ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 133, 2016-07-24 10:00

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו פה היום מקיימים את הדיון, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, וזה מאוד חשוב שזה יצא גם בי"ז בתמוז, כי זה סגירת מעגל של ההתפזרות של העם היהודי לתפוצות וזה מזכיר לנו את הסיבה ליציאה לגולה וכל זה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד שמחים היום, שדווקא ביום הזה אנחנו נמצאים בבית התפוצות, כדי ללמוד ולראות ולהתרשם מהאיסוף שבית התפוצות עשה, שמייצג את כל התפוצות, מביא לנו את ההיסטוריה, את הערכים, את הסמלים של התפוצות.

אברהם נגוסה: איתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברי כנסת אחרים גם יצטרפו, חברי הוועדה, מנהלת הוועדה, דנה גורדון שושני, וציפי גלעדי, רכזת מזכירות הוועדה.

אברהם נגוסה: צח בן יהודה מהממ"מ, יגאל אמיתי דובר הוועדה, גם מהפרוטוקול נמצאים פה, תמיר אלברט, ואורי וישמבל, העוזרים שלי.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים ללמוד ולדעת את זה.

אברהם נגוסה: אני הייתי עם מנהלת הוועדה ואנחנו ראינו כמה זה חשוב, מאוד חשוב וגם לוועדה שלנו, כוועדת התפוצות, לקיים את הדיון בבית התפוצות וגם לעשות את הסיור.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמח היום לקבל, לפני שאנחנו יוצאים לסיור, על התמונה הכללית מהמנכ"ל וגם מאנשים אחרים ולאחר מכן אנחנו נצא לסיור.

אברהם נגוסה: תודה.

<דן תדמור: תודה רבה.

<דן תדמור: אנחנו באמת מתכבדים לארח את הוועדה.

<דן תדמור: אני אשתדל לא לדבר יותר מדי, כי עדיף מראה עיניים.

<דן תדמור: אתה כבר היית פה כשפתחנו לפני כמה שבועות את תערוכת 30 שנה למבצע משה, אני חושב שרוב האנשים עוד לא היו באגף החדש שלנו, שנפתח לפני חודשיים.

<דן תדמור: נמצאת איתנו ד"ר אורית שחם גובר, שהיא האוצרת הראשית של בית התפוצות, וכשנצא לסיור אורית תדריך אותנו.

<דן תדמור: אני מציע שנעשה את הדבר הבא, אני אתן איזה שהיא סקירה כללית, אבל קצרה, נצא לסיור ואולי אז נחזור לכאן ונעשה דיון קצת יותר מעמיק.

אברהם נגוסה: כן, יהיה דיון אחרי הסיור.

אברהם נגוסה: רק שכחתי להזכיר שדוד יאסו, מאגף הקליטה של יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה וגם נציגי משרדים אחרים, החינוך, הסוכנות היהודית ומשרדים אחרים.

<דן תדמור: מאה אחוז, ואני מתנצל מראש שאירינה לא תהיה איתנו לאורך כל הביקור, כי היא בדרך לשדה התעופה.

<דן תדמור: אבל היה לנו חשוב שאירינה תהיה פה כדי לקבל אתכם.

<דן תדמור: בית התפוצות, קודם כל נתחיל בדברים הטכניים, זו חברה לתועלת הציבור, חל"צ, בבעלות מדינת ישראל, אוניברסיטת תל אביב, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית והקונגרס היהודי העולמי.

<דן תדמור: בית התפוצות פתח את שעריו בשנת 78', אנחנו בשנתנו ה-38.

<דן תדמור: אנחנו גוף שעוסק בזהות יהודית.

<דן תדמור: אם לדייק, אנחנו עוסקים בזהות יהודית על כל המרכיבים שמשותפים לכולנו.

<דן תדמור: עוד לפני קצה הקרחון שבו אנחנו מתחילים להתווכח בין זרמים, בין עדות, אנחנו עוסקים בכל אותו בסיס ענק שלפעמים יש לנו נטייה לשכוח אותו.

<דן תדמור: ההיסטוריה המשותפת לנו, המורשת שמשותפת לנו, הערכים שמשותפים לנו, השפה שמשותפת לנו, בין אם אנחנו דוברים אותה על בוריה ובין אם לאו, המולדת שמשותפת לנו, בין אם אנחנו דרים בה ובין אם לאו, מטרות וייעוד שמשותף לכולנו.

<דן תדמור: אנחנו מקום שנמצא בהגדרה בלב הקונצנזוס משום שאנחנו עוסקים באמת באותו גוף ענק שלפעמים אנחנו נוטים לשכוח שהוא באמת משותף לכולנו.

<דן תדמור: לפעמים צריך להזכיר לאנשים מכל הגוונים ומכל הקצוות, בייחוד בתקופה כזו שהיא תקופה באמת רוויית שסעים ושנאת חינם, גוף כמו שלנו שמזכיר לאנשים מה משותף לנו ושאנחנו בעצם משפחה אחת גדולה ומורחבת, זה גוף שבעצם מעולם לא היה חשוב יותר שיתקיים ושיגיעו אליו כמה שיותר אנשים.

<דן תדמור: אז באמת כמה אנשים מגיעים לכאן, כמעט 200,000 איש בשנה, המספר הזה נמצא בעלייה מתמדת בשנים האחרונות.

<דן תדמור: היעד שלנו להגיע ל-400,000 מבקרים בשנה ואני חושב שאנחנו בכיוון הנכון להגיע אליו.

<דן תדמור: במדינה שיש בה 8 מיליון איש ולצורך הדיון הזה יש 6 מיליון יהודים בישראל, כמות כזאת של מאות אלפים בשנה, זה אומר שכל ישראלי יגיע לפחות פעם אחת לבית התפוצות.

<דן תדמור: אידיאלית הוא צריך להגיע פעם אחת בבית ספר יסודי, פעם אחת בתיכון, פעם אחת בצבא, ולפחות פעם אחת כבוגר.

<דן תדמור: האמת היא שרוב האנשים, גם היום עם המספרים הצנועים שלנו, אם אני אשאל בחדר הזה, רוב האנשים היו מתי שהוא בבית התפוצות ועכשיו אנחנו בתנופה שתשלים את החוסרים.

<דן תדמור: את מה שאנחנו עושים, שזה טיפוח תחושת שייכות, אנחנו עושים בארבעה אופנים, אחת, אנחנו מוזיאון, ועל כן אתם תראו עכשיו את האגף החדש שפתחנו לפני חודשיים, יש כאן תצוגת קבע נרחבת, יש כאן תערוכות מתחלפות וכיוצא באלה.

<דן תדמור: שתיים, אנחנו מקום של חינוך.

<דן תדמור: פועלת כאן זרוע חינוכית שנקראת בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי, זה בית ספר לכל דבר במובן הזה שיש כאן מדריכים, מורים, כיתות וקבוצות שמגיעות לבית התפוצות, מתחילות ומסיימות את מסען בכיתת לימוד עם תכנית שנתפרה ספציפית למידותיה של אותה קבוצה.

<דן תדמור: מגיעים לכאן כיום 35,000-40,000 תלמידים, או קבוצות של חיילים או קבוצות של גמלאים, קבוצות תגלית, מסע, כל הדברים הללו, וברור שזאת לא אותה תכנית לילדי גן ולחניכי פו"ם, השפה שונה, משך ביקור שונה, תכנים שונים וכן הלאה.

<דן תדמור: כל זה קורה באגף החינוכי שלנו.

<דן תדמור: אז אמרנו, מוזיאון, חינוך, שלוש, מאגרי מידע.

<דן תדמור: בדרך כלל יודעים שאפשר לבוא לבית התפוצות כדי לנסות להתחקות אחר עץ משפחה, זה המאגר הגנאלוגי, הוא אחד מתוך חמישה מאגרי מידע שיש לבית התפוצות, לצדו מאגר צילומים, מאגר מוזיקה, מאגר קהילות ומאגר שמות משפחה.

<דן תדמור: הדרמה הגדולה במאגרים זה שאנחנו מעלים אותם עכשיו לראשונה לאינטרנט.

<דן תדמור: עד כה היה צריך לעלות לרגל לבית התפוצות, יש חדר מאוד יפה ומתנדבים ומחשב, אבל צריך לבוא לכאן.

