומרת עד עכשיו כל המורות והמנהלות היו נשים, אז זה גם קצת ככה שינוי, אבל אין ספק שהנשים פה שולטות.

<קריאה: זה משמח יותר.

מירב בן ארי: לחלוטין, גם במנהלות, גם במורות.

<עיסא ג'אבר: גם בבית.

מירב בן ארי: גם בבית, נכון.

מירב בן ארי: לא צריך ללחוש.

יעקב מרגי: מה שמפורסם לא צריך לומר.

<עיסא ג'אבר: אצלנו זה חשוב.

<עיסא ג'אבר: באבו גוש אין נישואי שתי נשים.

<עיסא ג'אבר: כשקורה מקרה כזה הקהילה מוציאה אותו החוצה.

מירב בן ארי: יפה מאוד, זה חשוב.

מירב בן ארי: כמובן, אני אתייחס, מרגי התייחס לזה, אבל כבר בבית הספר הראשון היה לי חשוב להעלות את זה, הנושא של השפה.

מירב בן ארי: חשבתי על זה שזה כמו יהודים שגרים בארגנטינה, להבדיל, כאילו אין מצב שהם לא ילמדו ספרדית כדי להסתדר במדינה.

מירב בן ארי: להבדיל, כן?

מירב בן ארי: אבל כל אדם שנמצא במדינה אחרת לומד, חוץ משפת האם שלו שהוא לומד בבית, הוא לומד את השפה.

מירב בן ארי: נגיד, יש לי חברים שגרים בארצות הברית, אז הם מדברים בבית עברית, אבל הוא אומר לי, 'מהרגע שאנחנו יוצאים, בית ספר, גן, הכול באנגלית', כדי שהם ילמדו להסתדר במדינה שהם חיים בה, בלי קשר ללאום, פשוט לדעת להסתדר.

מירב בן ארי: היום ראינו בעיתון, לפחות מי שקרא, את הפערים, והפערים זה בעיקר בפסיכומטרי ובתעסוקה.

מירב בן ארי: אתה יודע, אני חושבת אפילו על צעיר כזה בן 16, שרוצה לעבוד במקדונלס במבשרת, הוא לא יכול אפילו לתקשר עם ה - - - סתם, לצאת מהכפר, ללכת לעבוד ביישוב אחר, גם אם נניח הוא מאוד רוצה, הוא לא יכול לתקשר.

מירב בן ארי: אני שמתי לב שגם בחבר'ה הגדולים תרגמו אותנו.

מירב בן ארי: מילא בקטנים, אז אתה אומר, בסדר, כיתה ב', אבל גם בגדולים, אנחנו דיברנו בעברית ותרגמו אותנו.

מירב בן ארי: אז זה מאוד מאוד מטריד אותי.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לכם שאני חלילה לא מאשימה, אני חושבת שאנחנו צריכים להאשים רק את עצמנו, אנחנו צריכים לקחת אחריות, אנחנו צריכים, אנחנו כוועדה, לזמן שוב את המנכ"לית, ואתה, שאמרת דברים אחרים, ושיסבירו לנו מה קורה.

מירב בן ארי: אם אני מדברת עם מורה או מנהלת והיא אומרת לי 'מירב, מתוך ה-5 שעות זה 5 שעות על חשבוני, זאת אומרת אני לא אעשה כישורי חיים - - -

<עיסא ג'אבר: מהתקן - - -

מירב בן ארי: בדיוק, לא קיבלנו פה אקסטרה.

מירב בן ארי: ואחרי זה אנחנו משלמים את המחיר, מחיר של תעסוקה גם בגיל מאוחר יותר, מחיר של פסיכומטרי, מחיר של השכלה גבוהה, ובכלל אני לא מדברת על אלה שלומדים במזרח ירושלים, ששם בכלל - - - אני מניחה שפה עוד איכשהו לומדים איזה משהו על בן גוריון, שם בכלל לא לומדים שום דבר ובטח לא את השפה העברית.

מירב בן ארי: זאת אומרת מה הסיכוי להשתלב?

