ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 503, 2017-01-02 12:30

עאידה תומא סלימאן: צהריים טובים לכולם, אני פותחת את הישיבה המשותפת של שתי הוועדות – הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי וועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עאידה תומא סלימאן: אני קודם כל מברכת על הצטרפות יושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שקיימנו ישיבה משותפת של שתי הוועדות ביחד, מעידה עד כמה אנחנו רואים את חומרת המצב של תקיפות ושל אלימות המופעלת נגד עובדים ועובדות סוציאליים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: בתקופה האחרונה התערער מאד הביטחון האישי של העובדים והעובדות הסוציאליים בגלל ריבוי מקרי האלימות.

עאידה תומא סלימאן: בחודש מרס שעבר קיימה הוועדה לקידום מעמד האישה ובזמנו הייתה יוזמה גם של חבר הכנסת יוסף ג'אברין לקיים דיון מיוחד בנושא הזה, לאחר מקרה האלימות דאז נגד עובדת סוציאלית מאום אל פאחם.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אנחנו מתכנסים היום שוב לאחר מקרה אלימות וירי נגד לשכת הרווחה בעיריית אום אל פאחם.

עאידה תומא סלימאן: חשוב לי לציין שבשני המקרים אנחנו התכנסנו על רקע האלימות הזו שחוו העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות של אום אל פאחם, אבל המצב לא קיים רק באום אל פאחם.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שאלה שני מקרים שעלו לכותרות ואנחנו ראינו לנכון לכנס את הדיונים האלה, אבל תיכף נשמע ואני יודעת שהתופעה קיימת והולכת ומקבלת תאוצה, לצערי הרב, בתקופה האחרונה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מודעים לזה שהעובדים הסוציאליים, ואמרתי את זה כשהשתתפתי בהפגנה שלכם בחוץ, מול הכנסת, לפני שבוע ומעשה – אמרתי שהמדינה שולחת את העובדים והעובדות הסוציאליות, למרות שאני שונאת את השפה המיליטנטית, המיליטריסטית, אבל לחזית.

עאידה תומא סלימאן: לקדמת החזית במאבק בכל התופעות שהיינו רוצים ורוצות לא לראות בחברה הישראלית באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: אתן נאבקות בתופעת האלימות, אתן נאבקות עוני, אתן נאבקות במצוקות של נוער ושל אנשים מבוגרים ולצערי הרב, עם הזמן, לאט לאט, אנחנו מנשלים אתכן מהכלים שמאפשרים לכן לנהל את העבודה המקצועית שלכן ואז התסכול והכעס של האנשים שצריכים את הטיפול שלכם גובר ולצערי הרב מכוון נגדכם.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו, בדיון שהתקיים, פניתי כיושבת ראש הוועדה גם לשר האוצר וגם לשר העבודה, בזמנו היה שר הרווחה, עכשיו העבודה והרווחה, וביקשתי להקצות משאבים לביטחונם של העובדים הסוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אני חושבת שלא זז כלום.

עאידה תומא סלימאן: אני אשמח לשמוע איפה אנחנו עומדים היום, אבל אני נותנת קודם כל ליושב הראש הוועדה גם כן לפתוח בדברים.

אלי אלאלוף: תודה עאידה.

אלי אלאלוף: ידעתי למה את צריכה לפתוח.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לסכם?

אלי אלאלוף: היא הזמינה אותי פעם ראשונה ואני שמח להיות פה, גם בלי הזמנה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

אלי אלאלוף: תראו, זה ברור וסליחה שגם אני אשתמש במילה שאת לא אוהבת, שהיא צבאית.

אלי אלאלוף: החיילים של החברה הישראלי נלחמים בכל התופעות הקשות של החברה, זה אתם.

אלי אלאלוף: למרות שלא אתם מייצרים אותם, אתם, העובדים הסוציאליים.

אלי אלאלוף: מייצרים מצבים קשים בחברה - כמה שזה ייראה מוזר - הממשלה.

אלי אלאלוף: היא המייצרת.

אלי אלאלוף: היא מייצרת כי היא לא מספקת יותר מדי או מספיק מדי תשובות לבעיות של האזרח.

אלי אלאלוף: ואתן הראשונות, בדרך כלל ראשונות, מעט ראשונים, תיקנתי את עצמי.

אלי אלאלוף: שאתם הראשונים שמגיעים לכל אירוע קשה, אם הוא לא מגיע אליכם ישירות.

אלי אלאלוף: לכן התשובות שאתן מחזיקות או מחזיקים ביד, לצערי אינן מספיקות.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים את זה.

אלי אלאלוף: דו"ח העוני היה המאפיין ביותר.

אלי אלאלוף: אנחנו ציינו את זה וביקשנו להקטין את התיקים שאמורים להיות בתפעול של העובדים הסוציאליים.

אלי אלאלוף: החלום היה מטורף, היה 60 תיקים פר עובד סוציאלי, לעומת ה-300 או 600 שמתעסקים בקשישים.

אלי אלאלוף: היום יש כפרים – דווקא אני רוצה לציין את הכפרים הערבים – ש-600 תיקים של קשישים מטופלים בקושי במשרה אחת.

אלי אלאלוף: זאת אומרת המצב הוא מאד קשה.

אלי אלאלוף: אין שום הצדקה לשום אלימות.

אלי אלאלוף: לא בבריאות, לא נגד עובדים סוציאליים, לא נגד עובדי מדינה, למרות שלפעמים אני חייב להגיד, ההתנהגות של עובדי המדינה אינה תמיד מזמינה שיתוף פעולה עם הפונה אליהם וזו בעיה.

אלי אלאלוף: באמת, אני חייב להגיד את זה.

אלי אלאלוף: כי התנאים לפעמים הם מאד מאד קשים.

אלי אלאלוף: לפעמים והייתי מעז להגיד שאני מבין את הכעס של אלה שמבקשים את השירות.

אלי אלאלוף: מצד שני, אי אפשר להרשות בכלל את התופעה הזאת של אלימות נגד עובדי המדינה, בוודאי נגד העובדים הסוציאליים.

אלי אלאלוף: אני חוזר לנקודה המרכזית, חברים.

אלי אלאלוף: אין היום מספיק תשובות, אם בכלל, לעובדים הסוציאליים, למצוקה שהם אמורים לטפל, בכל אחד מהתחומים.

אלי אלאלוף: אני לא אפרט אותם.

אלי אלאלוף: ולכן אחת הדרישות המרכזיות שלנו, כאנשי הפרלמנט, זה לדרוש מהמדינה להעמיד לרשות השליחים שלה, הנציגים שלה.

אלי אלאלוף: אין כמו העובד הסוציאלי, שמטפל בבעיות הכי קשות של המדינה, של האזרח, בלי כלים וזה המצב היום.

אלי אלאלוף: פחות מדי כלים יש לרשותכם.

אלי אלאלוף: לא במקרה גם ביקשנו תקציבים גמישים יותר.

אלי אלאלוף: תקציב גמיש לטיפול במצוקות בדו"ח העוני.

אלי אלאלוף: צפרא שהייתה שם לא נתנה לנו מנוחה.

אלי אלאלוף: הייצוג דווקא של העובדים הסוציאליים היה מדהים בדו"ח העוני, בכל ועדות המשנה.

אלי אלאלוף: כי הוכיחו, כל הזמן באו עם הדוגמאות הקשות שהן – מה יגידו למישהו שמחכה כבר 10 שנים לדיור ציבורי?

אלי אלאלוף: מה יכולים להגיד?

אלי אלאלוף: לך עוד פעם למשרד השיכון?

אלי אלאלוף: תטרטר אותם, תספר להם.

אלי אלאלוף: מה אפשר לעשות כשבאים ואומרים אני לא מוצא עבודה הולמת?

אלי אלאלוף: אתם לא שירות התעסוקה, אבל שירות התעסוקה - - -.

אלי אלאלוף: וכשבאים ואומרים לכם הבעיה שלנו זה לקבל משירות התעסוקה את הטופס הנדרש כדי לקבל השלמת הכנסה או הבטחת הכנסה, איך אתם יכולים להחליף את כל השירותים האלה?

אלי אלאלוף: לכן אחת ההמלצות שלנו ואני חוזר ואוהב אותה והולך מתחזק שכולנו צדקנו כשאמרנו שהעובדים הסוציאליים צריכים להתרכז גם במרכזים למיצוי זכויות של האזרח.

אלי אלאלוף: מפני שביחד תוכלו לטפל תשובה משלימה ולא כל אחד לחוד ייתן חלק מהתשובה והאזרח יאבד את דרכו בכלל בריצה מתחנה לתחנה.

אלי אלאלוף: אני לא יודע אם יש סטטיסטיקה מיוחדת באום אל פאחם ובמגזר הערבי.

אלי אלאלוף: אני חושב שלא.

אלי אלאלוף: האלימות היא גם פונקציה של מקומות שבהם אתם מקבלים את הקהל.

אלי אלאלוף: אני חושב שהיום לשכות הרווחה, ומאיר כהן ירחיב בזה, אני בטוח שהוא ירחיב בזה, הוא ניסה להתמודד.

אלי אלאלוף: אי אפשר לקבל קהל בתנאים כל כך מחפירים.

אלי אלאלוף: רוב הלשכות הן בתת תקן פיזי, לא רק אנושי, פיזי.

אלי אלאלוף: אני יודע, כשמקבלים מישהו במקום שמכבד אותו, אז כבר היחס שלו הוא אחר.

אלי אלאלוף: אני זוכר איזו לשכה, אני לא אגיד לכם את העיר ואת מספר העובדים הסוציאליים בפחות מ-200 מ"ר.

אלי אלאלוף: זה נראה לי טירוף מוחלט.

אלי אלאלוף: ולכן, בתנאים של העובדים הסוציאליים חייבים להתייחס לא רק לכלים אלא לכלי שמשרת את האנשים.

מאיר כהן: מרחב העבודה.

אלי אלאלוף: מקום העבודה, מרחב העבודה.

אלי אלאלוף: אני חושב שזו נקודה.

אלי אלאלוף: בוועדה שלנו רק לפני כמה חודשים אנחנו הוספנו לנושא של אלימות גם אלימות באמצעות האינטרנט נגד עובדים סוציאליים ואני בטוח שלצערי אתם סובלים מזה.

אלי אלאלוף: תדעו שהחוק לטובתכם.

אלי אלאלוף: הוא אמור להגן עליכם.