<דן תדמור: המהפכה הגדולה תתרחש בסוף השנה הזאת, כשבגרסת ביתא נעלה את מאגרי המידע לאינטרנט ואז כל אחד בכל מקום, בכל עת, תהיה לו גישה למאגר העצום הזה של מידע לגבי העם היהודי על כל גווניו ורבדיו.

<דן תדמור: מוזיאון, חינוך, מאגרי מידע, והמרכיב האחרון הוא תרבות.

<דן תדמור: אנחנו מרכז תרבותי, כמעט בכל יום בשבוע מתרחשת כאן איזה שהיא פעילות תרבותית שעוסקת בזהות יהודית כפי שהגדרנו אותה.

<דן תדמור: והבה נגדיר אותה, אם לא עשינו זאת עד כה, התפיסה שלנו היא תפיסה פלורליסטית ומכילה של זהות יהודית, אנחנו לא שומר סף, זה לא התפקיד שלנו, התפקיד שלנו זה שכל אדם שיש לו תחושה של זיקה לזהות יהודית, אנחנו כאן כדי לספק לו עוד מידע, תמיכה, ולשגר אותו להמשך דרכו.

<דן תדמור: אז זה ייעודנו, אלה תחומי פעילותנו.

<דן תדמור: לפני חודשיים פתחנו את האגף החדש שלנו, שהוא שלב א' בתכנית הפיתוח שבסופו של דבר תקיף את כל המוזיאון.

<דן תדמור: שלב ב' הוא שדרוג מוחלט של תצוגת הקבע שאליה לא נגיע היום, זו תצוגה מאוד מיושנת, היא נפתחה ב-78' וכמעט שלא השתנתה מאז.

<דן תדמור: התכניות כבר כמעט גמורות למה שאנחנו רוצים לעשות עם תצוגת הקבע החדשה.

<דן תדמור: ישנו פרט פעוט של גיוס של עוד 30 מיליון דולר שחסרים לנו, אבל ברגע שאנחנו נסגור את הפרט הטכני הזה, השולי, אבל אנחנו בכיוון הנכון.

<דן תדמור: הפרויקט בכללותו, כשנסיים אותו, זה יהיה פרויקט שיתפרס על פני 12 שנה.

<דן תדמור: התחלנו ב-2007, נסיים ב-2019, זה יהיה 12 שנה וכמעט 100 מיליון דולר.

<דן תדמור: מדינת ישראל שותפה בתהליך הזה, במענק פיתוח שהעניקה לנו, וגם לשוטף.

<דן תדמור: גורמים פילנתרופיים שונים מסייעים לנו על הדרך וחשוב לומר שאמנם זה נשמע בור אדיר שחסרים לנו 30 מיליון, אבל כשאנחנו אומרים שכבר גייסנו 60 זה כבר נשמע אחרת.

<דן תדמור: זאת אומרת שני שליש מהפרויקט כבר מאחורינו, אתם מיד תלכו עליו ותראו אותו ותמששו אותו.

אברהם נגוסה: דרך איזה משרד המדינה מממנת?

<דן תדמור: תרבות.

יואל רזבוזוב: והחינוך?

יואל רזבוזוב: על כל תלמיד?

<דן תדמור: צריך להפריד בין שוטף לפיתוח.

<דן תדמור: התקציב השוטף שלנו הוא תקציב של כ-25 מיליון שקל בשנה, 7.5 מיליון אנחנו מקבלים ממדינת ישראל דרך משרד התרבות.

<דן תדמור: תקציב הפיתוח שלנו, שלטובתו מדינת ישראל העמידה 64 מיליון שקל, זה נעשה באיגום ממספר משרדים, אבל מנוהל, שוב, דרך משרד התרבות.

<דן תדמור: עם משרד החינוך, כמובן יש שיתוף פעולה נרחב, כי הזכרתי שמגיעים לכאן 35,000-40,000 תלמידים, כפי שאתם יודעים, נסתיימו הימים שבהם ניתן להנחות מלמעלה ולהגיד שכל כיתה חייבת לבקר בבית התפוצות.

<דן תדמור: לצערי, במובן הזה יש אוטונומיה.

<דן תדמור: יחד עם זאת משרד החינוך מפיץ אותנו בחוזרי מנכ"ל, סלי תרבות בעיריות שונות.

<דן תדמור: יש לנו את תו התקן של כולם ויש לנו מחיר מיוחד, הפסדי, שבו אנחנו מקבלים כאן תלמידים וזה הפסד שאנחנו ששים ושמחים בו.

<דן תדמור: כל קבוצת תלמידים שמגיעה לשערינו אנחנו מרגישים שאנחנו ממלאים את הייעוד שלנו.

יואל רזבוזוב: מה זאת אומרת הפסדים?

<דן תדמור: יש מחיר קבוע, 18 שקל, שהוא לא מכסה את ההוצאה של מדריך.

<דן תדמור: אבל זה בסדר, עדיין אנחנו כל שנה - - -

יואל רזבוזוב: לא, אתה מדבר על קבוצות, ברגע שמגיעות קבוצות אז בסוף יש לך את ההוצאות הקבועות ועל מה שמגיע - - -

<דן תדמור: אני לא מדבר על קבועות, אני מדבר על הוצאה ישירה.

<דן תדמור: כשמגיעה לכאן קבוצה כל 20 תלמידים מקבלים - - -

יואל רזבוזוב: קבוצה, 20 תלמידים, זה לא מכסה את המדריך?

<דן תדמור: לא מכסה אפילו את המדריך, עוד לא הגעתי לתקורות.

<דן תדמור: תעשה חשבון, 20 כפול 18, מדריך והוצאת חומרים, כי עושים כאן פעילות, זה לא מכסה, אבל זה בסדר, אני לא מתלונן.

<דן תדמור: שיבואו עוד ועוד ועוד ונפסיד עוד ועוד ועוד, ושיגיעו אלינו לא 35,000 תלמידים, שיהיו 70,000 תלמידים, וזה בסדר, זה הייעוד שלנו.

יואל רזבוזוב: זה חשוב בגילאים האלה.

<דן תדמור: הכי חשוב בגילאים האלה וגם בצבא זה מאוד חשוב.

<דן תדמור: אבל באמת, זה לא חוסך מאיתנו את הצורך מדי שנה לעשות מסע טלמרקטינג, כי צריך כל שנה לדבר מחדש עם 4,000 מוסדות חינוך.

<דן תדמור: אם לא תדבר איתם הם לא יבואו, זה לא באוטומט, אף מוסד הוא לא באוטומט, אף גוף הוא לא באוטומט.

<דן תדמור: צריך לדאוג שזה יקרה מדי שנה.

יואל רזבוזוב: זו טעות, צריך לבדוק את זה.

<דן תדמור: אז זה באמת היה המבוא, מי אנחנו, מה אנחנו, מה אנחנו עושים ואני מציע שעכשיו אורית תוביל אותנו לסיור מודרך באגף החדש.

<דן תדמור: אני מזכיר, שלב א' מתוך שניים, טכנית השלב הקטן יותר מבחינת מטראז', זאת אומרת שלב ב' הוא גדול ונרחב יותר.

<דן תדמור: (בסיור)

<אורית שחם גובר: אנחנו בוחנים את עצמנו בשבע עיניים בכל תחום, מי מיוצג, איך וכמה.

<אורית שחם גובר: הנושא השני הוא ניסיון להסתכל אחורה אחרת ממה שאנחנו רגילים, לשבור את הפרדיגמה של להסתכל על העבר ולראות שם רק פרעות, גזירות ורדיפות.

<אורית שחם גובר: אנחנו מסתכלים על העבר, אנחנו לא מתעלמים מהפרעות, הגזירות והרדיפות, אבל אנחנו רואים שם גם פריחה וגם יצירה וגם דיאלוג וגם יכולת התחדשות אינסופית.

<אורית שחם גובר: זאת אומרת אנחנו מסתכלים אחורה ואנחנו לא אומרים געוולד.

<אורית שחם גובר: אנחנו אומרים במקרים רבים 'איזה יופי'.

<אורית שחם גובר: וההיבט השלישי המאוד חשוב, שכל מי שיגיע הנה, כל יהודי מהארץ או מחו"ל, יוכל לומר לעצמו 'הסיפור הזה הוא גם שלי'.

<אורית שחם גובר: זה הקטע של זהות והזדהות.

<אורית שחם גובר: אם אנשים ירגישו שזה שלהם תהיה הרבה יותר משמעות לכל מה שאנחנו עושים כאן.

<אורית שחם גובר: הגלריה הראשונה מתוך המוזיאון החדש שאנחנו בונים, שהיא גלריית קבע, היא גלריית בתי הכנסת.