מירב בן ארי: תשמע, זה מאוד מאוד מטריד.

מירב בן ארי: בכלל, אני חושבת שכל מי שבמערכת צריך להיות מוטרד מזה, כי בסוף חיים במדינת ישראל, לא באבו גוש.

מירב בן ארי: המטרה שלכם, אני מניחה, זה לצאת מפה ולפרוש כנפיים.

מירב בן ארי: אני רואה את זה גם אצלנו, אגב, בלי קשר - - - גם חבר'ה שגרים לצורך העניין בירוחם או בית שמש, או מקומות אחרים, הרבה פעמים הם גם רוצים ללכת לעיר הגדולה, לפחות לכמה שנים.

מירב בן ארי: אז בלי שפה, זה דבר בסיסי.

מירב בן ארי: ועוד משהו, אני רוצה לשים דגש גם על השירות הלאומי.

מירב בן ארי: שאלתי גם את מנהל בית הספר.

מירב בן ארי: השירות הלאומי אזרחי, שעובר עכשיו מהפכה בוועדת העבודה והרווחה, אני מלווה את החוק הזה צמוד, נותן המון המון העדפות לחבר'ה כאלה, גם כספיות, גם השתלבות.

מירב בן ארי: לצערי גם זה משהו - - -

יעקב מרגי: שירות בקהילה.

מירב בן ארי: כן, שצריך להיות כיעד לבית הספר.

<עיסא ג'אבר: אנחנו מנצלים את כל התקנים.

<עיסא ג'אבר: ברוך ה', בשנה שעברה היו לנו עשרות בנות שהשתלבו בשירות האזרחי לאומי הזה, לא רק ביישוב, אלא גם מחוץ ליישוב.

מירב בן ארי: חד משמעית, דרך אגב, זה צריך להיות מחוץ ליישוב.

<עיסא ג'אבר: יש לנו גם רכזת לבנות היישוב בנושא הזה ותמיד אנחנו דורשים מהעמותות שמנהלות את התקנים של שירות הלאומי שייתנו לנו עוד יותר, כי זה גם עוזר לרשות, עוזר לבתי ספר, לגני הילדים, למתנ"ס וגם למועדון הקשישים.

<עיסא ג'אבר: לדעתי זו חובה לעשות את זה בכל היישובים.

<עיסא ג'אבר: בשנה שעברה היו לנו מעל 40 תקנים שאיישנו אותם ולקהילה יש דרישה מאוד גדולה לדבר הזה.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שאני מלווה את השירות הלאומי בוועדת העבודה והרווחה, אז אם יש צורך בעוד תקנים וכאלה אתה יכול לפנות אליי תמיד.

<עיסא ג'אבר: כן, צריכים תמיד.

מירב בן ארי: והדבר האחרון זה כמובן החינוך הבלתי פורמלי, שדיברתי עם מוחמד.

מירב בן ארי: אמרתי לו שאנחנו נלווה.

מירב בן ארי: צריך גם להכניס עוד תנועות נוער, יש פה רק את הצופים, להכניס עוד תנועה, לתת לילדים אפשרות.

מירב בן ארי: אין סיבה שביישוב - - - בכפר אדומים, נגיד, שזה יישוב קטן, יש שלוש תנועות נוער וכאן יש אחת.

מירב בן ארי: וגם כמובן הנושא של המתנ"ס והפעילות אחרי הצהריים, להוציא את הילדים מהרחוב ולתת להם פעילות.

חיים ילין: אני חושב שבפעם הראשונה אני הצלחתי להבין את הקושי.

חיים ילין: אם אני צריך למקד את הדיון, אז עזבו, אפשר לדבר פה על אפליה ועל פערים וכל מה שאתם רוצים, בסוף - - -

יעקב מרגי: אנחנו כרגע ממוקדים.

חיים ילין: אנחנו לא נתקן את כל העוולות שיש פה, אבל בהחלט השפה העברית זה מוקש מאוד רציני בהשתלבות.

חיים ילין: אני כל הזמן חושב, אוקיי, בסדר, ואז תקבלו עוד 8 שעות עברית או תקנים, הרי היום כבר המערכת בנויה, איפה דוחפים את זה?