אלי אלאלוף: לצערנו לפעמים אין ברירה אלא להגיש תלונה נגד אזרח, מפני שרק ככה אנשים יידעו לבטא את עצמם ללא אלימות.

אלי אלאלוף: להביא שומרים לכל אחת מהתחנות, לצערי זה לא נראה שזה בדרך, אבל צריכים להגיע, בוודאי יש תחנות שמיועדות יותר לאלימות מסוג זה ואז כדאי שמשרד העבודה והרווחה והשירותים החברתיים יגיש את הבקשה הזאת.

אלי אלאלוף: שייתן את התמונה הכוללת.

אלי אלאלוף: אין תמונה.

אלי אלאלוף: אני ביקשתי שיבדקו לי אם יש תמונה, שיודעים מה רוצה משרד הרווחה בתחום הזה.

אלי אלאלוף: אין מסמך כזה שהיינו יכולים לקבל.

אלי אלאלוף: אם יש פה – יתקנו אותי נציגי המשרד.

אלי אלאלוף: אני אשמח שתתקנו אותי, אבל לצערי אין תחזית כזאת.

אלי אלאלוף: אין תכני תעבודה שבודקת את האלימות.

אלי אלאלוף: אם נוסיף לכבדות שיש היום בכל המערכת את מה שציינתי, את חוסר הביטחון של העובדים הסוציאליים, ביטחון פיזי, אז זה אומר בסוף שהעסק לא יתפקד.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד לכם שאחד המסמכים שקראתי בשבת זה הגדלת השירותים, או הדרישה לשירותים חברתיים בפריפריה.

אלי אלאלוף: נדמה לי שזה מסמך שכתב קותי סבא, ראש המחקר.

אלי אלאלוף: בפריפריה במיוחד של הדרום, המשפחות שזקוקות לשירותים חברתיים הולכות וגדלות ואני לא ראיתי תקנים משתנים בהתאם.

אלי אלאלוף: זאת אומרת זה ברור שיותר ויותר כבדות ואחריות תיפול על העובדים הסוציאליים בפריפריה והתנאים שלהם והכלים שלהם לצערי לא גדלים.

אלי אלאלוף: אז להגיד לכם שאנחנו אנשי בשורה?

אלי אלאלוף: אולי דבר אחד מותר להגיד.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים את המצב לצערנו, אבל נקווה שנוכל למצוא ביחד פתרונות.

אלי אלאלוף: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הצטרפו אלינו היום גם גברת צפרא דוויק, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים וגם קבוצה די מכובדת מלשכת הרווחה בעיר אום אל פאחם, עם המנהלת שלהם, הגברת פתיחה אגבאריה.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו אנחנו הבענו אתכם סולידאריות ואני יודעת שחשוב מאד שכולם יידעו שאתם ממשיכים את העשייה שלכם בעיר, למרות המצב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף נבקש מכם להתייחס ואולי לתת עדות או להעלות את הנושאים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח קודם כל עם הגברת צפרא דוויק, ויסלחו לי חברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: תיכף אני אתחיל את הדילוגים הידועים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה גברתי.

<צפרא דוויק: בוקר טוב לכולם, צהריים טובים.

<צפרא דוויק: תודה לחברי מאום אל פאחם ותודה להרבה מאד עובדים סוציאליים שנמצאים כאן, שהגיעו במיוחד לדיון הזה; ולסטודנטים לעבודה סוציאלית שהגיעו לכאן, מתוך דאגה לעתידם המקצועי ומה מחכה להם שהם יהיו בשדה כעובדים בעוד שנה או שנתיים.

<צפרא דוויק: והשדה לא מאיר פנים.

<צפרא דוויק: הוא לא זרוע בפרחים ורודים בתכלת ועליזים.

<צפרא דוויק: זה שדה כמו שאמר חבר הכנסת אלאלוף, צפוף מאד, עם הרבה מאד עומס על העובדים הסוציאליים, עם מתקנים לא מתאימים.

<צפרא דוויק: עם אי שמירה עלינו; ויש כאן בלבול מאד גדול מצד המדינה.

<צפרא דוויק: המדינה אומרת תצאו אתם ותהיו השומרים שלנו בחזית החברתית.

<צפרא דוויק: כמו שאמרנו לא אוהבים את המילים המיליטאנטיות, אבל זאת עובדה שאנחנו השומרים החברתיים ולא נותנים לנו כלים.

<צפרא דוויק: למשל כמו בהגדרה של פסח, שאנחנו למדים שאמרו להם לקושש קש ותבן וללבן לבנים, אבל לא נתנו להם חומרים לזה והסוף היה המרד שלנו.

<צפרא דוויק: אז קצת אנחנו מרגישים גם ככה.

<צפרא דוויק: אבל יש עוד כמה היבטים שאנחנו באיגוד מבקשים להעלות אותם היום על השולחן ולהציע אותם כפעולה של משרד הרווחה ושל גופים אחרים.

<צפרא דוויק: הדבר הראשון, אנחנו חושבים שצריך לעשות קמפיין תקשורתי רחב היקף ברדיו ובטלוויזיה, במטרה להציג לציבור את תפקיד העובד הסוציאלי.

<צפרא דוויק: אני חושבת שהציבור לא יודע מה תפקיד העובד הסוציאלי.

<צפרא דוויק: יש איזו שהיא חשיבה לינארית שאומרת אני מסכן, מך ודל - עובד סוציאלי; ולא יודעים שיכול להיות ש-50% מהנוכחים פה בחדר נעזרו אי פעם בעובד סוציאלי או ייעזרו אי פעם בעובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: אם ההורים שלנו נהיים קשישים, אנחנו צריכים עובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: אם חלילה אנחנו חולים במחלה קשה, אנחנו צריכים עובד סוציאלי ואם אנחנו – כמו בדיון הקודם – הולכים לוועדה להפלה – אנחנו צריכים עובד סוציאלי ועוד מקרים רבים אחרים.

<צפרא דוויק: ולא חסרים לצערנו המקרים שבהם נולד ילד עם איזו שהיא פגיעה וזקוקים לעובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: גם בין חברי הכנסת יש כאלה שנעזרים, בין לציין.

<צפרא דוויק: זאת אומרת יש אי ידיעה.

<צפרא דוויק: הבוקר הייתי בבית החולים וולפסון, קלטנו להעסקה ישירה עובדים – עובדי קבלן מה שנקרא.

<צפרא דוויק: קלטנו להעסקה ישירה גם עובדים סוציאליים וסיפרתי לשר האוצר – מר כחלון וליושב ראש ההסתדרות שיש מה שנקרא מתקן 4, חדר 4 בבית החולים וולפסון.

<צפרא דוויק: יש חדר 4 בכל הארץ, שזה חדר שבו מקבלים נפגעי פגיעות מיניות על - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לנו דיון בשבוע הבא אל החדרים האלה.

<צפרא דוויק: הם לא ידעו מה זה בכלל.

<צפרא דוויק: אמרתי להם תראו, ואתם בטח חושבים שאני מדברת על חדר שבו כל הזונות של תל אביב מתכנסות שם בערב, ללילה, כי חטפו מכות מקליינטים ולא הוא.

<צפרא דוויק: יש שם גם פרופסוריות שחוטפות מכות וגם פרופסורים אולי, אני לא יודעת את אחוז הגברים.

<צפרא דוויק: הפגיעות הן חוצות.

<צפרא דוויק: הפגיעה של בן אדם והצורך שלו להיעזר בעובד סוציאלי היא חוצה מעמדות, חוצה גילאים.

<צפרא דוויק: חוצה פריפריות ומרכז.

<צפרא דוויק: חוצה כל דבר.

<צפרא דוויק: מן הראוי שיהיה איזה שהוא קמפיין שיוביל אותו משרד הרווחה, על החשיבות ועל התרומה של העובד הסוציאלי והעבודה הסוציאלית על כלל מרכיביה למדינה.

<צפרא דוויק: צריך להסביר את המנעד הזה של הנושאים לכל החברה ואיך זה משפיע על החיים של כולנו.

<צפרא דוויק: באופן כזה יועבר המסר שלא פוגעים בעובד סוציאלי.

<צפרא דוויק: לא פוגעים ביד שמושטת ככה לעזרה.

<צפרא דוויק: לא הופכים את היד הזה הזאת לאגרוף.

<צפרא דוויק: אז זה נושא אחד.

<צפרא דוויק: הדבר השני זה הקצבה מידית ומשמעותית של אבטחת לשכות הרווחה ואבטחת העובדים.

<צפרא דוויק: יש תקציב וגם נמצאים פה גם אנשי משרד הרווחה שבוודאי ידברו על זה, שמדבר על מצלמות, אבל לא בהיקף כל הבניינים ולא על כל המתקנים, כי יש לשכות רווחה, זה לא לשכה אחת.

<צפרא דוויק: יש מתקנים שונים.

<צפרא דוויק: יש לוחות של המתקנים ויש מצלמות במסדרון.

<צפרא דוויק: זה לא אומר שיש - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על ה-21,000 שקלים שנתיים?

<צפרא דוויק: כן.

<צפרא דוויק: אהובה, נכון?

<אהובה קרקובר: 20,000 שקלים למבנה.

<צפרא דוויק: גברת אהובה קרקובר, הממונה על הנושא ממשרד הרווחה.

<צפרא דוויק: זה 21,000 שקלים למבנה.

<צפרא דוויק: זה בוודאי לא מספיק, כי זה מבנה אחד, אבל אם יש חמישה מבנים?

עאידה תומא סלימאן: אבל בזמנו נאמר שזה שנתית.

<אהובה קרקובר: שנתי?

<אהובה קרקובר: 20,000 שקלים למבנה.

עאידה תומא סלימאן: למבנה חד פעמי או כל שנה?

<אהובה קרקובר: חד פעמי, אבל אני אתייחס לזה אחר כך, ברשותכם.

<אהובה קרקובר: לא נפריע לספרא.

עאידה תומא סלימאן: כי חשוב לי להבין.

<אהובה קרקובר: כן.

<צפרא דוויק: בעינינו התקציב הזה זעום, הוא לא מספיק.

<צפרא דוויק: אנחנו במהלך ואנחנו מקווים לשמוע כל יום בשורה שהקצו את ה-50 מיליון שקלים בערך, שאנחנו מבקשים כדי שיהיו מאבטחים, אנשי מקצוע ולא קשיש נחמד וחביב שבודק את התיק – יש לך נשק, אין לך נשק, וכשמשתוללים בקומה שנייה הוא לא שומע, כי מה לעשות, בגיל מסוים אנחנו כבר שומעים פחות, אלא אנשי מקצוע בתחום האבטחה, שיש להם סמכות לעצור אנשים, שיש להם סמכות אפילו לאזוק וגם לשלוף נשק, אם צריך.