<אורית שחם גובר: תיכף נגיע אליה, אבל הסימנים שלה נמצאים כאן.

<אורית שחם גובר: אני לא יודעת אם מישהו מכם זוכר, אם הייתם בבית התפוצות יש לנו אוסף של מודלים, זה פחות או יותר מה שאנשים זוכרים מהביקור אצלנו.

<אורית שחם גובר: את אוסף המודלים הזה, שכולם אהבו אותו, ועם השנים ערכו רק עלה, אנחנו שיפצנו ושימרנו ובנינו לו גלריה חדשה.

<אורית שחם גובר: במקום להסתכל רק על אדריכלות אנחנו הולכים לראות חיים יהודיים על כל היבטיהם והסנונית הראשונה היא התקרה הזו של בית הכנסת בחודורוב שבמקור הייתה תקועה באיזה פינה חשוכה, לא כל כך ראו אותה והיא חלק מסוגה של מבנים שנקראו בתי כנסת מעץ.

<אורית שחם גובר: אם אפשר לומר שהייתה אי פעם אדריכלות יהודית ייחודית, אלה הם בתי הכנסת מעץ והעיטורים האלה שלהם, שנמצאו בכ-220 בתי כנסת ברחבי מזרח אירופה, אף אחד מהם לא שרד את השואה.

<אורית שחם גובר: אבל אגב, רובם נהרסו לפני השואה.

<אורית שחם גובר: בואו נעלה לגלריית בתי הכנסת.

<אורית שחם גובר: ברוכים הבאים לגלריית בתי הכנסת.

<אורית שחם גובר: האידיאולוגיה המקצועית שלי אומרת שתערוכה טובה היא תערוכה שאפשר לראות אותה לבד.

<אורית שחם גובר: אז אני אפנה את תשומת לבכם לדברים החשובים שיש לראות, אני אאסוף אתכם מדי פעם ואני אכוון אתכם, אבל אני אשמח אם אתם באמת תנסו קצת לחוות, כי ביקור בגלריה זו חוויה.

<אורית שחם גובר: יש לנו פה 18 מודלים, שניים זה הקירות המשוחזרים.

<אורית שחם גובר: לכל מודל יש לנו מפה, יש תמונה של האתר המקורי, של בית הכנסת המקורי ואיזה שהוא הסבר על המודל הזה.

<אורית שחם גובר: אנחנו הסתובבנו בכל העולם וחיפשנו מוצגים שהיו באותו בית כנסת.

<אורית שחם גובר: מסרדיס לא מצאנו, הטורקים לא כל כך שיתפו איתנו פעולה.

<אורית שחם גובר: מפראג יש לנו שניים, אחד מהם הוא אחד המעניינים שיש לנו כאן, אני אחר כך אספר לכם עליו.

<אורית שחם גובר: בעיקרון הגלריה מחולקת לנושאים, כל האזור הזה נקרא 'מאז ועד היום'.

<אורית שחם גובר: אנחנו מראים את כל קשת התאריכים של בתי כנסת וזה מסתיים במיצג וידיאו ארט של האמן רן סלוין, שבו, במסגרת ייצוג לעוד הרבה קהילות, צילמנו 24 בתי כנסת ברחבי העולם ואפשר לראות עוד הרבה מאוד בתי כנסת מכל הסוגים והמינים.

<אורית שחם גובר: האזור הזה עוסק בהתכנסויות.

<אורית שחם גובר: בואו נתקדם.

<אורית שחם גובר: נסתכל על זה, אני מניחה שרובכם מבינים מה אתם רואים, אחרי זה אני אסביר.

<אורית שחם גובר: מה שראיתם היא אחת משלוש תפילות שאנחנו מראים כאן, זה רץ בלופ עם הסרט החביב ההוא על מסורת התפילה של ספרדים ואשכנזים, עם ג'קי לוי וקובי אריאלי.

<אורית שחם גובר: אחת לחמש דקות, כשהסרט הזה נגמר, עולה אחת התפילות.

<אורית שחם גובר: יש לנו תפילת שחרית, שאנחנו מראים אותה כתפילת יחד, מנחה, ראיתם נתנה תוקף ביום כיפור, ובמעריב אנחנו מראים כל מיני סוגים של קבלות שבת, בעיקר אאוט אוף דה בוקס, זאת אומרת אלה שמחוץ לבית הכנסת.

<אורית שחם גובר: האזור הזה עוסק באמנות ובאדריכלות.

<אורית שחם גובר: יש פה אינטראקטיב שמאפשר לכם לבחון הרבה מאוד בתי כנסת מבחינת ההיבט האדריכלי שלהם.

<אורית שחם גובר: יש פה 24 בתי כנסת.

<אורית שחם גובר: אם אנחנו בוחרים אחד מהם, מבגדד, אז אנחנו יכולים לדעת את הפרטים שלו, אנחנו יכולים לדעת מה יהיה הסגנון האדריכלי שלו, מה היה בפנים ההיכל, הקיר המערבי, התיבה.

<אורית שחם גובר: אנחנו ממש מפרקים את בית הכנסת, תולדות בית הכנסת והקהילה ולאיזה בניין אחר יכול להיות שבית הכנסת הזה דומה.

<אורית שחם גובר: אפשר לבדוק את זה גם לפי ציר זמן, לפי אזורים, אפשר ללכת על מפה ברחבי העולם.

<דניאלה ספיר: בית הכנסת המרכזי של טוניס יש?

<אורית שחם גובר: לא.

<דניאלה ספיר: למה?

<אורית שחם גובר: הייתה לנו מומחית לאדריכלות, פרופסור לאדריכלות, והיא החליטה מה יהיו בתי הכנסת הכי חשובים מבחינה אדריכלית.

<דניאלה ספיר: בית כנסת מאוד - - - הוא נשרף ויש לו היסטוריה.

<דניאלה ספיר: כשהיינו בביקור מולדת לא נתנו לנו להיכנס לשם, כי הייתה שמירה מקומית.

<אורית שחם גובר: יש כל כך הרבה בתי כנסת והיה לנו לבחור 24.

<אורית שחם גובר: אפשר ללכת לפי מפה, למצוא בית כנסת או אפשר ללכת, יש לנו אלג'יר וצפון אפריקה, לדעתי.

<אורית שחם גובר: יש לנו אוסף תמונות של מבצע משה שצולמו בשנים 84' ו-85' על ידי צלם של בית התפוצות, דורון בכר.

<אורית שחם גובר: אנחנו פנינו אל במאית אתיופית, החלטנו שהדרך לספר על האנשים היא דרך מדיה, דרך סרטים.

<אורית שחם גובר: פנינו אל במאית ממוצא אתיופי, אורלי מלסה, שבעצמה הגיעה בגיל 4 במבצע משה והיום היא במאית סרטים, היא עושה סרטים בכל העולם, יש לה אולפן טלוויזיה, היא משהו.

<אורית שחם גובר: היא בחרה תמונות מתוך האוסף שלנו, שמה אותן בפייסבוק והזמינה אנשים מהקהילה לזהות, כי לא היה לנו זיהוי של מי מצולם בתמונות.

<אורית שחם גובר: דרך כ-2,000 או 3,000 איש שהשתתפו, היום כבר 4,000, בזיהוי בפייסבוק היא איתרה עשרה סיפורים מעניינים ואנחנו יצאנו וצילמנו אותם.

<אורית שחם גובר: התערוכה הזו היא תערוכת מדיה.

<אורית שחם גובר: יש פה חמישה ביתנים, אנחנו קיבצנו את הסיפורים לזוגות, לפעמים זה הנגדה, לפעמים זה אותו זוג.

<אורית שחם גובר: אתם יכולים ללמוד מי האנשים מהגב של הביתן ואז בכל ביתן רצים בזה אחר זה שני סרטים רצוף של אותן עשר דמויות שלנו.

<אורית שחם גובר: אתם יכולים לראות שצילמנו אותם היום כפי שפגשנו אותם בצילומים וכל אחד מהם מחזיק את התמונה שלפיה זיהינו אותו מתוך המאגר שלנו.

<אורית שחם גובר: במרכז אפשר עם אוזניות לשמוע את הסיפור של אורלי.

<אורית שחם גובר: אני ממליצה לכולכם לשמוע אותו, היא באמת בחורה יוצאת דופן והסיפורים האלה מרגשים ונוגעים ללב באופן בלתי רגיל.