חיים ילין: על חשבון מה דוחפים את זה?

חיים ילין: איך בנויה מערכת?

חיים ילין: זה לא סתם לשלוף עכשיו, תקבלו תקנים, אלא זה צריך להיות מורכב בצורה כזאת ששום דבר אחר לא נפגע גם.

חיים ילין: זה שלוש שפות, בבית ספר יהודי שלומדים שם ערבית זה בחירה, זה לא חובה, פה זה חובה.

חיים ילין: פה ההבדל המהותי שיש.

חיים ילין: הילד שלי, אם הלך ללמוד ערבית זה בגלל שהוא רצה לעשות בגרות בערבית, לא בגלל שזה היה חובה לעשות את זה, אז זה בתוך המסגרת, אבל פה אין, איפה אתם דוחפים את השעות?

<ראג'י מנסור: יש עוד בעיה של השפה הערבית הספרותית.

יעקב מרגי: נכון, שהמגזר סובל מזה לא פחות.

<עיסא ג'אבר: כי זו שפה אחרת.

מירב בן ארי: כן, אני גם למדתי ספרותית והיא לא קשורה בכלל למציאות.

<ראג'י מנסור: אז ארבע שפות יש.

חיים ילין: אני מקבל, אבל אני - - -

<עיסא ג'אבר: את הנושא הזה צריך להביא לדיון רציני.

מירב בן ארי: תסמוך על מרגי, הוא יביא את זה - - -

<עבדאלרחמן מוסא: הם מלמדים את העברית לפי השעות ש - - - היו מקבלים שעות יותר היו נותנים להם גם יותר.

חיים ילין: לא, אבל גם אם תקבל יותר שעות לא תשאיר את הילדים עד יותר מאוחר.

חיים ילין: זה בא על חשבון משהו ויש פה עוד שפה חובה.

חיים ילין: אני מנסה להבין את המערכת, זה צריך לבוא על חשבון משהו, צריך לבנות את זה.

חיים ילין: אתה מדבר על הצד הפרקטי, לא על הצד - - - קיבלתם שעות, נו, מה תעשו ואיך?

<ראג'י מנסור: יש אפשרות.

מירב בן ארי: יש אפשרות ל - - -

חיים ילין: אני לא אמרתי שאין, אני אומר בקול רם את הדברים, כי אני חושב שמאתרים בעיה, מנסים לפתור אותה ורואים שזה לא כל כך פשוט לפתור אותה.

חיים ילין: זה לא כל כך, זה עוד מקצוע שהוא מקצוע חובה, מה שלא קיים במערכת של בתי הספר האחרים.

חיים ילין: אני איתכם, אני מנסה לעזור ולהבין בדיוק על חשבון מה זה יבוא ואיך זה יבוא.

חיים ילין: כל השינויים שחלים בשנים האחרונות, במיוחד בשנתיים האחרונות, עם עוז לתמורה וכל התכניות החדשות שנכנסו, שבעצם כל המורים נמצאים בתוך בית הספר, אז יכול להיות שדרך התגבור ודרך השעות האלה, שהיום הן יותר ריקות, לצורך העניין, כי אנחנו עוד לא יודעים, יכול להיות שאפשר לעשות את זה שם.

חיים ילין: בסופו של דבר אני חושב שבלי השפה העברית, בלי השפה האנגלית ובלי השפה הערבית אי אפשר להשתלב.

חיים ילין: לכן אם צריך לאתר זה מה שאני מאתר.

חיים ילין: היתר, חבר'ה, קודם כל נפתור את הבעיה הזאת, אחרי זה נפתור את הבעיה של אחוזי הבגרויות שזה תכנית אב לכמה שנים טובות, אבל אם אני ממקד, הבעיה העיקרית נמצאת שם ואני מאוד מקווה שנוכל לעזור להם לפתור את זה.

<עבדאלרחמן עורסאן: אני רוצה לשים דגש על מה שדיברת ובתור חובה לשפה העברית, במיוחד תלמידי תיכון.