<צפרא דוויק: והיו מקרים.

<צפרא דוויק: אני סיפרתי כאן בוועדה על ההשתוללות שהייתה בקריית שמונה לפני שנה, שמשפחה השתוללה שם, הרסה את הלשכה.

<צפרא דוויק: מה זה משפחה?

<צפרא דוויק: אבא שיכור וחמישה ילדים.

<צפרא דוויק: האבא אמר תתנגדו לשבת בשקט כי ייקחו אתכם לפנימיות, כי יצאה הסתה גם מתוך הבית הזה היו מסיתים.

<צפרא דוויק: הם הרסו את הלשכה.

<צפרא דוויק: לשומר אין סמכות לעצור אותם.

<צפרא דוויק: אסור לגעת בילד בכלל.

<צפרא דוויק: פשוט הרסו את הכל שם.

<צפרא דוויק: עובדות חטפו מכות ולא ידעו מה לעשות, כי ילד משתולל, מה אני אעשה איתו?

<צפרא דוויק: אני יכולה לגעת בו?

<צפרא דוויק: אז צריך גם את העניין הזה להסדיר, שיהיו כאן מאבטחים ברמה של אנשי מקצוע וכו'.

מירב בן ארי: מה זאת אומרת ילד השתולל?

מירב בן ארי: לא הגיעה משטרה?

<צפרא דוויק: המשטרה לא יכלה לעשות כלום כי אסור להם לגעת בילדים.

מירב בן ארי: מה זאת אומרת?

<צפרא דוויק: ככה המשטרה אמרה.

<צפרא דוויק: המשטרה בקריית שמונה.

אלי אלאלוף: יש פה נציג המשטרה.

אלי אלאלוף: הוא ייתן לנו תשובה.

<צפרא דוויק: יכול להיות שהוא ייתן תשובה, יכול להיות שלא.

<צפרא דוויק: אנחנו דורשים לחצני מצוקה.

<צפרא דוויק: עד שהמשטרה מגיעה אפשר להרוס בניין שלם.

<צפרא דוויק: אנחנו דורשים לחצני מצוקה גם בטלפון הנייד לכל עובד ועובד, כי היו התקפות מחוץ למתקן.

<צפרא דוויק: הותקפו עובדים בחנייה, הותקפו עובדים בבית שלהם, לא יכלו להזעיק אף אחד.

<צפרא דוויק: שיהיה לחצן מצוקה בתוך הנייד, זה מקובל היום, זה אפשרי.

<צפרא דוויק: זה לא סיפור כלכלי כל כך גדול.

<צפרא דוויק: צריך לאפשר את זה.

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר להתחיל לסכם.

<צפרא דוויק: כן, כן.

<צפרא דוויק: אני לא אחזור על מה שאמר קודם חבר הכנסת אלאלוף, הוא צודק במאה אחוז.

<צפרא דוויק: ככל שיהיו לנו יותר תקנים נוכל לתת שירות יותר טוב.

<צפרא דוויק: גם זה יהיה.

<צפרא דוויק: אנחנו דורשים טיפול לעובדים סוציאליים נפגעים.

<צפרא דוויק: עובדים סוציאליים יש להם פוסט טראומה מההתקפות האלה ואין במשרד הרווחה לא תקציב ולא לשירותים החברתיים.

<צפרא דוויק: רוב ההתקפות, 90% מההתקפות הן בשירותים החברתיים.

<צפרא דוויק: אין להם תקציב לעניין הזה.

<צפרא דוויק: צריך לתת טיפול לאנשים.

<צפרא דוויק: פתחיה בוודאי תספר לכם על העובדת שהותקפה במרס, באיזה מצב היא נמצאת.

<צפרא דוויק: זה קשה.

<צפרא דוויק: זה פוסט טראומה לכל דבר ועניין.

<צפרא דוויק: משרד החינוך נותן למורים שלו טיפול על כל משבר חיים.

<צפרא דוויק: למה שמשרד הרווחה לא ייתן?

<צפרא דוויק: לא מבקשים על כל משבר חיים.

<צפרא דוויק: אנחנו יותר חסונים מאחרים.

<צפרא דוויק: לפחות בעניין הזה, שיהיה כאן ולא כאופציה ולא כאם אתם רוצים תתנו, אלא שמשרד הרווחה יקבע את זה כחובה.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: אני מודה לך גברתי.

אלי אלאלוף: תושב אום אל פאחם.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: אני מודה לכם על ההיענות המהירה וקביעת הדיון המשותף הזה.

יוסף ג'בארין: אני גם שמח שיש התעניינות רבה של חברינו.

יוסף ג'בארין: לא תמיד יש לנו כמות כזו של חברי כנסת, מה שמלמד על חשיבות הדיון.

יוסף ג'בארין: אז אכן היה לנו במרס דיון אחרי המקרה של אום אל פאחם, האלימות שהופעלה נגד העובדת הסוציאלית חדיז'ה מחזני.

<צפרא דוויק: יריות על האוטו שלה.

יוסף ג'בארין: יריות, עשרות כדורים שנורו באישון לילה על הרכב שלה וחשבנו שזה אולי סימל מצב שהוא מאחורינו, אבל מסתבר שלא, שזה נמשך.

יוסף ג'בארין: לפני כמה שבועות היינו עדים למקרה החמור של ירי על לשכת הרווחה באום אל פאחם, לרבות על משרדה של מנהלת הלשכה, גברת פתחיה, שנמצאת איתנו.

יוסף ג'בארין: אנחנו אמנם שומעים שזה מקרה חמור באום אל פאחם, אבל זה משתלב אולי באווירה יותר כללית, שבה העובדים והעובדות הסוציאליות מרגישים כמו תחושת הפקרות כזו, שאין הרגשת ביטחון בעבודה היום יומית שלהם.

יוסף ג'בארין: כשאני קורא את המספרים שמעבירים אלינו, זה דברים מאד קשים.

יוסף ג'בארין: מאד מאד חמורים.

יוסף ג'בארין: 86% מהעובדים הסוציאליים סבלו מאלימות פיזית או מילולית במסגרת עבודתם.

יוסף ג'בארין: 10% ספגו אלימות פיזית, 80% אלימות מילולית.

יוסף ג'בארין: 21% ספגו פגיעה ברכוש.

יוסף ג'בארין: 77% סבלו מאיומים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאלה נתונים מאד קשים שמעידים עד כמה חמור המצב בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: עם כל הכבוד לנציגי משרד העבודה והרווחה כאן, אתם מדברים על עשרות אלפי שקלים, אבל גם אם אתם מדברים על מאות אלפי שקלים, לא נראה לי שאלה הסכומים שיכולים לשנות את התמונה.

מירב בן ארי: משהו השתנה שם מאז?

יוסף ג'בארין: אנחנו תיכף נשמע, אבל כשדיברתי עם העמיתים ועם חבריי בלשכת הרווחה באום אל פאחם, אמרו לנו בכאב רב, כבוד יושבת הראש, אני אפילו ברשותו אצביע עליו – על העובד הסוציאלי עמאד מופיד מאום אל פאחם – שקיבל פרס על עובד סוציאלי מצטיין, על שם עובדת סוציאלית שנרצה.

<צפרא דוויק: איימי לוין.

<צפרא דוויק: היא נרצחה כשהגנה בגופה על אישה שחוותה אלימות מבן זוגה.

עאידה תומא סלימאן: כולנו זוכרים את המקרה.

יוסף ג'בארין: ומה שהם אומרים, אנחנו לא רוצים שיהיה עוד פרס על שמות של אנשים אחרים ואני חושב שהנתונים האלה הם באמת תמרור אזהרה, שאנחנו בהחלט מצב שיכול להתדרדר עוד ואני מקווה שבדיון הזה נצא עם מסקנות יותר קונקרטיות.

יוסף ג'בארין: אני מסתכל על המסמך שהכינו באיגוד העובדים המקצועיים, ממש מצוין.

יוסף ג'בארין: קשה למצוא איגוד כל כך ברור מבחינת הדרישות, אבל גם מבחינת צדקת הדרישות שלו.

יוסף ג'בארין: גם ברמה של הקמפיין התקשורתי, הגדלת התקצוב, הלחצן שצריך וגם עוד תקנים לעובדים סוציאליים שיעלימו את הקשיים החברתיים.

יוסף ג'בארין: הרי הנתונים אומרים שהלחץ רק מגביר את האלימות כלפי העובדים הסוציאליים, אז נראה לי שהיעדים כאן מאד ברורים.

יוסף ג'בארין: אני קורא באמת להתגייסותכם, גם יושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה וגם עבודת העבודה והרווחה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאלה יעדים ברי השגה ואני חושב שאם נתגייס כולנו, אפשר באמת להתקדם למציאות יותר טובה בתחום הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: גברת פתחיה אגבאריה, בבקשה גברתי, מנהלת לשכת הרווחה.

<פתחיה אגבאריה: כן, בעיריית אום אל פאחם.

<פתחיה אגבאריה: אני מאד מודה לאחי, ד"ר יוסף, לחברתי היקרתי עאידה על היוזמה ועל ההיענות המהירה וגם ליושב ראש הוועדה.

<פתחיה אגבאריה: אני רוצה לפתוח במשפט מאד מאד קשה.

מאיר כהן: אני לרגע חשבתי שאת אחותו, כי המניות שלו יעלו.

יוסף ג'בארין: אחותי בחברה.

יוסף ג'בארין: כולנו אחים.

<פתחיה אגבאריה: אני מדברת על העשייה.

<פתחיה אגבאריה: העשייה היא הדוגמא שהכי הכי אפשר להתרשם ממנה.

<פתחיה אגבאריה: בדרכי לירושלים קיבלתי טלפון מעו"ס משפחה שמקבלת היום קהל והיא אומרת קפץ עלי על השולחן עכבר כזה גדול ואני עוזבת את החדר בפני פונה.

<פתחיה אגבאריה: אני לא יכולה להסתכל יותר.

<פתחיה אגבאריה: שלחתי לה תשובה – תסגרי את החדר, תסגרי את הקומה, תלכי לאן שאת רוצה.

<פתחיה אגבאריה: תלכי למקום יותר בטוח.

<קריאה: דבר כזה גדול זה עכברוש.

<פתחיה אגבאריה: כן.