<אורית שחם גובר: אני רק רוצה להגיד עוד מילה אחת, בניגוד לדימוי שיש לנו בציבור שהעלייה האתיופית זה הכול כישלון, אני מוכרחה לציין שבמדגם שלנו זה מדגם סטנדרטי של הגירה, 30% הצלחה דגולה, 40% הדור השני כבר מצליח ו-30% באמת יש או כישלון או שברון לב.

<אורית שחם גובר: הסרטים רק עכשיו התחילו, אתם מוזמנים לבחור לכם סרט.

<אורית שחם גובר: (בהמשך הסיור)

<אורית שחם גובר: ברוכים הבאים לגלריית גיבורים.

<אורית שחם גובר: התערוכה נקראת 'גיבורים פורצי הדרך של העם היהודי', מטרתה לספר לילדינו החמודים שאל"ף, ליהודים היו המון גיבורים וגיבורות, אבל גיבורים אצלנו זה לא בהכרח אלה עם השרירים הכי חזקים או שזורקים חנית או יורים הכי טוב.

<אורית שחם גובר: התערוכה מחולקת לשמונה נושאים, מדענים, מהפכנים, תרבות, בתרבות יש לנו ספרות, אופנה, קולנוע, מוזיקה, אדריכלות ואמנות, יש לנו כלכלה, פילוסופים, מנהיגים, ספורטאים ואמיצים.

<אורית שחם גובר: חלק מהמשחקים הם מה שנקרא low tech, לא מוכרחים ללחוץ על מחשב.

<אורית שחם גובר: כמו למשל המשחק הזה על טרומפלדור, שהם צריכים לעשות את מסלול המכשולים עם יד אחת מאחורי הגב, זה לא פשוט, הם מאוד אוהבים את זה.

<אורית שחם גובר: חוץ מההפעלות יש לנו מידע על עוד 120 גיבורים, יש פה כ-30 הפעלות, יש לנו עוד 120 גיבורים, בשביל ההורים שלא בטוח מכירים - - - יש מסכי אייפד שמחולקים לפי הנושאים, למשל ניקח פילוסופים ויהיה כתוב להם יוסף קארו ויהיה להם 30 מילה על יוסף קארו וכן הלאה, 143 שמות, שסביר להניח שגם ההורים, את חלקם הגדול לא לגמרי מכירים, וכדי שיהיה להם מה להגיד לילד וגם אם הילד רוצה ללמוד עוד משהו.

<אורית שחם גובר: אתם מוזמנים להסתובב ולשחק.

אברהם נגוסה: - - - מנהיגים.

<אורית שחם גובר: אנחנו מוסיפים במנהיגים את פרדה אקלום, האתיופי, הוא עוד לא כאן, אבל הוא יהיה.

<אורית שחם גובר: אתם רוצים להשקות את השדות יחד עם שמחה בלס, אתם יכולים להיכנס לראש של איינשטיין ולעקוב אחרי הזיכרונות שלו.

<אורית שחם גובר: אתם יכולים לצלם את הריבוזום, אם אתם רוצים, עם עדה יונת.

<אורית שחם גובר: יש פה שישה סרטים על זוכי פרס נובל ועל אישים חשובים.

<אורית שחם גובר: (בישיבה)

אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים את החלק השני של הסיור שלנו.

אברהם נגוסה: את הסיור סיימנו עכשיו אנחנו בדיון.

אברהם נגוסה: אנחנו מודים למנכ"ל, מר דן תדמור, וגם לד"ר אורית שחם-גובר על הסיור, ממש תודה רבה, וגם לרחלי.

אברהם נגוסה: זה מאוד מרגש ומאוד חשוב ומרשים.

<דן תדמור: הזכות היא שלנו, תודה רבה.

אברהם נגוסה: יישר כוח על מה שאתם עושים.

<דן תדמור: רק תספרו לאנשים שהייתם ושהיה מרשים ותשלחו לפה אנשים וזה הכי חשוב.

<דן תדמור: כל אחד שיהיה עכשיו נושא הבשורה.

אברהם נגוסה: כן, אנחנו נהיה שגרירים, כמובן.

<דן תדמור: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אמרתי קודם שיש את נציגי משרדי הממשלה, שהם הצטרפו אלינו היום, ממשרד החינוך, משרד העלייה והקליטה וגם יש לנו מהסוכנות היהודית וגם מוזמנים של האגודה למען עידוד, יצירה, תרגום התרבות של העדה האתיופית, גב' דניאלה ספיר שנמצאת איתנו ואנחנו נשמח - - -

<דנה גורדון שושני: אם מותר לי להוסיף משהו, נציגת משרד התרבות אישרה הגעה, לא הגיעה ולא הודיעה.

<דנה גורדון שושני: ניסינו להתקשר למשרד.

<דן תדמור: מי זאת, נטלי?

אברהם נגוסה: נטלי, כן.

<דן תדמור: חבל.

אברהם נגוסה: הם אישרו את הגעתם, אבל לא הגיעו, חבל.

אברהם נגוסה: פספסו, אבל אנחנו היינו גם צריכים אותם פה בדיון כי הם אלה שמממנים והצינור של המדינה, של משרדי הממשלה, והם היו יכולים לתרום לנו לדיון, אבל בכל זאת אנחנו נמשיך ונקיים את הדיון ונעביר להם את הפרוטוקול.

אברהם נגוסה: חשוב שהם יקראו את זה.

אברהם נגוסה: חשוב לי להגיד גם את חברי הכנסת שהיו בסיור, בחלק הראשון, ונאלצו לעזוב, יש להם מחויבויות נוספות ולכן הם הלכו לפני הדיון, אבל אנחנו נעביר לכל חברי הכנסת שחברים בוועדה והם יקראו את הפרוטוקול.

אברהם נגוסה: כמו שאמרתי, בית התפוצות חשוב לנו, זה המורשת וזה הערכים וזה התרבות.

אברהם נגוסה: לא משנה איפה, אם זה באמסטרדם או בלונדון או בניו יורק או באתיופיה או במוסקבה.

אברהם נגוסה: אנחנו רואים הכול, את כל התפוצות במקום אחד, בתל אביב, בבית התפוצות, ולכן המקום הזה חשוב להמשך השארת הערכים וההיסטוריה והתרבות והסמלים שלנו כעם והבית הזה, צריך לחזק אותו, צריך להרחיב אותו וזה מאוד מאוד חשוב לנו.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו, כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, מה אנחנו יכולים לתרום כדי לחזק אתכם יותר בכיוונים האלה.

אברהם נגוסה: אני רוצה להפנות קודם כל למשרד החינוך, רמי, מרכז קשרי ישראל והתפוצות, אנחנו נשמע לשמוע מה משרד החינוך עושה כדי לחזק את בית התפוצות.

<רמי אלגרבלי: כן, שלום.

<רמי אלגרבלי: תודה על ההזמנה, דבר ראשון.

<רמי אלגרבלי: אני רוצה לציין שאני מרגיש כאן בן בית, בכמה תפקידים שבהם אני הייתי בעבר ועדיין בהווה במשרד החינוך.

<רמי אלגרבלי: יש לנו בשיתוף עם המשרד לשוויון חברתי, ככה זה נקרא היום, תכנית שנקראת קשר רב דורי, שדרכה תלמידים ואנשים מבוגרים נפגשים בבית הספר לאורך כל השנה ובסיום, הבונבוניירה של התכנית זה הגעה לכאן לבית התפוצות.

<רמי אלגרבלי: זו תכנית מאוד מצליחה, עם גדילה קבועה ומתמדת של מספר - - -

<דן תדמור: זו תכנית בשנתה השישית, זה כבר כיום ב-500 בתי ספר, היא צומחת משנה לשנה, זו תכנית שנתית שבמסגרתה קשישים ותלמידים נפגשים.

<דן תדמור: הקשיש מספר את סיפור חייו, הצעיר מלמד אותו להשתמש במחשב והתכנית כוללת גם ביקור בבית התפוצות.

<דן תדמור: זה מביא לכאן משהו כמו 6,000 ביקורים בשנה.

<רמי אלגרבלי: של שני הצדדים, זאת אומרת כ-3,000 ילדים משתתפים.

<רמי אלגרבלי: מה שמעניין גם זה התיעוד, זה שיש באתר של בית התפוצות היום אלפי סיפורים.

<דן תדמור: מעל 6,000 סיפורים כבר תועדו.

<רמי אלגרבלי: שעולים לאתר כל שנה.