<עבדאלרחמן עורסאן: אין ספק שיש לנו בעיה רצינית פה בחינוך, זה מתחיל מהיסודי, ומבחינת התושבים, כבר אין להם אמון, מרוב שיש להם תסכול ממערכת החינוך כתוצאה מההישגים הנמוכים בבגרויות.

<עבדאלרחמן עורסאן: אנחנו יודעים, באבו גוש, בתור מועצה, שיש יותר מ-300 תלמידים לפחות שלומדים בבתי ספר יסודיים מחוץ לאבו גוש.

מירב בן ארי: כשאתה אומר מחוץ, לאיפה אתה מתכוון?

<עבדאלרחמן עורסאן: רובם לומדים במזרח ירושלים, בבתי ספר פרטיים.

<עיסא ג'אבר: פרטיים, של המיסיון.

מירב בן ארי: שמלמד אותם אנגלית טובה מאוד, אבל לא מילה בעברית.

<עבדאלרחמן עורסאן: שם זה באנגלית.

<עבדאלרחמן עורסאן: עד עכשיו לא ניגשו לבגרויות, עוד לא היו בבתי ספר תיכוניים במזרח ירושלים, הם חוזרים לפה לאבו גוש בכיתה ח' או ט'.

<עבדאלרחמן עורסאן: כשחוזרים לכאן הם חזקים באנגלית, אבל חלשים בעברית, כי שם לא לימדו עברית.

<עבדאלרחמן עורסאן: אז יש לנו שתי בעיות, יש חלק מהתלמידים שהם חזקים בעברית וחצי חזקים באנגלית, ושוב, ההיפך.

<עבדאלרחמן עורסאן: בתור ועדה, אתם צריכים לעזור לנו על מנת למצוא פתרון ולצאת מהבעיה הזו ולעזור לנו.

<עבדאלרחמן עורסאן: יש כמה וכמה פתרונות, זה לא הזמן להגיש תכניות ולהגיש מה אנחנו רואים, יש יועצים שעובדים על זה שנים ואנחנו, בתור פוליטיקאים במועצה, גם עובדים על זה על מנת לחזק את המערכת.

<עבדאלרחמן עורסאן: בשביל זה אנחנו צריכים את העזרה שלכם ואת התמיכה המתמדת, לא רק היום ולא מחר, אני מקווה שנבנה לעצמנו לו"ז מסוים ונעקוב אחרי נקודות החולשה מתוך הראייה, מה שאנחנו רואים, איך לשפר את זה.

חיים ילין: ידידי, זה לא לטווח ארוך, זה תקנים שצריכים להביא ושעות לימוד של עברית.

<עבדאלרחמן עורסאן: לכל דבר יש פתרון, עדיף להתחיל בצעד ראשון במקום להגיד שיש תקנים.

<ראג'י מנסור: אני רוצה להתייחס בקצרה למשהו מהותי ורלוונטי באבו גוש, המצב שאנחנו חווינו כאן, התוצאות.

<ראג'י מנסור: אתה יודע טוב מאוד ואני גם, כוותיק במערכת, יש הצהרות, יש החלטות, אבל מי שמממש זה הפקיד האחראי ויש לו ראש אחר.

<ראג'י מנסור: זה לא רק אני טוען ואומר, אלא מי שהכין את המסמך לתכנית 922, משרד האוצר, הוא גם דיבר על זה.

<ראג'י מנסור: יש תקציבים, אבל צריך לעשות סוויץ' בראש של האנשים.

<ראג'י מנסור: כאן אני לא מבין אם אנחנו עם המחוז, מגלה הבנה, אבל עשייה על מנת לתמוך ולהוסיף אין.

<ראג'י מנסור: גם היישוב, שכולכם שמחים ממנו, אבו גוש, באתי והיו המון דברים חסרים, לא הייתה יחידת קידום נוער ולא מרכז השכלה.

<ראג'י מנסור: ביקשנו שיהיו לנו כיתות אתגריות.

<ראג'י מנסור: אתם רוצים שנצליח כמו בית ג'אן?