<פתחיה אגבאריה: אני לא רוצה עכשיו לדבר על מדיניות המדינה, שעובדים סוציאליים, אקדמאים, עם תארים, כפופים לרשות המקומית, לפוליטיקאים שלא יודעים מה זה עבודה סוציאלית.

<פתחיה אגבאריה: שנה ראשונה אנחנו כבר מקבלים כל יום - - - מרוב שאנחנו מסבירים מה זה עבודה סוציאלית.

<פתחיה אגבאריה: אני חושבת שמדינת ישראל עשתה עוול גדול ואפשר לחשוב על זה ולעשות חושבים על הנושא הזה.

<פתחיה אגבאריה: אנחנו משרתים אלפי תושבי.

<פתחיה אגבאריה: 24 שעות אנחנו חושבים על העבודה.

<פתחיה אגבאריה: העבודה לחלק גדול מאיתנו היא עבודה של שליחות ולא של מקצוע ושל משכורת, למרות שהמשכורות שלנו - - -

זוהיר בהלול: כמה תיקים לעובד סוציאלי אצלכם?

<פתחיה אגבאריה: 250 לתקן, עו"ס משפחה.

<פתחיה אגבאריה: זה בלתי אפשרי.

<פתחיה אגבאריה: אנחנו כל הזמן – ההנהלה, המדריכים שלנו ואנשי הצוות שלנו עובדים על סיכון וסיכוי.

<פתחיה אגבאריה: סדר עדיפויות.

<פתחיה אגבאריה: לבחור בתיקים שאפשר להצליח בהם.

<פתחיה אגבאריה: כמה אפשר כבר?

<פתחיה אגבאריה: אז זה אלף.

יוסף ג'בארין: דווקא 250 לתקן זה המצוי.

<פתחיה אגבאריה: המצוי, זה מצוי עכשיו.

יוסף ג'בארין: מה הראוי?

<פתחיה אגבאריה: הראוי?

<פתחיה אגבאריה: עוד לא.

<צפרא דוויק: הראוי זה 45.

יוסף ג'בארין: 45.

נחמן שי: מתי היה 45?

<קריאה: הייתה גם הצעה של 60.

<פתחיה אגבאריה: 60 אנחנו חוטפים.

מאיר כהן: חברים, יש הצעת חוק שנמצאת עכשיו בקריאה ראשונה והממשלה מעכבת אותה.

מאיר כהן: היא לא רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: גברת פתחיה, בבקשה.

<פתחיה אגבאריה: אני קודם כל מתחברת לכל מה שאמרה חברתי צפרא ומאד מודה לה, על כל הנקודות שהיא הזכירה.

<פתחיה אגבאריה: עניין המבנים, עניין האבטחה – אני פונה אליכם, לכל חברי הכנסת, לחוקק חוק שמחייב את הרשויות המקומיות לאבטח אותנו.

<פתחיה אגבאריה: אי אפשר לעבוד היום במקומות פרוצים לגמרי.

<פתחיה אגבאריה: האירוע שחווינו לא ירתיע אותנו.

<פתחיה אגבאריה: זה לא רק ירי, זה איום ברצח.

<פתחיה אגבאריה: אם הם היו חצי שעה - - -

מירב בן ארי: את יכולה להגיד מה השתנה מאז היריות?

מירב בן ארי: האם משהו השתנה?

<פתחיה אגבאריה: לא השתנה שום דבר, לצערי הרב.

<פתחיה אגבאריה: חוץ ממאבטח לא השתנה שום דבר.

<פתחיה אגבאריה: מאבטח לא מוכשר.

מירב בן ארי: מה זה לא מוכשר?

<פתחיה אגבאריה: לא מוכשר.

<צפרא דוויק: לא מקצועי.

<צפרא דוויק: מה שאמרתי קודם.

<פתחיה אגבאריה: לא מקצועי.

<פתחיה אגבאריה: הוא עושה את המקסימום.

<פתחיה אגבאריה: עד עכשיו לא השתנה שום דבר.

<פתחיה אגבאריה: מאז הוועדה על האלימות שהתקיימה באום אל פאחם, לא השתנה שום דבר.

<פתחיה אגבאריה: אנחנו עכשיו בקשר עם צפרא, עם האיגוד, להתחיל בשיבושים, לשבש את העבודה, למרות שכל כך קשה לנו לעזוב את הלקוחות שלנו.

<פתחיה אגבאריה: זה דבר שמאד מדאיג אותנו.

מסעוד גנאים: בקשר למקרה, יש עצורים?

מסעוד גנאים: הכוונה המקרה של הירי?

<פתחיה אגבאריה: על זה ידבר נמרוד, כי אני רואה פה גם את נציג המשטרה באום אל פאחם.

<פתחיה אגבאריה: אפשר לפנות אליו את השאלה הזאת.

מירב בן ארי: זאת אומרת שמבחינת המבנה עצמו, חוץ מזה ששמו מאבטח - - -

<פתחיה אגבאריה: המבנה לא מתאים.

<פתחיה אגבאריה: אנחנו היום שומעים את זה כל יום.

<פתחיה אגבאריה: הפונים שלנו, הלקוחות שלנו מרחמים עלינו, לא מזדהים.

<פתחיה אגבאריה: מזדהים זו מילה קצת יותר.

<פתחיה אגבאריה: מרחמים עלינו – איך אתם יושבים במקום כזה?

<פתחיה אגבאריה: שנים על גבי שנים אנחנו מבקשים מהרשות.

<פתחיה אגבאריה: המשרד נתן את חלקו, נתן את המענק החד פעמי.

<פתחיה אגבאריה: לא נוצל, לצערי הרב.

<פתחיה אגבאריה: שוב הוא אישר את המענק השני.

<פתחיה אגבאריה: הרשות המקומית מאד מאד, לא רק הרשות המקומית באום אל פאחם, רוב הרשויות מתייחסות לעובדים הסוציאליים כעובדים סוג ב'.

<צפרא דוויק: נכון.

<פתחיה אגבאריה: צריך לחוקק חוק.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לשאול כמה תקנים לעובדים סוציאליים יש לך ואיך הם מאוישים?

<פתחיה אגבאריה: יש לי זכאות ל-52.25 תקנים, משהו כזה.

<פתחיה אגבאריה: אבל תשמעי, אום אל פאחם מונה היום 52,000 נפשות.

<פתחיה אגבאריה: 15,000 נפשות מטופלים.

עאידה תומא סלימאן: ובשנתיים האחרונות היו אצלך תוספות של תקנים?

<פתחיה אגבאריה: היו, כן.

<פתחיה אגבאריה: היו תוספות של תקנים.

<פתחיה אגבאריה: ספציפית בתחום של נערות במצוקה, אחרי האירוע של הנערה שהתאבדה וכל ההתנפלות עלינו מצד התקשורת, מהאבא.

<פתחיה אגבאריה: בעוד - - - יש לנו מצוקת תקנים.

<פתחיה אגבאריה: יש לנו תקן 1.75, וציפי יודעת את זה.

<פתחיה אגבאריה: יש לנו 645 נערות מטופלות.

<פתחיה אגבאריה: 60 מהנערות האלה מטופלות אינטנסיבית במסגרות מובנות, בפרויקטים מובנים והשאר, אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא רק שזה לא אנושי, זה מתכון לתסכול רב של המטופלים עצמם והרגשה שהם לא מטופלים כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: ברור.

מירב בן ארי: רגע, היא אמרה 52 עובדים סוציאליים ל-15,000 מטופלים.

עאידה תומא סלימאן: תקנים, תקנים.

מירב בן ארי: מתוך 52,000 תושבים.

<פתחיה אגבאריה: זה עובדי זכאות, מזכירות.

מירב בן ארי: 15,000 שהם מוכרים בשירות.

<פתחיה אגבאריה: כן, מוכרים במחלקה.

<צפרא דוויק: פתחיה, זה תקנים מלאים?

<פתחיה אגבאריה: לא, חצאי תקנים.

<צפרא דוויק: זה חצאי תקנים.

<צפרא דוויק: זה אפילו לא תקנים מלאים.

<צפרא דוויק: זה גולגולות.

<צפרא דוויק: זה רק גולגולות.

<פתחיה אגבאריה: סליחה, בואו תנו לי לפרט.

<פתחיה אגבאריה: יש לנו גם מסגרות קהילתיות, מסגרות טיפוליות כמו מפתן וגם יש תקנים.

<פתחיה אגבאריה: זה לא עו"ס משפחה במפתן, זה נערים במצוקה, נערים בסיכון.

<פתחיה אגבאריה: יש לנו גם מסגרות לפיגור ושיקום, אבל עו"סים למשפחות שמטפלים במשפחות בנושאים מאד מורכבים, יש לנו כמעט 16 עובדים סוציאליים ל-4 שכונות והשאר יש לנו מה שנקרא עובדים פונקציונאליים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: שלום גברתי, תודה רבה לך.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה דברים מהתובנות שלי כשר הרווחה לשעבר וכראש עיר בדימונה 10 שנים.

מאיר כהן: האחד, ההתייחסות לשאלת העובדים הסוציאליים נגזרת גם ממה שאני קורא רוח המפקד.

מאיר כהן: שלושה אנשים היו צריכים להיות כאן בדיון הזה: שר הרווחה, שר האוצר והשר לביטחון פנים.

מאיר כהן: אלה שלושה שהיו חייבים להיות כאן.

מאיר כהן: עכשיו ראו באיזו מהירות חסרת תקדים הוגשו כתבי אישום כנגד אנשים שצעקו והפריעו לראשי הבנקים במדינת ישראל.

מאיר כהן: שימו לב.

מאיר כהן: התקשורת מלאה בהחלטה התקדימית של המשטרה, שהנה, מנהלי בנק הפועלים הציקו להם, ובצדק, החליטו להגיש כתבי אישום.

מאיר כהן: במשך שנים סגרו תיקים של עובדים סוציאליים מחוסר עניין לציבור והדבר הראשון שעשיתי כשר היה להזמין – צפרא זוכרת את זה – את מפכ"ל המשטרה שהבטיח לי ועמד בהבטחתו.

מאיר כהן: הוא אמר לי יותר לא סוגרים תיקים כנגד עובדים סוציאליים בגלל חוסר עניין לציבור.

מאיר כהן: כי אין דבר כזה.

מאיר כהן: יש הרבה מאד עניין לציבור.

מאיר כהן: אמרתי, אנשי מרכז השלטון המקומי, ראשי הערים הם בהחלט בתוך החלק של השיח של רוח המפקד, כי הם חלק מהמשוואה.