<רמי אלגרבלי: זו פעילות שנעשית בשיתוף פעולה.

<רמי אלגרבלי: יש ועדת היגוי, שפעם אחת הייתי בה, ועדת היגוי שמשתתפים בה המשרדים השונים.

<רמי אלגרבלי: אני רוצה לציין עוד שני דברים, משהו שקשור לתחום האישי שלי.

<רמי אלגרבלי: אני עובד בתוך אגף מורשת במשרד החינוך אז יש לנו שם, כמו שאמרנו, את הנושא - - -

<דניאלה ספיר: מורשת?

<דניאלה ספיר: זה עדיין קיים הדבר הזה במשרד החינוך?

<רמי אלגרבלי: כן, אגף מורשת במזכירות הפדגוגית.

<דניאלה ספיר: הייתי רוצה לדעת באיזה צורה זה קיים, זה מעניין.

אברהם נגוסה: אנחנו ניתן לך את רשות הדיבור, תרשמי את השאלות שלך.

<דניאלה ספיר: לא, קראתי שזה לא קיים.

<רמי אלגרבלי: זה קיים ואני מקבל - - -

<דנה גורדון שושני: סליחה, רק לחברי כנסת מותר קריאות ביניים.

אברהם נגוסה: דניאלה, אנחנו ניתן לך את רשות הדיבור, עכשיו רשות הדיבור לרמי.

אברהם נגוסה: תרשמי שאלות ואז ברשות הדיבור תעלי אותן.

<רמי אלגרבלי: תכנית נוספת שקשורה לעיסוק האישי שלי ולאחרונה הגעתי לכאן עם כל הצוות שלי ללמוד אותה ולהכיר וגם להפיץ הלאה, סיפור משפחתי, תכנית שבה תלמידים מהעולם וגם מהארץ יוצרים איזה יצירת אמנות שקשורה לסיפור המשפחתי האישי שלהם.

<רמי אלגרבלי: יש תחרות, מגיעים לכאן ארגזים כאלה גדולים בדואר ויש כאן תהליך שלם איך לשפוט את העבודות ועד לא מזמן הייתה כאן תערוכה של הסיפורים האלה.

<דן תדמור: אגב בשנה שעברה, לא השנה, הזוכה בפרס הראשון הייתה ילדה ממוצא אתיופי, מגדרה, לא זוכר את שמה, שהסיפור המשפחתי שלה היה המטוס שבא לקחת אותם, היא פיסלה מטוס.

<רמי אלגרבלי: בנושא הקודם, אנחנו עכשיו מתחילים לעשות פעילות מעניינת, היא ממש בניצנים הראשונים שלה.

<רמי אלגרבלי: כשאני מדבר על קשר רב דורי, אז אנחנו מדברים על קשר רב דורי עם תאוּמוֹת.

<רמי אלגרבלי: זאת אומרת בית ספר בישראל נמצא בקשר עם בית ספר תאום בעולם וביחד הם עושים את הסיפור המשפחתי.

<רמי אלגרבלי: כאן זו תכנית שמתרקמת עם בית התפוצות, משרד החינוך.

<רמי אלגרבלי: בנוסף צוין בהתחלה כאן שבתי ספר רבים מגיעים לבית התפוצות, שומעים מגיעים, בית הספר לעמיות.

<רמי אלגרבלי: אנחנו גם בקשר מתמיד אותם.

<רמי אלגרבלי: ובוודאי שאני מניח שאפשר למצוא עוד דרכים לשתף פעולה ולהביא עוד תלמידים לכאן.

<רמי אלגרבלי: לא מזמן פנו אליי דווקא מבית התפוצות, ביחס למגזר הערבי, לחשוב על מקומות או אתרים נוספים שאפשר לבקר בהם במסגרת התכניות.

<דן תדמור: נכון, כי בקשר הרב דורי יש גם קבוצות של דרוזים ושל מוסלמים.

<דן תדמור: לגביהם ביקור בבית התפוצות הוא לאו דווקא מרכיב משמעותי בתכנית אז אנחנו מוצאים עבורם פתרונות, או במרכז ג'ו אלון בנגב עבור בדואים או במרכזים אחרים.

<רמי אלגרבלי: אני אגיד דבר אחרון.

<רמי אלגרבלי: לפני כשבועיים היינו כאן כ-200 מדריכים ממשרד החינוך ביום גדול שבו ציינו את היציאה לדרך של התכניות החינוכיות של מורשת יהדות אתיופיה וקליטה סביב תכנית ראש הממשלה.

<רמי אלגרבלי: אני עצמי הצגתי שם יחד עם שותפיי סדרה של ארבעה שיעורים שקשורה למורשת יהדות אתיופיה.

<רמי אלגרבלי: הסדרה נקראה 'התגעגעתי לירושלים התגעגעתי', קטע מתוך תפילה לחג הסיגד.

<רמי אלגרבלי: היה כאן יום מאוד מרשים עם הרבה הדים שהיו גם לפני וגם אחרי ליום הזה.

<רמי אלגרבלי: אז בוודאי שאנשי משרד החינוך מרגישים כאן בבית.

<רמי אלגרבלי: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני רואה שהקשר הוא בתכניות, להביא קבוצות, בתי ספר, וכל זה חשוב, איך אתה מתרגם את זה לתקציב לבית התפוצות?

אברהם נגוסה: האם, למשל, כל התלמידים שבאים והביקורים, אתם משלמים לבית התפוצות ממשרד החינוך, או אתם מעבירים איזה שהוא תקציב בשנה לבית התפוצות כדי להחזיק את המקום הזה?

<רמי אלגרבלי: יש שני דברים.

<רמי אלגרבלי: דבר ראשון, בוודאי שכל קבוצה שמגיעה מגיעה עם התשלום כקבוצה בבית הספר מסל תרבות וכל הדרכים שאפשר לארגן בתוך משרד החינוך.

<רמי אלגרבלי: דבר שני, חלק מהמדריכים, ימי ההדרכה של התכניות השונות מתוקצבים על ידי, לא האגף שלי, אלא מינהל מדע וטכנולוגיה והם שותפים גם בהרמת ימי העיון והכנסים וגם בתכניות ההדרכה.

<רמי אלגרבלי: האם להגיד שזה מספיק?

<רמי אלגרבלי: אני מניח שלא, אבל בוודאי שיש כאן שותפות.

אברהם נגוסה: אתם בכלל מקבלים תקציב ממשרד החינוך?

<דן תדמור: אנחנו מקבלים תקציב שוטף ממשרד התרבות בלבד ותקציב הפיתוח, בחלקו, זה היה איגום מכמה משרדים, למיטב זיכרוני, היו שם משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, ולדעתי גם משרד החינוך, אבל סיימו לרכז את זה כבר לפני שנתיים, זאת אומרת ההקצאה הסתיימה מזה זמן.

<דן תדמור: זה היה רב שנתי, איגום רב שנתי והם כבר סיימו את התשלום הזה.

<דן תדמור: התלמידים שמגיעים לכאן מגיעים במחיר מסובסד שהוא מחיר הפסדי מבחינת בית התפוצות, שזה בסדר, אני לא מתלונן, אבל זה כשלעצמו דווקא לא תורם לנו כי זה לא מכסה אפילו את ההוצאה של המדריך ושל החומרים וכן הלאה.

<דן תדמור: אני חושב שצריך לשבור את הראש על איך אנחנו דואגים שכמה שיותר קבוצות יגיעו לכאן ולפעמים גם לא מזומן אלא ימי הוראה, דברים מהסוג הזה, בסופו של דבר זה סיוע תקציבי.

<דן תדמור: למשל בקשר הרב דורי, אם אנחנו מקבלים עוד ימים של עובדי משרד החינוך לטובת הדבר הזה זה מקל עליי תקציבית במקום אחר.

<דן תדמור: אז אם רוצים יש הרבה דרכים, כפי שאתה יודע, לסייע, לא רק במישרין אלא גם בעקיפין.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: דניאלה, קודם עצרתי אותך, הייתה לך שאלה.

<דניאלה ספיר: לא, זה בסדר, קודם נציגי הממשלה, אני אחכה.

<שרון סופר: אני אזכיר רק, לגבי הקשר הרב דורי, אם אפשר, שהשבוע יש תערוכה, הגופים השונים שמעורבים בפרויקט של הקשר הבין דורי מציגים.