<ראג'י מנסור: תנו כמו בית ג'אן.

<ראג'י מנסור: לבית ג'אן יש מערכת אתגרים, אנחנו לא, אין זמן, מתי?

<ראג'י מנסור: מי אמר?

<ראג'י מנסור: שנה אנחנו מתדיינים עם המפקחים, כאילו לא דיברנו.

<ראג'י מנסור: ובסוף גם אנחנו נהיה אשמים.

<ראג'י מנסור: גם המפקחת המקצועית רוצה מגמה חדשה, כמה מגמה עולה?

<ראג'י מנסור: מיליון שקל.

<ראג'י מנסור: לך לגרשון, תשיג את ה-100,000 הראשונים.

<ראג'י מנסור: עושים לנו חסם על חסם על חסם.

<ראג'י מנסור: לא אנשים שלא יודעים.

<ראג'י מנסור: אני באתי ממערכת גדולה, מסודרת, שהצליחה, אנחנו רוצים לעשות את זה גם כאן ואין לנו הרבה זמן.

<ראג'י מנסור: מדברים על ניכור, מדברים על ילדים, דרך אגב, אל תופתעו, בכל המגזר הערבי לא יודעים לדבר עברית.

<ראג'י מנסור: זה חסם בסיסי.

מירב בן ארי: כן, היינו גם אצל הבדואים.

<ראג'י מנסור: כן, כשהייתי אחראי על 30,000 תלמידים ראיתי שבמקצוע עברית בבגרות הציונים הכי נמוכים.

<ראג'י מנסור: בשנה הראשונה באוניברסיטה אנחנו כמעט לא דיברנו, אחרי שעברנו את השנה הראשונה התחלנו לדבר.

<ראג'י מנסור: באנגלית אותו דבר.

<עיסא ג'אבר: לפעמים עדיף לא לדבר.

<ראג'י מנסור: לפעמים שתיקה, אבל עם סימנים.

<ראג'י מנסור: אז אנחנו באמת רוצים שישנו את התפיסה.

<ראג'י מנסור: אתם, כוועדת חינוך, תדברו על הנושא הזה.

<ראג'י מנסור: לפעמים מביאים לכם תכנית טובה, סבסוד דיפרנציאלי, אבל איפה?

<ראג'י מנסור: כשעל אותם קריטריונים שבנה שושני בזמנו לא יגיע לאבו גוש אף פעם.

<ראג'י מנסור: אז בגדול אני מדבר על תמיכה מעשית לפי התכניות שאנחנו נבקש.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<ימימה אלוני: אפשר להגיד משהו?

יעקב מרגי: בקצרה ממש.

<ימימה אלוני: שמי ימימה אלוני ואני מנחה בתי ספר, גם את בית הספר הזה, אני מאגף שח"ר.

<ימימה אלוני: אני מלווה את בית הספר הזה כנציגה של אגף שח"ר ואגף שח"ר נתן את כל מה שהוא יכול לבית הספר.

<ימימה אלוני: חוץ מכיתת אומ"ץ, שזה מותנה אם המנהל יישאר ויתמיד, כי התחלפו פה מנהלים, תהיה גם כיתת אומ"ץ שהיא מסייעת מאוד לתלמידים.

<ימימה אלוני: יש כאן כיתת מל"א בחטיבה, מרחב לימודים אחר, יש כיתת תל"מ, יש שלוש כיתות אתגר ושלוש כיתות מב"ר.

<ימימה אלוני: כלומר כל מה שיש לנו אנחנו נתנו לפה ונתנו גם את המנחה מהבכירות.

<ימימה אלוני: למה מהבכירות?

<ימימה אלוני: אני ניהלתי בחיי ארבעה בתי ספר אחד אחרי השני, מירב, גם בארגנטינה, בבואנוס איירס, את בית הספר הישראלי.

מירב בן ארי: זה את צריכה להגיד לחיים, הוא המקומי שם.

<ימימה אלוני: ושם הילדים הישראלים למדו קסטז'אנו, ספרדית, מכיתה א' עד הסוף וכשהם חזרו מהשליחות הם דיברו ספרדית פרפקט.