מאיר כהן: אני ראיתי ראשי ערים שהמחלקות שלהם היו מאובטחות עם לחצי מצוקה, בלי שהם קיבלו שקל אחד ממדינת ישראל.

מאיר כהן: כי הייתה שם תחושה של הערכה והוקרה והבנה של הסכנה שבה נמצאים העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: לעומתם, ראיתי מקומות כמו שאת הזכרת.

מאיר כהן: הייתי אצלכם כשהעובדים הסוציאליים ישבו במקומות שהם איומים ונוראים.

מאיר כהן: תרשו לי גם להעביר עליכם ביקורת, אחיי, העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: אתם מאד מינוריים.

מאיר כהן: לא שומעים אתכם.

מאיר כהן: לא שומעים אתכם.

<צפרא דוויק: מה זה לא שומעים אותנו?

מאיר כהן: לא שומעים אתכם, כי אתם לא יוצאים - - -

<פתחיה אגבאריה: אתם לא עושים רעש.

מאיר כהן: תראי, אם זה נראה כביקורת אישית עלייך, אני מתנצל.

מאיר כהן: זאת לא כוונתי, יש לי הערכה אלייך, אבל לא שומעים את העובדים הסוציאליים, נקודה.

<צפרא דוויק: מה, מה אתה מצפה מאיר, מה?

מאיר כהן: מה אני מצפה?

<צפרא דוויק: אתה רוצה שאני אשבית את כל הארץ?

מאיר כהן: כן, כן.

<צפרא דוויק: טוב.

<רן מלמד: לא שאת, שמרכז השלטון המקומית ישבית.

מאיר כהן: כן, וחד וחלק.

מאיר כהן: בשיתוף פעולה - - -

<צפרא דוויק: אנחנו מרוויחים 2.5 גרוש, נעשה השבתה, ייקחו לנו גם את ה-2.5 גרוש האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, גברת צפרא, בלי התפרצויות.

עאידה תומא סלימאן: אם יש לך מה להעיר, אני אתן לך בסוף להעיר, אבל בואו ננהל דיון.

מאיר כהן: צפרא, אני יודע שזה לא נעים לשמוע את הדברים שאני אומר, אבל היות וזאת המציאות וידעו המורים לצאת ולהפגין ולשפר את שכר; וידעו עובדי התעשייה, כולל עובדי הקבלן, לצאת ולהפגין ולשפר את שכרם.

מאיר כהן: העובדים הסוציאליים, להוציא את ההפגנה שנערכה כאן בשבוע שעבר, שכל חברי הכנסת יצאו ובאמת הייתה איזו שהיא התעוררות – יש לי תחושה של דה זה וו.

מאיר כהן: ישבנו בדיוק בישיבות האלה לפני שנתיים וכשהייתי שר בממשלה.

מאיר כהן: כן נעשו דברים.

מאיר כהן: חבל שאין להם המשך.

מאיר כהן: בשנת 2015 בתקציב, הוקצו 25 מיליון שקלים לאבטחה של לשכות.

מאיר כהן: צר לי שמישהו לא בדק שיש המשכיות לזה.

מאיר כהן: אני מסכם את דברי ואני אומר, יש כמה דברים שנמצאים על הפרק.

מאיר כהן: האחד, לא ברורה לי ההתנגדות של הממשלה לכך שאם למורים בבית ספר מחליטים מה תהיה גודל הכיתה, אין שום סיבה בעולם שזה לא יחול גם על עובדים סוציאליים.

מאיר כהן: אם אני כמורה ידעתי שאני מלמד ומטפל רק ב-35 תלמידים בכיתתי, ראוי שעובדת סוציאלית תטפל רק ב-50 או ב-60 תיקים ולא יותר.

יוסף ג'בארין: יש תקן.

מאיר כהן: והדבר השני, צריך לעבוד מול ארבעת האנשים שאני ציינתי והם חייבים להיות כאן, כי שום דבר לא יזוז עד שלא יתוקצב הנושא הזה.

מאיר כהן: זה עניין של כסף.

מאיר כהן: לחצי מצוקה זה כסף וחדרים מאובטחים זה כסף ולהכניס לא את השומר המצ'וקמק, אלא שומר שמבין עניין, זה כסף.

מאיר כהן: אתם חייבים, לצד השיח הפרלמנטארי, לשים את עצמכם וזה מאבק לגיטימי.

מאיר כהן: יש מאבק שאני קורה להם, שאני אומר זה מאבק לגיטימי לצאת לרחובות ולהשמיע את הזעקה.

מאיר כהן: בסופו של יום זה עוזר.

מאיר כהן: תודה רבה.

זוהיר בהלול: זה לא הוגן.

זוהיר בהלול: אני חייב באמת לומר, זה לא הוגן לשמוע ממאיר - - -

זהבה גלאון: אני גם רוצה לומר.

זהבה גלאון: מאשימים את הקורבן.

מאיר כהן: לא, לא.

זהבה גלאון: כן, מאשימים את הקורבן.

זהבה גלאון: נו, מה?

זוהיר בהלול: זה לא הוגן לבקש מאלה שמשתכרים משכורת רבע, לבקש מהם גם לצאת לרחובות.

זוהיר בהלול: אנחנו צריכים לעשות את העבודה בשבילם, לא הם.

מאיר כהן: אבל אתה לא מצליח לעשות את העבודה ואני לא מצליח והבאנו הצעת חוק והממשלה מתנגדת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמצד אחד אנחנו מנסים לעשות את העבודה על ידי זה שאנחנו מביאים את הדיונים.

עאידה תומא סלימאן: נכון שאנחנו לא מצליחים בדיוק כפי שהיינו רוצים, אבל יש עוד.

עאידה תומא סלימאן: יש את מוסדות המדינה, יש את הממשלה, יש את השרים שאחראים על הנושא ותיכף אנחנו נפנה אליהם כדי לשמוע מה בדיוק הם עושים.

עאידה תומא סלימאן: יש גם כן את השלטון המקומי, אבל בסופו של דבר אני אומרת לכם, כמישהי שבאמת מאמינה בכוחם – ותתפלאו לשמוע – של המדוכאים, כאשר הם קמים כדי לקבל, כן הייתי רוצה לראות יותר רעש.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה הגעתי גם להפגנה שלכם.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<רן מלמד: זו הפגנה שהייתה גם של הסטודנטים.

אלי אלאלוף: את רוצה זהבה?

זהבה גלאון: אני אשמח, אני צריכה ללכת לדיון אחר.

אלי אלאלוף: ברשותכם.

אלי אלאלוף: אחר כך אנחנו נבקש מנציג המשטרה.

אלי אלאלוף: בהמשך נציגת משרד העבודה הבכירה, להציג ולהסביר את העמדה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

זהבה גלאון: תודה רבה אדוני יושב הראש, תודה רבה לשניכם, גם לחברת הכנסת תומא סלימאן.

זהבה גלאון: אני מתנצלת שאחרי שאני מדברת אני צריכה ללכת לדיון שאני יזמתי בוועדת הכלכלה.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר שני דברים: אחד, המדינה מפקירה את העובדים הסוציאליים.

זהבה גלאון: צריך לומר, עובדים סוציאליים, בעיקר עובדות סוציאליות – 80% מהעובדים הסוציאליים הן עובדות סוציאליות.

זהבה גלאון: זה לא מקרה שהמדינה מפקירה אותם.

זהבה גלאון: בשום מקום אחר, בשום מגזר אחר זה לא היה עובר, ש-86% מהעובדים הסוציאליים מותקפים באופן פיזי ובאופן מילולי ועוברים על זה לסדר היום והמדינה עוברת על זה לסדר היום.

זהבה גלאון: המדינה מפקירה את העובדים הסוציאליים.

זהבה גלאון: צדק חברי, חבר הכנסת מאיר כהן.

זהבה גלאון: היו צריכים להיות פה שלושה אנשים.

זהבה גלאון: אי אפשר להמשיך ולקיים דיונים בוועדות כששר הרווחה, כשר האוצר והשר לביטחון פנים אינם כאן.

זהבה גלאון: בשבוע שבו קיצצו 27 מיליון שקלים בשירותי הרווחה, 44 מיליון שקלים בתקציב של המשרד לביטחון פנים, אז את מי שהם מפקירים זה את העובדים הסוציאליים.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר הערה אחרונה.

זהבה גלאון: אני הגשתי הצעת חוק שלצערי גם לגביה יש התנגדות ממשלתית, שמבקשת לתת גם הגנה משפטית וגם הגנה כלכלית לעובדים ולעובדות הסוציאליות, ובכלל לעובדי ציבור שנתקלים במתקפה פיזית, מילולית, נפשית וכו'.

זהבה גלאון: המדינה, הממשלה מתנגד לה, אבל לא יכול להיות שאנחנו נשב כאן – חברי הכנסת – ונאשים את העובדות הסוציאליות, שהן לכאורה לא לוקחות את גורלן בידן.

זהבה גלאון: הן לוקחות את גורל בידן.

זהבה גלאון: אנחנו יודעות איזה סקטורים שיש להם וועדים גדולים, הם יודעים להפגין, הם יודעים להשבית את המשק.

זהבה גלאון: כשהעובדות הסוציאליות הולכות להפגנה והן משביתות את לשכות הרווחה, אנחנו יודעים מי משלם את המחיר אחר כך.

יוסף ג'בארין: המטופלים.

זהבה גלאון: אז גם את זה צריך לקחת בפרופורציה.

זהבה גלאון: אני רוצה לסכם ולומר, אני שותפה לכל החלטה שתתקבל כאן ואנחנו תומכים במאבק שלכם.

זהבה גלאון: אני חושבת שבפעם הבאה צריך להציב כאן את שלושת האנשים שמופקדים על שלומכם וביטחונכם.

זהבה גלאון: קל לזרוק את זה עליכם.

זהבה גלאון: אחר כך כשאנחנו שומעים מה קורה באום אל פאחם, פשוט, כאילו שומעים ואוקיי, והאוזן סובלת הכל ועוברים הלאה.

זהבה גלאון: זה הרי בלתי מתקבל על הדעת, זה לא יכול להיות.

זהבה גלאון: לכן אני רוצה להודות לכם על הדיון הזה ואני אשמח להיות שותפה להמשך המאבק, תודה.

אלי אלאלוף: רב פקד ירון בנימין, בבקשה.

<ירון בנימין: צהריים טובים לכולם.