<שרון סופר: תהיה תערוכה בכנסת וגם תערוכת צילומים, הכול בחסות בית התפוצות, במסגרת הציון של יום האזרחים הוותיקים שמתקיים השבוע בכנסת.

<שרון סופר: אז היחשפות של חברי הכנסת ובאי הבית תהיה לפרויקטים האלה.

<דנה גורדון שושני: תזמינו גם את העובדים.

<רמי אלגרבלי: ברשותך, אני אשלים.

<רמי אלגרבלי: השאלה כאן היא תורם ונתרם, ברור שהתלמידים שלנו, הילדים שלנו נתרמים מבית התפוצות, אבל במהלכים שציינתי הם גם תורמים, זאת אומרת התלמידים, המורים, כל אלה ששותפים לפעילות, בוודאי שהם עושים כאן איזה תהליך שבו זה מגיע גם לכנסת וגם, צוין כאן קודם, ניתנים ימי הוראה או הדרכה שונים.

<רמי אלגרבלי: שוב, מספר מועט, אבל כל יום כזה מרים עוד 20-30 בתי ספר.

<רמי אלגרבלי: בוודאי שהיה רצוי שיהיה יותר, אבל זה ניתן.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: משרד העלייה והקליטה.

<דוד יאסו: בוקר טוב.

<דוד יאסו: תודה, אדוני היושב ראש, זה סיור מאוד מעניין ומהנה, אני באמת נהניתי.

<דוד יאסו: הייתי פה הרבה פעמים, גם כעולה חדש, כתלמיד וכמשרת בצבא וגם ככה סתם עם המשפחה שלי, עד לפני ארבע שנים בערך, יש הרבה שינויים שראיתי.

<דוד יאסו: אז יישר כוח על מה שאתם עושים ותמשיכו לעשות.

<דוד יאסו: זה דבר שיכול למשוך.

<דוד יאסו: אני מאוד נהניתי מהבנייה של הקהילה במיוחד, מה שקרוב אליי, נקודתית, שאני מתעסק בו ביום יום שלי.

<דוד יאסו: זה מה שהיה חסר, אני התחברתי.

<דוד יאסו: אני יצאתי ואמרתי את זה לחבר הכנסת אברהם נגוסה, אחרי שראיתי את הנושא של התפילה, בעצם במדינת ישראל אין נוסח או - - - פעם שאל יצחק נבון ז"ל, נשיא המדינה לשעבר, הוא היה יושב ראש ועדת בדיקה לנושא של פרשת הדם ואז ישבנו ואחד המדריכים אמר 'אנחנו לא כמו כל הישראלים', אז שואל אותו 'בבקשה, תסביר לי מה היא ישראליות', אני תפסתי את הראש, לא ידעתי מה להגיד, אז הוא אומר לו 'ישראלי קם והולך, יושב איפה שהוא מוצא את עצמו, אנחנו לא כאלה'.

<דוד יאסו: אז בדיוק בנושא של התפילה, אני לא מבין היום למה באמת הממסד הדתי לא מוכן לקבל את התפילה של הקייסים.

<דוד יאסו: אחרי שראיתי, פשוט אין כאן נוסח ישראלי, איך רב תרבויות?

<דוד יאסו: וזה נכון וזה טוב וזה ממש נכון שכל אחד יביא את התרבות והמסורת שלו, כמו שהייתה חיה, ובואו, שכל אחד יחיה בזה שלו.

<דוד יאסו: אז באמת נהניתי מהדבר הזה.

<דוד יאסו: אני יודע שמשרד הקליטה בעיקרון, גם בשאלות שלך, אדוני היושב ראש, אין לו תקציב מיוחד לבית התפוצות והוא לא מתקצב, אבל כן אנחנו עושים, למשל יש לנו שלושה-ארבעה סיורים לכל העולים שמגיעים לארץ, למשל יוצאי אתיופיה, ואחד המקומות שאנחנו שולחים אותם זה לכאן, כסיור, להכיר וללמוד והעולים מגיעים.

<דוד יאסו: לפני שהם עוזבים למרכזי הקליטה יש להם את הצפון, הדרום, מרכז, כאן, גם לתל אביב, לשם מגיעים, אבל זה אחד היעדים שלנו, שיבואו ויכירו ויראו את העם היהודי באשר הוא, אז אנחנו שולחים אותם לכאן.

<דוד יאסו: וכמו שאמרת בדבריך, אני אהיה בין הסוכנים שלכם מבחינת השיווק הזה ותודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: נציג הסוכנות, בבקשה.

<מיכאל פיינברג: בוקר טוב.

<מיכאל פיינברג: אז כפי שנאמר פה בהתחלה, הסוכנות היהודית היא אחד מבעלי המניות של בית התפוצות.

<מיכאל פיינברג: אני לא מכיר היום שיש שיתופי פעולה עם הסוכנות.

<מיכאל פיינברג: הייתי פה לפני מספר שבועות באסיפה הכללית השנתית, אישרו פה את הדוחות ואת הדברים האלה, אני, פעם אחרונה שהייתי פה זה היה אולי לפני 20 שנה ונורא התרשמתי מהסיור של כמה דקות, כי הקדמתי קצת את הישיבה.

<מיכאל פיינברג: אירינה בישיבה ביקשה שאנחנו נייחצן את הדברים האלה החוצה, פניתי למנהלי היחידות שלנו, של הסוכנות היהודית, בעיקר שייתנו למנהלי המכינות, יש היום כמעט עשר מכינות בסוכנות, אם אני לא טועה, שהם יתחילו את המהלך.

<מיכאל פיינברג: אני לא יודע, לא נראה לי שזה הותנע עדיין, זה קצת עובד לאט, אבל אני מקווה שהדברים האלה ייצאו לפועל כי זה באמת מקום מדהים.

אברהם נגוסה: טוב.

אברהם נגוסה: תגידי מה רצית להגיד.

<דניאלה ספיר: אני גם מאוד נהניתי.

<דניאלה ספיר: אני דניאלה ספיר מהאגודה לעידוד יצירה, תרגום ותרבות של העדה האתיופית ונהניתי מאוד מאוד מהסיור הזה.

<דניאלה ספיר: גם קיבלתי מהמדריכה תשובות לשאלות שלי, לכל השאלות, וגם הצצה פה ושם מהמנכ"ל, זה היה באמת באמת יפה.

<דניאלה ספיר: אני מודה.

<דניאלה ספיר: יחד עם זאת אני לא יכולה לומר שלא הייתה לי אכזבה בנוגע לחוסר הייצוג.

<דניאלה ספיר: כאחת שנולדה בטוניס ויודעת שההיסטוריה של טוניסיה היא מפוארת מבחינת היהדות, חכמי טוניס וכו' וכו', התאכזבתי שבית הכנסת המרכזי שנשרף והייתה לו היסטוריה מאוד גדולה לא מופיע, או לפחות בית הכנסת של ג'רבה מטוניסיה שהוא לא מופיע שם.

<אורית שחם גובר: הוא מופיע במאגר הסרטים שלנו.

<אורית שחם גובר: יש לנו סרט על בית הכנסת של ג'רבה.

<דניאלה ספיר: אני מתכוונת לייצוג.

<דניאלה ספיר: אני מקווה שאתם קשובים להערות שנשמעות, נאמרות, כי לפני שבע שנים, נדמה לי, הייתה תערוכה מאוד גדולה על אתיופיה.

<דניאלה ספיר: שבע, או שמונה שנים, מתי זה היה?

<דניאלה ספיר: תערוכה מאוד גדולה על אתיופיה ויהודי אתיופיה.

<דן תדמור: עברו כבר הרבה.

<דן תדמור: תערוכות הקהילה האחרונות שהיו לנו היו אירן ובוכרה.

<דניאלה ספיר: אבל היה לפני - - -

<אורית שחם גובר: אתיופיה היה בסוף שנות ה-90 וזה היה באמת הצילומים האלה - - -

<דניאלה ספיר: כל כך הרבה זמן עבר, לא מרגישים שהזמן עובר כל כך מהר.

<דניאלה ספיר: אז באמת ביקרתי ושם היו לי הערות, היה איזה מדור קטן של ספרים ואני אמרתי בבקשה, תציגו גם את הספרים שאנחנו הוצאנו לאור, שלושה ספרים, כי היה ייצוג נורא נורא קטן ושלחתי את הספרים, לא קיבלתי אפילו תשובה ולא התייחסות.

<דניאלה ספיר: אני מתרשמת שהיום יש באמת באמת התייחסות יותר רצינית ואני מאוד מקווה שזה יימשך, שאם אני כותבת מכתב, שאני אקבל באמת תשובה והתייחסות.