<ימימה אלוני: אגב, בכל כיתה היה דגל ישראל ודגל ארגנטינה קבוע.

<ימימה אלוני: למה אני מזכירה את זה?

<ימימה אלוני: כדי ללמד כאן את השפה העברית, שהילדים ישתמשו בה, צריך קודם כל הכשרת לבבות.

<ימימה אלוני: אני עובדת גם בעין רפא וגם בבית צפאפא, והילדים, אני נכנסת לכיתה והם מדברים איתי בערבית.

<ימימה אלוני: אז אני אומרת 'סליחה, אני פוגשת אתכם בעיר בירושלים, בפלאפל, ואתם מדברים עברית, אז מה קורה?

<ימימה אלוני: ' צריך הכשרת לבבות, זאת אומרת שהם יאהבו את מה שהם לומדים.

<ימימה אלוני: כי הם לומדים גם מתמטיקה ואנגלית וכל זה, ויש איזה התנגדות פנימית שלהם לעברית, כי אין שום סיבה שהם לא ידברו עברית וילמדו עברית כהלכה.

<ימימה אלוני: אז אתה אמרת, צריך לעשות תכנית, ממש, משהו מובנה, ללימוד הערבית, זה דבר - - -

מירב בן ארי: העברית.

<ימימה אלוני: הערבית.

<קריאה: גם ערבית, דרך אגב, הם חלשים יותר מהעברית.

<עיסא ג'אבר: כן, עברית שפה קשה.

יעקב מרגי: בערבית יש קושי, המגזר סובל בשפה הספרותית, לא בשפה המדוברת.

<קריאה: היא יותר קשה מהעברית.

<עיסא ג'אבר: המדוברת זה חארטה.

יעקב מרגי: אני אפסיק אותך שנייה.

יעקב מרגי: אני עשיתי סדרה של ארבעה או חמישה מפגשים ללימוד השפה היהודית המרוקאית, המוגרבית.

יעקב מרגי: הבאנו מרצה ככה, זה חינוך בלתי פורמלי לחברי הכנסת, אחרי שעות ה - - - והמרצה, מה לעשות, מבין טוב בערבית ספרותית, הוא דוקטור, ד"ר משה כהן, והשתתפו אנשים מהמגזר הערבי, הוא היה מתקן אותם.

יעקב מרגי: כשהוא היה צריך להסביר בלוח מאיפה לקוח ההגייה או המקור.

<ימימה אלוני: אני למדתי ערבית מהסרטים הערביים, אבל ערבית מצרית, כשהייתי במצרים דיברתי פרפקט.

<עיסא ג'אבר: אבל את מוצא תימני, לא?

<ימימה אלוני: ההורים שלי תימנים ואני מדברת ערבית תימנית, אבל - - -

<עיסא ג'אבר: היא הכי נכונה, התימנית, קרובה לשפה הקלאסית.

<ימימה אלוני: זה נכון.

<ימימה אלוני: אני מזהה פה שצריך לעבוד עם ההורים גם, ההורים כאילו קצת מנותקים מבית הספר, כמו שאמרת, או מישהו אמר כאן, זה מין חוסר אמון בבית הספר.

<ימימה אלוני: התחלפו מנהלים, לא סיפקו את הסחורה.

<ימימה אלוני: אני ביקשתי מהמנהל, משאדי, שיפגוש את ההורים של כיתות האתגר והמב"ר.

<ימימה אלוני: אני רוצה לפגוש את כולם, לדבר איתם מה הערך של הכיתות האלה, זאת כיתת מתנה.

<ימימה אלוני: כשנכנסתי לתלמידים ואמרתי 'יש לכם כיתת מתנה', כל הילדים רצו אחריי לחצר ואמרו 'מה זה מתנה?

<ימימה אלוני: ' אז אמרתי, כיתה קטנה, הרבה שעות, את המורים הטובים ביותר הכניסו לכם.

<ימימה אלוני: מה שצריך זה מורה טוב, מורה מוכשר, מורה מחויב, והוא יעשה את השינוי.