<ירון בנימין: שמי ירון בנימין, אני רפרנט חטיבת החקירות במטה הארצי, באגף לחקירות ולמודיעין.

<ירון בנימין: יש כאן כאלה אנשים שמכירים אותי ואני מכיר אותם מתוקף הפעילות שלנו בנושא.

<ירון בנימין: אני אשתדל להיות קצר ותכליתי כדי להעביר את המסר הנכון ובעצם לשקף את הפעילות של המשטרה בנושא ברמה הכללית.

<ירון בנימין: אז קודם כל, מבחינתנו הטיפול המשטרתי בעובדים הסוציאליים הוא טיפול באלימות כלפי עובדי ציבור.

<ירון בנימין: מבחינתנו אנחנו מתייחסים לעובדים סוציאליים כאל עובדי ציבור, בכלל זה עובדי עירייה, עובדי משטרה, פרקליטים, סגלים רפואיים וכל זה.

<ירון בנימין: אם תעשו חשבון תראו שזה חצי מדינה ואנחנו בהחלט מסכימים שיש תופעה של אלימות כלפי עובדי ציבור.

<ירון בנימין: בהתייחס לעובדים סוציאליים, קודם כל אנחנו מברכים על שיתוף הפעולה.

<ירון בנימין: אנחנו חושבים ואנחנו גם אמרנו את זה הרבה פעמים, הדרך להצלחה בנושא הזה היא דרך שיתוף פעולה רב מערכתי בין משרדי.

<ירון בנימין: המשטרה לבד לא תוכל לעשות ומשרד הרווחה לא יוכל לעשות.

<ירון בנימין: זה רק שיתוף פעולה.

<ירון בנימין: בגזרה שלנו, הפעולות שאנחנו נוקטים - - -

זוהיר בהלול: איזה שיתוף פעולה?

זוהיר בהלול: אני לא מבין מה זה שיתוף פעולה.

זוהיר בהלול: הם יושבים במשרדים שלהם, מה הם צריכים, להושיט יד מאחור?

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, המשרדים, ברמת המשרד.

<ירון בנימין: אני דיברתי על רמת המשרד.

<ירון בנימין: אני אתייחס לפעולות שאנחנו נוקטים בשגרה ואז אנחנו נעשה מה שנקרא דריל דאון, נצלול לתוך האירועים באום אל פאחם, שבאמת היו אירועים חמורים ודווקא שם למרבה האירוניה, אני יכול לומר שהטיפול הנחוש, המשטרתי, הוביל להצלחות ואני אפרט.

<ירון בנימין: לגבי פעילות המשטרה באופן כללי בנושא, אז קודם כל יש לנו רפרנט ארצי וזה לא קורה בכל תחום, שזה במקרה אני, אבל זה לא משנה.

<ירון בנימין: יש רפרנט של חטיבת החקירות, שהתפקיד שלו הוא אלף להיות איש הקשר בין גורמי הרווחה לבין יחידות המשטרה בשטח.

<ירון בנימין: אני משתתף בוועדות אל אלימות מחוזיות של משרד הרווחה.

<ירון בנימין: אני שומע כמעט את כל מקרי האלימות ואני פועל להחשה ולמיצוי הליכים חקירתיים שהם תקולים.

<ירון בנימין: לדוגמא, אם יש הליך חקירתי שהוא תקוע, אני פונה ליחידות כדי להחיש אותו.

<ירון בנימין: אם צריך להפוך עילות סגירה, אנחנו הופכים עילות סגירה.

<ירון בנימין: צדק חבר הכנסת מאיר כהן, שהיום, בניגוד לעבר, המדיניות של המשטרה היא לא לסגור תיקים בעילת חוסר עניין לציבור כלפי עובדים סוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לשאול שאלה?

<ירון בנימין: בבקשה, בכיף.

עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת בדיון שהתקיים במרס, התשובה שלכם הייתה שאתם לא עושים את הפילוח לפי מקצועות עובדי הציבור.

<ירון בנימין: נכון.

<ירון בנימין: אני אסביר.

עאידה תומא סלימאן: אתם עדיין באותו מצב?

<ירון בנימין: כן, אני אסביר.

<ירון בנימין: יש לנו - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, לפני שאתה מסביר.

עאידה תומא סלימאן: כלומר היום, אם אני רוצה לדעת כמה עובדים סוציאליים הגישו תלונה על תקיפה בתפקיד, אני לא אוכל לקבל את המידע הזה.

<ירון בנימין: לא, ואני אסביר גם למה.

<ירון בנימין: יש לנו קושי לייצר נתונים סטטיסטיים.

<ירון בנימין: אני גם אומר את זה תחת כל עץ רענן, בגלל שהמערכות המשטרתיות, שואבות את הנתונים בעיקר מסעיפי חוק, וברגע שאין סעיף חוק שמחריג את הטיפול, את העבירה בהתייחס לעובדים סוציאליים, אי לנו אפשרות לייצר נתונים סטטיסטיים ואני חושב שזה די ברור.

<ירון בנימין: הרי לא קיימת בחוק עבירה של תקיפת עובד סוציאלי, זה עובד ציבור וזה נכנס תחת עובד ציבור.

<ירון בנימין: יש קושי לפלח.

יוסף ג'בארין: אבל יש נתונים של עו"סים לשינוי.

<ירון בנימין: הנתונים הם של המשרד ולא של המשטרה ולכן הטקטיקה שאנחנו נוקטים בה, זה שאנחנו פונים לשטח ואני גם אומר, אני מנצל גם את ההזדמנות הזאת – תציפו בפנינו תיקים שהם תקולים, תיקים בעייתיים ואנחנו נתמודד איתם.

<ירון בנימין: לגבי האירועים באום אל פאחם, אירועים שללא ספק הם מאד חמורים - - -

אלי אלאלוף: רק שאלה לגבי החוק, שאתה מציע שנאפשר להפריד בין מקצוע למקצוע.

אלי אלאלוף: זה דבר שעלה אצלכם כאחת האופציות?

<ירון בנימין: אנחנו לא גוף מחוקק.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אני יודע מי המחוקק בינתיים, אבל לכם היה רצוי שנעשה את ההפרדה הזאת?

<ירון בנימין: אני ביושר אומר שאני סבור שלא.

<ירון בנימין: אני לא רוצה לפתוח את זה פה כי זה דיון שלם בפני עצמו, כי אנחנו לא חושבים שיש צורך להחריג עובדים סוציאליים מעובדי עירייה למשל או מעובדי ממשלה.

<ירון בנימין: הרי אין לזה סוף.

<ירון בנימין: יש החרגה של עובדי ציבור, אבל אנחנו לא יודעים לפלח בפנים מתי האלימות כלפי עובדים סוציאליים, כמובן לאורך שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני למדתי שאם לא יודעים את גודל התופעה ואם לא יודעים לעשות את ההפרדה בין אנשים שמשרתים את הציבור, אבל כל אחד בתפקיד אחר, לא יודעים גם לפתור את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: ככה אני מבינה.

<ירון בנימין: זה לא מדויק.

<ירון בנימין: יכול להיות שאת צודקת.

<ירון בנימין: אני מקבל את מה שאת אומרת, אבל אנחנו מתיישרים מול מצד נתון.

<ירון בנימין: זאת אומרת אנחנו מתיישרים מול מצב נתון.

<ירון בנימין: לגבי האירועים באום אל פאחם, אנחנו היינו עדים בשנה האחרונה לשני אירועים חמורים.

<ירון בנימין: אירוע אחד היה הירי לעבר הרכב והאירוע השני זה האירוע האחרון.

<ירון בנימין: אז אני אומר, לגבי האירוע שהיה לפני כמה חודשים, דווקא באירוע הזה ואני אומר ואני משבח פה את משטרת אום אל פאחם, שנציג המשטרה של אום פאחם יושב פה, בזכות פעולה נחושה ובלתי מתפשרת של המשטרה, נעצרו חשודים, הוגשו כתבי אישום ואני גם יודע להגיד שהם הורשעו לא מזמן בבית משפט.

יוסף ג'בארין: באירוע הראשון.

עאידה תומא סלימאן: בחודש מרס.

<ירון בנימין: נעצרו שלושה חשודים, הורשעו בבית משפט, קיבלו גזר דין, אם אני לא טועה משהו כמו שלוש שנים.

יוסף ג'בארין: הייתה עסקת טיעון.

<ירון בנימין: עם עסקת טיעון, אבל אני אומר, אני חושב שזה מה שנקרא, אותו מכפיל כוח, אותו שיתוף פעולה שיש בין המשטרה לבין העירייה גרם לזה שהעניינים רצו שם מהר.

<ירון בנימין: לגבי האירוע השני אני אומר במשפט – זה אירוע שנחקר ובגלל שזה אירוע שנחקר אני לא יכול להתייחס כרגע לפעולות החקירה.

<ירון בנימין: אני רק יכול להגיד באחריות שהאירוע הזה מקבל תעדוף וקשב ברמת התחנה והוא לא יורד מסדר היום.

<ירון בנימין: זאת אומרת נעשות כל הבדיקות, כל פעולות החקירה המגוונות והמורכבות.

<ירון בנימין: המטרה שלנו כמובן היא לאתר מובילים, לאתר חשודים.

<ירון בנימין: אני גם יודע ותאשר פה חדיג'ה.

<ירון בנימין: חדיג'ה?

<פתחיה אגבאריה: פתחיה.

<ירון בנימין: פתחיה, סליחה, שדיברה פה - - -

עאידה תומא סלימאן: כולנו אחמד.

יוסף ג'בארין: זו שנפגעה.

<פתחיה אגבאריה: לא, לא, חדיז'ה זו העובדת שנפגעה.

<פתחיה אגבאריה: כולנו חדיז'ה.

<פתחיה אגבאריה: היא יושבת פה.

<ירון בנימין: יתקנו אותי אם אני טועה, אני גם יודע - - -

יוסף ג'בארין: היא לא נמצאת.

<פתחיה אגבאריה: לא, לא, היא לא נמצאת.

<פתחיה אגבאריה: לצערי היא לא נמצאת.

<ירון בנימין: זה עוד משהו שאנחנו בודקים אותו.

<ירון בנימין: אני יודע להצביע על שיתוף פעולה מצוין שיש בעיריית אום אל פאחם בין המשטרה לבין משרד הרווחה – תקנו אותי אם אני טועה – וכבר אחרי האירוע השני שהיה, הגיע קצין אגף החקירות והמודיעין לשטח והרגיע את העובדים ויצר איתם את השיח, את הקשב הכל כך חשוב הזה.