<דניאלה ספיר: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אדוני המנכ"ל, יש לך משהו ספציפי שאנחנו, כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שאנחנו יכולים לעשות משהו ואנחנו נשמח לשמוע.

<דן תדמור: אני אהפוך את זה לשאלה, ברשותך, אני שואל אתכם, יש אתגר מאוד גדול, הוא קשור גם לאגף החדש שפתחנו ובפרט לתערוכה במלאת 30 שנה למבצע משה, האתגר הוא להביא לכאן אנשים, בעיקר צעירים, ספציפית מהפריפריה.

<דן תדמור: הבעיה היא לא להיכנס לבית התפוצות, זאת לא הבעיה, הבעיה היא הסעה.

<דן תדמור: הבעיה שכיתה או מתנ"ס, אוטובוס מהפריפריה למרכז עולה 2,500 שקל.

<דן תדמור: אנחנו מבינים שאם לא נצליח להביא לכאן - - - אני אגיד את זה אחרת, כשמסתכלים על מפת הקבוצות של צעירים שמגיעים לבית התפוצות, אם אנחנו נשים את זה על מפה, זה די מדכא, כי הכול זה אזור המרכז, זה הכול גדרה חדרה ונקודות בודדות מהפריפריה והרגע אמרתי, זאת הבעיה.

<דן תדמור: אנחנו הקמנו קרן שמיועדת כדי להביא לפה בעיקר ילדים מהפריפריה.

<דן תדמור: אנחנו מגייסים כסף עבור זה, אבל קצרה היד.

<דן תדמור: אני הופך את זה לשאלה, במשימה האחת הזאת של להביא לכאן צעירים ובעיקר צעירים מהפריפריה, איך ביכולתה של הוועדה לסייע לנו?

<דן תדמור: זה לא כסף לבית התפוצות, זה לא שום דבר, זה לדאוג שיבואו לפה כמה שיותר אנשים ואנשים שזה הכי חשוב שהם יגיעו לכאן.

<דן תדמור: אם יש משהו שהוועדה יכולה לעשות כדי לסייע לנו, שאת מה שאתם ראיתם היום יראו כמה שיותר אנשים.

<דוד יאסו: אלה שאתם רוצים להביא אותם, יהיו לכם קבוצות שאתם מארגנים אותם?

<דן תדמור: אנחנו יודעים לארגן את הקבוצה, לארגן את ההסעה, אבל אין לי את ה - - -

<דוד יאסו: הבנתי, תהיה לך קבוצה שתמלא לך אוטובוס וכן הלאה.

<דן תדמור: כן.

<דנה גורדון שושני: מה עם מרכזי קליטה?

<דוד יאסו: בסדר, אני סימנתי.

<דוד יאסו: אני לא מתחייב, אני רק קיבלתי את השאלה שלך, אני אריץ.

אברהם נגוסה: כן, אף אחד לא מתחייב.

אברהם נגוסה: אז אני שם פה שלושה גורמים, משרד העלייה והקליטה וכל מרכזי הקליטה וגם בפריפריה, הם נמצאים בפריפריה, זה חשוב, וגם העולים שנמצאים בקליטה ישירה, זה כל עיר ועיר, אז הגורם השני זה הסוכנות היהודית, זו השותפה הטבעית של משרד העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: הגורם השלישי זה משרד החינוך, כמובן.

אברהם נגוסה: משרד החינוך, שמענו קודם שהם עושים את זה, אבל, לדעתי, בעניין הזה צריכים לעשות יותר.

אברהם נגוסה: יש לי ככה, יש לי אוטובוסים, מה שחסר לי זה התשלום לאוטובוסים, נכון?

אברהם נגוסה: זה מה שהוא אומר.

אברהם נגוסה: אז יש חשיבות רבה, יש פה עניין של win win situation, כי יהיה לנו גם הצעירים האלה מהפריפריה, שהם יהיו חשופים למה שראינו, יקבלו חינוך, זה חשוב מאוד, ומצד שני, יש את האפשרות של להרחיב את הפעילות של בית התפוצות פה.

<דן תדמור: אני מצדי מתחייב שקבוצות שיובאו לכאן יקבלו את המחיר שהוא המחיר שמוסכם עם משרד החינוך, של 18 שקל.

<דן תדמור: כניסה כאן זה 45 שקלים, 18 שקלים זה המחיר המסובסד, שהוא מחיר הפסדי, הוא אפילו לא מכסה הוצאות של מדריך וחומרים.

<דן תדמור: אנחנו מוכנים להתחייב על המחיר הזה וכל הקבוצות שהסוכנות תביא, משרד הקליטה ומשרד החינוך, אנחנו מחויבים לדבר הזה.

<דן תדמור: זאת אומרת החסם הוא לא הכניסה לבית התפוצות, החסם הוא לממן את ההסעה.

אברהם נגוסה: אז בואו נצא לעניין הפרקטיקה.

אברהם נגוסה: נניח אתה עכשיו, יש לך כמה קבוצות בדרום, אופקים, נתיבות, דימונה, אני בכוונה אומר דוגמה, יש לך אוטובוס אחד שיכול לצאת מאופקים, אחד מנתיבות, אחד מדימונה, ואז אתה יודע שיש לך אוטובוס ואתה צריך 2,500 שקל.

אברהם נגוסה: אפשר ללכת בדרך הזו, למשל ברגע שיש לך שלושה אוטובוסים מהמקומות הללו שציינתי, אז אתה פונה למשרד החינוך ואתה אומר לו 'אני צריך 2,500 כפול 3', זה הסכום שאתה צריך.

אברהם נגוסה: אני שואל איך זה יפעל, אני ממה דואג?

אברהם נגוסה: יגידו לך שאתה מקבל תקציב ממשלתי דרך משרד התרבות, אנחנו לא יכולים לעשות כפילויות.

אברהם נגוסה: יש פה כסף מהמדינה, אני כבר יודע את הכיוונים, אז - - -

<דן תדמור: אני אענה לך.

<דן תדמור: אני יכול לעשות את כל התיאום, אני עושה את כל הלוגיסטיקה, הכסף, לא מעניין אותי, שישלמו ישירות לחברת האוטובוסים, זה לא מעניין אותי, זה לא צריך לעבור אצלי.

<דוד יאסו: יש אפשרות כזאת, אדוני היושב ראש.

<דוד יאסו: נניח, סתם לדוגמה, באים מבאר שבע, אומר, 'תארגנו לי 50, 100 חניכים', מארגנים, יכול להיות דרך אחד המוקדים, דרך הרשות, דרך קליטה בקהילה, ואז מגישים.

<דוד יאסו: זאת אומרת זה לא חייב להגיע, אלא זה הולך, כמו שהוא אומר.

<דוד יאסו: השאלה היא, הפנייה צריכה להיות פנייה, לא בבקשה, לדעתי, אלא בפנייה בחשיפה, בהזמנת הקהל לתצוגה שיש כאן.

<דוד יאסו: זה יכול יותר לשכנע את המשרדים וגם יותר - - -

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: הוא מארגן וכל זה, אתם לא תעבירו כסף לבית התפוצות, אלא ישר לממן לחברות האוטובוסים.

אברהם נגוסה: זה אפשרי.

<דוד יאסו: אמרתי, כעיקרון כן.

<דוד יאסו: כעיקרון ככה צריך להיות, הרשות צריכה לבוא ולהגיד 'יש לי סיורים, אני רוצה' ואז התקציב שהולך לרשות, זה יהיה בין ההיסעים שעושים, דרך מרכז ההסברה, כל האוטובוסים שלו יגיעו ממרכז ההסברה, זה בכלל לא יגיע אליו.

<דנה גורדון שושני: אתה לא אומר שמשרד הקליטה יממן, אתה שולח אותנו למרכז ההסברה?

<דוד יאסו: מרכז ההסברה לא מוציא שקל אחד, כל האוטובוסים שלו יוצאים דרך משרד הקליטה.

אברהם נגוסה: לא, כפי שאני מכיר את דוד יאסו, הוא אומר 'אני לא מתחייב', אבל עקרונית זה אפשרי, זה העניין.

<דוד יאסו: כן, הפרויקט הזה הוא מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: משרד החינוך, אתה לא מתחייב, אבל עקרונית זה נראה לך אפשרי?

<רמי אלגרבלי: זה נראה לי קצת, הבקשה לא ברורה לי לגמרי.