<ימימה אלוני: צריך לעבוד כאן עם המורים, להכשיר אותם בהכשרה הכי נכונה כדי שיהיו מחויבים, מוכשרים ומקצועיים.

יעקב מרגי: רבותיי, אני תוך כדי כתבתי את הסיכום כדי לא להתפזר.

יעקב מרגי: אפשר להתפזר ולהתפזר ולא נגיע לתכלית.

יעקב מרגי: באנו לכאן וידעתי מראש, מה לעשות, אני מכיר את פני החברה הישראלית, מכיר את מערכת החינוך במדינת ישראל, לא הופתעתי, לא לרעה ולא לטובה.

יעקב מרגי: זו המציאות, המציאות היא - - - זה פני המציאות ואנחנו ניגע בה.

יעקב מרגי: אז אני מעדיף לקרוא את הסיכום מהכתב כדי לא להתפזר.

יעקב מרגי: הסיכום ליום פתיחת שנת הלימודים של ועדת החינוך במועצה המקומית אבו גוש.

יעקב מרגי: אבו גוש הוא יישוב בטבורה של ארץ ישראל, הוועדה בחרה לפתוח את שנת הלימודים ביישוב אבו גוש ממספר סיבות.

יעקב מרגי: האחת, אמירה מרכזית שהוועדה תיתן דגש בשנת הלימודים הקרובה בהעצמה ובשיפור מערכת החינוך במגזר הערבי.

יעקב מרגי: שתיים, אמירה של הכרה והוקרה והערכה למועצה המקומית אבו גוש ולעומד בראשה על עידוד הדו קיום והחיים המשותפים במדינה.

יעקב מרגי: בביקורנו היום התרשמנו מהיכולות ומהפוטנציאל הרב שיש במועצה המקומית להעצים את החינוך במועצה קדימה.

יעקב מרגי: במאפיינים האובייקטיביים של היישוב ללא האחריות והמעורבות של ראשי היישוב היינו רואים כאן את התופעות שאנחנו מכירים בחלק מהמגזר הערבי.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך בהעצמת התלמידים החזקים והמוכשרים.

יעקב מרגי: זה נוגע פחות או יותר ב - - -

<עיסא ג'אבר: מצוינות.

יעקב מרגי: בד בבד עם חיזוק ותמיכה לתלמידים החלשים יותר במערכת.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך בהשקעה ממוקדת בשנים הקרובות בהעלאת אחוז מסיימי התיכון עם תעודת בגרות איכותית ומשמעותית.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על הצורך ביצירת אלטרנטיבות במערכת החינוך לתלמידים שאינם בהכרח מתאימים למגמות העיוניות.

יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על החוסר בשעות ייעודיות להעצמת השפה העברית ובכך להביא את הבוגרים לשילוב מיטבי במדינה, בתעסוקה ובאקדמיה.

יעקב מרגי: המועצה המקומית תכין לוועדה מסמך עבודה על הצרכים והחסכים במערכת החינוך ביישוב.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לראשי היישוב, לראש המועצה, ותמשיך לעקוב אחרי יישום המגמות שיביאו להעצמת החינוך במגזר הערבי ובצמצום הפערים ביישוב, בכלל בחברה הישראלית, במערכת החינוך במגזר הערבי וביישוב אבו גוש.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם, תם ולא נשלם, הוועדה תמשיך לעקוב אחר ביצוע המשימות והמטלות.

יעקב מרגי: העבודה היא דו צדדית, גם עליכם מוטלת החובה לגעת בצורה ממוקדת בבעיות האופייניות, אנחנו את שלנו נעשה מול משרד החינוך.

<ימימה אלוני: אפשר לקבוע עוד פגישה כזאת במחצית השנה?

יעקב מרגי: זאת ישיבת המעקב.

יעקב מרגי: ברגע שאמרתי שהמועצה תכין מסמך ואנחנו נשב מול המשרד בסוגיות האלה שיביאו, ודאי שנעשה ישיבת מעקב, אם צריך.

יעקב מרגי: תודה רבה.