<ירון בנימין: אני אומר לסיכום, חשוב שכולנו נייצר רף ציפיות מתאים.

<ירון בנימין: אי אפשר לפתור את האירועים האלה, מה שנקרא לא בפתרון קסם, כי חלק מהאירועים זה אירועים ספוראדיים, אירועים מתלקחים, שאי אפשר לצפות אותם, אין מידע מודיעיני לגביהם.

<ירון בנימין: אפשר לעשות את המקסימום ואנחנו, אני יכול להגיד לכם שאנחנו כמשטרה נמשיך לעשות את המקסימום בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: יש סף דרישות שאתם מגבשים?

מאיר כהן: למשל, אם אתה בא לזירה מסוימת ואתה רואה שבזירה הזאת יש כל הזמן אירועים, אתה יכול לבוא ולהגיד שאתה מבקש מהרשות שבמקום שיושבים עובדים סוציאליים, אנחנו כמשטרה – יהיו הגנות א', ב', ג', כמו שלמשל אתם מבקשים בבתי ספר?

יוסף ג'בארין: הכוונה למיגון.

<רוני בר לוי: אני אענה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

אלי אלאלוף: מי האדון?

<רוני בר לוי: קוראים לי רוני בר לוי, אני מנהל אגף הביטחון והחירום של משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז תצטרף לשולחן ותיכף נפנה אליך.

יוסף ג'בארין: תגיד לנו אם יש נהלים של מיגון.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: לפני הנהלים של המיגון, רציתי שמשרד הרווחה גם יתייחס לעובדה שקיבלתי בזמנו, במרס, תשובה משר הרווחה שבה הוא מציין שבין הפעולות שננקטו הוקמה ועדה ציבורית שמונתה על ידי שרת המשפטים, כדי לגבש אמצעים להגנה על הציבור, כולל עובדי ציבור מפני פעולות ופרסומים.

<רוני בר לוי: בעיקר בשיימינג.

<רוני בר לוי: אני אתייחס גם לזה, כי אני מרכז את הוועדה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: וזה רק שיימינג?

<רוני בר לוי: בנושא של שיתוף הפעולה עם משרד המשפטים זה בנושא של שיימינג, אבל יש לי עוד נושאים מערכתיים לגבי הגנה על טיפול בעובדים סוציאליים, כי אני נמצא בנושא הזה כבר 4 שנים וזה בנוסף לתפקיד שלי בנושא של החירום.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז בבקשה.

<רוני בר לוי: מילה אחת לגבי הנושא של שיתופי הפעולה שירון חברי, ואני מכיר אותו - - -

עאידה תומא סלימאן: רק את השם שלך.

<רוני בר לוי: רוני בר לוי.

<רוני בר לוי: לגבי שיתופי הפעולה שירון, חברי מהמשטרה התייחס, אחד זה מתייחס לנושא של משרד המשפטים.

<רוני בר לוי: אני מוניתי לטפל בנושא של השיימינג במרס.

<רוני בר לוי: לקחתי עלי את הטיפול בכל העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות.

<רוני בר לוי: כולם שולחים אלי את הבקשות ואת הפרסומים של השיימינג נגדם.

<רוני בר לוי: ממרס עד עכשיו קיבלנו קרוב ל-80 פניות.

<רוני בר לוי: במהלך משותף עם משרד המשפטים בעבודה מסודרת מול גוגל, טויטר, פייסבוק – הסרנו קרוב ל-50 והשאר זה בטיפול.

<רוני בר לוי: זה אומר שנעשה מהלך מסוים לגבי הנושא של הטיפול בשיימינג כנגד העובדים הסוציאליים.

<רוני בר לוי: אני רוצה לקפוץ לנושא מסוים, מה שחבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר אמר, זה הנושא של הסדרת הביטחון ברשויות המקומיות.

<רוני בר לוי: פה אני הולך לנושא של סמכויות המאבטחים וקביעת קריטריונים.

<רוני בר לוי: אני ארבע שנים במשרד וכמו שאמרתי, הייתי לפחות בארבע ועדות שהתייחסו לנושא הזה ולא התקדמו.

<רוני בר לוי: אנחנו דיברנו על זה, להכניס את הרשויות המקומיות לחוק להסדרת הביטחון, כדי לקדם את כל הנושא.

<רוני בר לוי: אחד זה הנושא של סמכויות למאבטחים, שניים זה הנושא של אמצעי מיגון וכמובן תקצוב זה לא במסגרת הזאת, אבל אני אתן לכם סתם דוגמא.

<רוני בר לוי: אני טיפלתי גם בנושא - - -

אלי אלאלוף: זה שהיית בחמש ועדות, יש לך הצעת חוק בנושא?

<רוני בר לוי: לי אין הצעת חוק.

אלי אלאלוף: למשרד.

<רוני בר לוי: הצעת החוק הייתה קיימת ובגלל שכנראה זה לא רץ, זה לא עבד.

אלי אלאלוף: יש הצעת חוק של מי?

<רוני בר לוי: אני לא זוכר מי העלה אותה, כי אני הגעתי לוועדת ביקורת המדינה וזה נעצר בין משרד ראש הממשלה לבין המשרד לביטחון פנים.

<רוני בר לוי: הרעיון היה בסוף להכניס את הרשויות המקומיות לחוק להסדרת הביטחון ואז קופצים מדרגה מבחינת הנושא של הוראות גם לנושא של מאבטחים וגם לנושא של אמצעי מיגון וזה דבר שלא זז.

<רוני בר לוי: וזה תלוי בבית הזה.

נחמן שי: מה תלוי בבית?

מאיר כהן: זה נפל כי מרכז השלטון המקומי אמר – אם אתם רוצים מאבטחים – תתנו לנו שיפוי.

מאיר כהן: אל תוסיפו את המאבטחים עלינו.

מאיר כהן: על זה זה נפל.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: כל אחד יזרוק את זה למישהו אחר.

נחמן שי: כל אחד יגיד זה עולה כסף, הממשלה תממן.

נחמן שי: לא הרשות.

נחמן שי: מי לא מכיר את ה - - -

<רוני בר לוי: היה לנו אירוע של אלימות בתל שבע.

<רוני בר לוי: רצינו לבוא, אנחנו כמשרד הרווחה.

<רוני בר לוי: תראו, אנחנו אחראים קודם כל מבחינת הביטחון על העובדים של המשרד.

<רוני בר לוי: אנחנו משמשים גם רגולטור וגם מתקצבים בחלק מהאמצעים את הרשויות המקומיות.

<רוני בר לוי: היה אירוע מאד קשה בתל שבע, מאוימת ברמה מאד מאד גבוהה.

<רוני בר לוי: באנו לדבר, אפילו קצין ביטחון לא היה שם.

<רוני בר לוי: במסגרת החוק להסדרת הביטחון גם מחייבים שיהיה קצין ביטחון.

<רוני בר לוי: הוא צריך לפעול ולעשות דברים ואני אומר לכם, זה יקפיץ במדרגה מאד גבוהה את הביטחון על העובדים הסוציאליים.

<רוני בר לוי: זהו.

<רוני בר לוי: אולי אהובה תרצה להוסיף על התקציב שאנחנו נותנים ויש תקציב ולא תמיד כולם מממשים את זה.

<רוני בר לוי: בנושא של מיגון המחלקות, מי שפונה אלינו – אנחנו בהחלט נותנים תקציב לטובת מיגון של המחלקות וזה עוזר.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת למר פיני קבלו, נציג השלטון המקומי.

<פיני קבלו: פיני קבלו, סמנכ"ל רווחה בשלטון המקומי.

<פיני קבלו: אני כבר 10 שנים מוביל את המהלך הזה של אבטחת מוסדות רווחה ואנחנו מדברים על זה עשרות פעמים אם זה בוועדת העבודה מספר ישיבות והיו פה עוד מספר ישיבות.

<פיני קבלו: אנחנו קידמנו הצעת חוק משותפת עם המשרד שבו קבענו את מעמד המאבטח ונתנו מעמד, כפי שמוגדר בבתי חולים.

<פיני קבלו: מעמד של מאבטח שיוכל לעצור את המתפרע בתוך כותלי לשכות הרווחה.

<פיני קבלו: נכון שתמיד המשרד נתן תקציבים ללחצני מצוקה או לכל מיני דברים, שהם בעצם לא באים לביטוי, כי בסופו של דבר האלימות מתקיימת ורוב הפעמים היא מתקיימת בפנים.

<פיני קבלו: לכן לכל התרחיש הזה של המצלמות ודלתות עם לחצני מצוקה, אין להם זה.

<פיני קבלו: הצעת החוק עברה ואנחנו כבר ארבע-מש שנים, כל שנה רצים משר לשר, משר לשר, על מנת שיתקצבו את ה-20 או 30 מיליון שקלים.

<פיני קבלו: המכון למחקר עשה על כך עבודה.

<פיני קבלו: הוגש לוועדת העבודה והרווחה החומר של מכון המחקר שבו הוא קבע את העלות של העניין הזה ובסופו - - -

מאיר כהן: בתקציב 2015 זה תוקצב ואתה יודע למה זה נמחק.

מאיר כהן: 25 מיליון שקלים.

<פיני קבלו: בסופו של דבר התקציב לא מגיע למאבטחים.

<פיני קבלו: אני רוצה לשאול כאן, אני אדם שהולך למשרדי ממשלה.

<פיני קבלו: הביטוח הלאומי, בשביל להיכנס לשם, אתם רואים איזה תהליך אתם עוברים.

<פיני קבלו: למשרד הרווחה עצמו, שאתה מגיע, אתה הולך, לביטוח הלאומי, למס הכנסה, לכל גוף אחר.

<פיני קבלו: רק מוסדות הרווחה שבהם קורית האלימות, זה כאילו שדבר לא קורה.

<פיני קבלו: ולכן בעניין הזה צריך לתת ויש הצעת חוק נוספת שאני הגשתי עכשיו, היא מונחת על ידי חבר הכנסת חיליק בר.

<פיני קבלו: היא מונחת ותגיע שוב לוועדת שרים ובה אנחנו רוצים לחייב תקצוב, אבל שוב, זה כל הזמן חוזר.

<פיני קבלו: עוד הצעת חוק ועוד פעם היא נדחתה על ידי ועדת שרים ושוב היא נדחית.

<פיני קבלו: לכן הפתרון הוא באוצר.

אלי אלאלוף: אתה לא יודע דרך מי להגיש את הצעות החוק?

<פיני קבלו: מה?