<רמי אלגרבלי: זאת אומרת ברור שיש עוד הרבה מאוד אתרים בארץ, חשובים, שחשוב מאוד שתלמידים יגיעו אליהם, אני ממש לא מבין מה בדיוק אתה מבקש.

<רמי אלגרבלי: אותו תלמיד מדימונה, חשוב שהוא יגיע למוזיאון ישראל, חשוב שהוא יגיע לתיאטרון הבימה וחשוב שהוא יגיע גם לראש הנקרה.

<רמי אלגרבלי: ברור שלבית הספר יש איזה שהוא סל שהוא משתמש בו לטיולים, טיולים שנתיים ואירועים ואירועי תרבות, אז השאלה היא מה בכלל התעדוף?

<רמי אלגרבלי: והשאלה היא אם אתם מצליחים להגיע, אני אענה לך בשאלה, אל המורים או אל המנהלים, מנהלי בתי הספר, ולהסביר להם 'תשמעו, אנחנו גוברים, חשובים', בתהליך של מכיתה א' עד כיתה ו' או ז', סביב בר מצווה אולי נגיד, 'תבואו דווקא לכאן, יש לנו כאן משהו להציע יותר חשוב מאחרים'?

<רמי אלגרבלי: אני חושב שזו עדיין החלטה פנימית של המנהל, הוא יגיד לך 'אין לי כסף', אבל התשובה האמיתית היא שהוא מעדיף פשוט ללכת למקום אחר ולא לכאן, וזו העבודה שלכם.

<דן תדמור: אז אני אענה לך בכמה רמות.

<דן תדמור: קודם כל יכול להיות שבסופו של דבר אין דרך פרקטית ליישם את הכוונה.

<דן תדמור: מה שמטריד אותי בדברים שאתה אומר זה שאתה אומר 'אני לא רואה את הנימוק, אני לא רואה את הסיבה'.

<דן תדמור: זה קצת מפתיע אותי, משום שהרגע סיירת ובוא ננתח מה ראית עכשיו.

<דן תדמור: קודם כל ראית את המוזיאון הכי חדש בארץ, טכנית זו עובדה, אנחנו מוזיאון שנפתח לפני חודשיים.

<דן תדמור: דבר שני, ראית מוזיאון שיש בו לראשונה ייצוג לקהילה האתיופית וכשאנחנו אומרים פריפריה אנחנו בין היתר מדברים על זה שבני הקהילה האתיופית - - - הפריפריה היא לא תמיד רק גיאוגרפית, יש גם פריפריה 2 קילומטרים מהבית שלי ברחובות, קוראים לה קרית משה והיא פריפריה לכל דבר ועניין, אז פריפריה על כל מובניה.

<דן תדמור: ויש כאן לראשונה תערוכה שהיא רלוונטית לערכים האלה.

<דן תדמור: ודבר שלישי, אין עוד שום מקום אחר בארץ שהרבה לפני דוח ועדת ביטון כבר בעצם מיישם את דוח ועדת ביטון.

<דן תדמור: מה שראית, ואני מקווה שראית, זה מקום שיש בו פלורליזם, גם של כלל הזרמים, אבל גם של כלל העדות וגם של כל המגדרים, או שני המגדרים, ואין אף מקום אחר בארץ, כיום, ולטעמי גם בעתיד הקרוב, שמעניק לילדים את החוויה הזאת.

<דן תדמור: זה לא דומה לשום דבר אחר וזה מקדים את זמנו במובן הזה.

<דן תדמור: האם פרקטית משרד החינוך, יש לו את המסוגלות להתייצב מאחורי משהו פעם אחת ולתמיד ולהגיד 'כן, אני אעשה כל מה שאני יכול', מעבר לסיסמה הזאת שלכל מנהל יש אוטונומיה וכן הלאה, האם כשמשרד החינוך רואה משהו שראוי, יש לו את היכולת להתייצב מאחוריו ולעשות משהו?

<דן תדמור: בואו נראה.

<דן תדמור: מטריד אותי קצת שאתה עוד עוצר שלב אחד לפני זה ואתה אומר 'אני לא בטוח שאני רוצה'.

<דוד יאסו: אגב, הפריפריה מכירה את יוצאי אתיופיה, מי שלא מכיר אותם זה החברה הישראלית הפנימית, שנמצאת במסגרת תל אביב, כל השכונות העשירות.

<דוד יאסו: דווקא את בתי הספר האלה הייתי מביא לפה, אני אומר לשכנע איך שלא יהיה.

<דוד יאסו: הפריפריה כבר חשופים, כי גם האוכלוסייה נמצאת שם.

<דנה גורדון שושני: משמע לא לפנות לפריפריה אלא דווקא - - -

<דוד יאסו: לא, בלי שום קשר, זו הערה כללית.

<דוד יאסו: אני מכיר את זה מהצבא באופן אישי, כשאני פוגש את החברים שלי שם - - -

<אורית שחם גובר: אבל אני חושבת שכשאנחנו אומרים פריפריה, כשאנחנו מדברים על תחושת שייכות והזדהות וגם אני חלק מהסיפור, דיברנו על זה, אני חושבת שבשביל ילדים אתיופים, לבוא ולראות את האופן הכול כך מכבד שאנחנו מציגים את הסיפור של ההורים שלהם ושל הקהילה שלהם, אני ראיתי את האנשים שהיו בפתיחה, אתה היית בפתיחה, הם היו כל כך גאים, כל כך נלהבים.

<אורית שחם גובר: ב-12 בלילה אנחנו לא הצלחנו לסגור את הגלריה, הפתיחה הייתה בשמונה או בשבע וחצי.

<דנה גורדון שושני: את מדברת על יוצאי העדה.

<אורית שחם גובר: כן.

<אורית שחם גובר: חד משמעית אנחנו נותנים פה איזה שהיא במה להזדהות ולכבוד.

<אורית שחם גובר: אני חושבת שזה נורא חשוב.

אברהם נגוסה: טוב.

אברהם נגוסה: יש עוד מישהו שרוצה להתייחס?

<יגאל אמיתי: יש אולי שני משרדים נוספים שהועלו פה, זה משרד התרבות ומשרד הנגב והגליל, שאני לא יודע עד כמה הם יכולים להיות מעורבים במה שאתה שואל.

<דן תדמור: תרבות כמובן מאוד מעורב, מפני שזה המשרד שמתקצב אותנו.

<דן תדמור: אני חושב שהנגב והגליל זה משרד שאנחנו צריכים למצוא אליו נתיבות, כי אמרנו פריפריה אמרנו נגב וגליל.

<דנה גורדון שושני: אבל אחר כך אמרנו שחשוב גם מרכז.

אברהם נגוסה: אני חושב שאם יש מישהו שרוצה להתייחס, זה בסדר, אם לא, אז אנחנו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני שוב אומר שהסיור היה מאוד מרשים ואנחנו התרשמנו ולמדנו.

אברהם נגוסה: לפי הדיונים שקיימנו פה, אני מסכם את הדיון בצורה כזאת: אחת, הוועדה קוראת לשר החינוך, שרת הקליטה ויושב ראש הסוכנות היהודית, לארגן סיורים בבית התפוצות, במיוחד עבור העולים ותלמידים מהפריפריה.

אברהם נגוסה: שתיים, הוועדה קוראת גם לשרת התרבות ושר האוצר בבקשה להקצות מיליון ₪ לשנה לשם ארגון הסעות תלמידים לבקר באגף החדש בבית התפוצות, להעמקת הידע עם התרבות היהודית וסיפורי העלייה כמו גם גיבורי העם היהודי.

אברהם נגוסה: זה הסיכום, אנחנו נפנה בכתב לכל הגורמים, גם לשר החינוך, גם לשרת הקליטה, גם ליושב ראש הסוכנות, גם לשרת התרבות וגם לשר האוצר.

אברהם נגוסה: בנוסף למה שמשרד התרבות מקציב לכם, הוועדה תפנה בכתב, תבקש מהאוצר וגם משרת התרבות לפחות להגדיל כל שנה, להוסיף לכם מיליון שקל כדי שתוכלו לארגן את ההסעות.

אברהם נגוסה: כמובן זה לא סותר מה שדיברנו עם זה שאתה מארגן והם משלמים ישר לחברה, אם יש לך סיכום עם משרד הקליטה או משרד החינוך או המשרד לענייני הפריפריה, זה לא סותר את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: זה הסיכום שלנו, הישיבה נעולה.