אלי אלאלוף: אתה לא יודע דרך מי להגיש את ההצעות?

עאידה תומא סלימאן: והוא לא מתכוון אלי.

אלי אלאלוף: לא, לא אלייך.

אלי אלאלוף: גם לא אלי.

אלי אלאלוף: לא אכפת לי.

<פיני קבלו: הרבה הצעות חוק.

<פיני קבלו: על הצעת החוק יש מספר חברי כנסת לא מבוטל שחתמו עליה.

<פיני קבלו: היו גם הצעות חוק קודמות וכולן נדחו על הסף בוועדת השרים לחקיקה ולא הצליחו להגיע לקריאה טרומית.

<פיני קבלו: לכן בעניין הזה אנחנו שוב נשב כאן ובעוד שבוע יהיה ירי נוסף, אלימות נוספת וזה חוזר על עצמו וכולנו מתכנסים וכולנו מדברים.

<פיני קבלו: יוצאים מכאן, שום דבר לא קורה.

<רן מלמד: עד שתשביתו את הרשויות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת - - -

<פיני קבלו: רשויות מקומיות שיש להן תקציבים, אכן יש להן מאבטחים.

<רן מלמד: עד שתשביתו את הרשויות.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אם אפשר היה להפוך מילים לאגורות, לא לשקלים, אז כנראה שהיה לנו כבר תקציב.

נחמן שי: רק אם אפשר היה להמיר אותן.

נחמן שי: כי לדעתי, בשנותי בכנסת, זו כנסת שלישית, היו אולי 10 דיונים מהסוג הזה בכל מיני ועדות, כולל מליאה ועלתה על סדר היום מצוקת של שהעובדים והעובדות הסוציאליות בכל מייני היבטים.

נחמן שי: השיימינג, הביטחון הפיזי שחסר להם.

אלי אלאלוף: על השיימינג יצא חוק.

אלי אלאלוף: תיקנו את החוק.

נחמן שי: וההפגנות הגדולות על שכרם – מי שמאשים את צפרא ידידתי – עמדו פה 20,000 עובדים סוציאליים מול משרד האוצר.

נחמן שי: חשבתי שכמו ביריחו, יסתובבו, יסתובבו, יסתובבו, החומות יפלו.

נחמן שי: מי שנפל היו העובדים הסוציאליים, לא החומות.

נחמן שי: מישהו עשה הסכם מאחורי הגב שלהם, מכר אותם בכדי להוריד את השביתה, למה?

נחמן שי: כי יש לעובדות הסוציאליות לחץ מאד גדול, כולנו יודעים את זה, אבל הלב הראשון שנשבר היה הלב שלהן.

נחמן שי: הן הסתכלו אחורה לכל האוכלוסייה שהן מטפלות בה ואמרו איך אנחנו יכולים להזניח אותם?

נחמן שי: הרי אם הם לא היו כאלה, הם לא היו במקצוע הזה.

נחמן שי: רק אנשים שיש להם לב פתוח ונכונות להבין את המצוקות של אחרים, בוחרים במקצוע הדפוק הזה.

נחמן שי: אנשים אחרים הולכים לעשות כסף.

נחמן שי: אז לכן, מכל המילים הרבות שנשמעו, אף פעם אנחנו לא זזים קדימה.

נחמן שי: אני אומר לכם, עוד פעם אני שומע שצריך כסף לאבטחת הלשכות.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: ואז אומרים מי ייתן את הכסף?

נחמן שי: הרשויות אומרות הממשלה, הממשלה אומרת הרשויות.

נחמן שי: מי נשאר בחזית?

נחמן שי: העובדים והעובדות הסוציאליים, שהם המטרה המידית.

נחמן שי: ובאמת, יש הרבה אנשים שכועסים עליהם.

נחמן שי: הם מקבלים החלטות מאד חשובות ואנשים שלא מרוצים מההחלטות האלה, באים ויכולים לפגוע בהם.

נחמן שי: אני ממליץ שתעשו מה שאתם יכולים.

נחמן שי: תגישו חוקים, אבל אני לא רואה איך זה מתבצע.

נחמן שי: אני אומר לכם, אנחנו נשב פה עוד חמש שנים - - -

<צפרא דוויק: בחקיקה.

<צפרא דוויק: צריכים להזמין את השרים לפה.

<צפרא דוויק: מישהו הזמין את השרים הרלבנטיים?

נחמן שי: השרים יבואו הנה כשיגדלו לי פה שערות.

נחמן שי: ככה זה.

נחמן שי: למה שהם יבואו לפה?

נחמן שי: למה שהם יסתכלו בעיניים של העובדים והעובדות הסוציאליות?

נחמן שי: הם יודעים שהם מרמים אותם.

נחמן שי: הם יודעים שהם מטעים אותם והם יודעים שהם לא דואגים להם.

נחמן שי: ואחר כך הם עושים חישובים כמה עובדים סוציאליים יש, מכפילים את זה בבני הזוג, אומרים זה לא מספיק מנדטים.

נחמן שי: זאת באמת לא אוכלוסייה שצריך לדאוג לה ועוברים הלאה.

נחמן שי: את האמת הזאת צריך לומר בחדר הזה.

<צפרא דוויק: אולי כולנו נתפקד לליכוד.

נחמן שי: מי אמר את זה?

<צפרא דוויק: אני.

נחמן שי: את צודקת.

יוסף ג'בארין: ואז לא תהיה להם סיבה לבוא לקראתך.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: תקשיבי לי.

נחמן שי: אלף דיברת יוצא מן הכלל.

נחמן שי: תקשיבי לי.

נחמן שי: יש קבוצות באוכלוסייה הישראלית, למשל רוכבי אופנועים.

נחמן שי: הם הבינו שבשביל לשפר את מצבם ולהוריד את עלויות הביטוח, צריך להתפקד לליכוד והם התפקדו ויש עוד קבוצות כאלה.

נחמן שי: תתפקדו למפלגות ותקבלו.

אלי אלאלוף: קודם כל לקנות אופניים.

נחמן שי: או קורקינט.

<צפרא דוויק: אין לנו כסף למכונית.

נחמן שי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לנועם הראל מעו"סים שינוי.

<רות קליין: אני אתחיל.

<רות קליין: אני רותי קליין ואני ונועם יושבות ראש שותפות בעו"סים שינוי.

<רות קליין: אז גם בנוגע לזה - - -

<צפרא דוויק: תסבירו מה זה עו"סים שינוי.

<רות קליין: זו עמותה של סטודנטים לעבודה סוציאלית בכל הארץ, וחשוב להגיד שאת ההפגנה בשבוע שעבר אנחנו ארגנו ועל כל האשמות שעובדים סוציאליים לא מדברים צועקים, אז נעים מאד.

<רות קליין: אנחנו מתכוונות לא לשתוק לרגע אחד.

<רות קליין: אנחנו מגיעות עם תסכול ענק.

<רות קליין: אנחנו לומדות מקצוע שכולנו הגענו אליו עם מוטיבציה אדירה לעשות עבודה חברתית אמיתית.

<רות קליין: אנחנו לומדות על דרכים מדהימות.

<רות קליין: לטפל בחברה שלנו, המתפרקת ואין לנו לא משאבים ולא כלים לעשות את זה.

<רות קליין: והגרוע מכל, כאשר מופנית כלפינו אלימות – אנחנו ננטשות לחלוטין ואנחנו פשוט רואות את הפער בין העובדות הסוציאליות הולך וגדל והתסכול הולך וגדל ושום מאבטח לא יצליח לסגור את הפער הזה וחשוב מאד לזכור את זה, כי ללא תקנים, ללא משאבים וללא תקציב, שום דבר מהדברים האלה לא יעזור למקצוע שלנו להשתפר ולהגיע למקום שבשבילו הוא בכלל נועד.

<נעם שומן: אני נעם, אני יושבת ראש יחד עם רותי.

<נעם שומן: אני חושבת שיחד עם התקנים ועד שנשיג תקנים, ובקצב הזה אני מאד מיואשת מהשיחה הזאת, אז אנחנו גם צריכים לדאוג לביטחון שלנו.

<נעם שומן: לפני שאנחנו יוצאות לשטח, אני חושבת שאין סיכוי שאנחנו יכולות לצאת לשטח בלי - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לכן הצעות קונקרטיות, נועם?

<נעם שומן: כן, יש לנו הצעות קונקרטיות.

<נעם שומן: הראשונה והשנייה קשורות בשיטור עירוני, כמו שדובר פה, כשהראשונה בעצם מציעה שבסבב ובמוקדי הפעילות של השיטור העירוני תהיה עצירה גם ברווחה, על מנת - - -

<קריאה: זה לא יעזור.

<נעם שומן: זו ההצעה שאנחנו חשבנו עליה.

<נעם שומן: גם לא תקציבית, כרגע לא אומרת הרבה דברים, אלא שפשוט שבאמת יהיה ביטחון לעובדות.

<נעם שומן: ההצעה השנייה קשורה גם היא בשיטור עירוני והיא נוגעת לזה שאנחנו הבנו שבהמון המון רשויות, שהן הרשויות המוחלשות יותר ובפרט הערביות, אין בכלל דבר כזה שיטור עירוני וזה משהו שצריך לפתח ולהקצות אליו תקציבים.

<נעם שומן: ההצעה השלישית רלבנטית לתקנות התע"ס, שקראנו אותן בעיון וזה מדהים ונשמע נהדר ובפועל אנחנו מרגישות שהן לא מיושמות בשטח במלואן וזה היה הזוי בעינינו.

<נעם שומן: כי פתאום מצאנו איזה שהוא מסמך שאומר בדיוק איך צריך להתנהל ומה צריך להיות ואנחנו לא ראינו את היישום הזה בשטח.

<נעם שומן: אני בטוחה שיש חלק מהדברים שמתרחשים, אבל אני גם חוויתי, אפילו בהכשרה שלי בתור סטודנטית, שזה לא תמיד ככה.

<נעם שומן: הדבר האחרון שרצינו לדבר עליו זה החוק למניעת אלימות במוסדות למתן טיפול משנת 2011, שממה שאנחנו הבנו הוא מדבר רק על המוסד ובעצם אין שום התייחסות לרשתות האינטרנט או אפילו לזה שאם יתקפו אותי בבית שלי - - -

<רוני בר לוי: יש, יש.

<נעם שומן: יש שם התייחסות?

<צפרא דוויק: זה שינוי שחבר הכנסת מאיר כהן יזם אותו כשהוא היה שר.

<צפרא דוויק: יום העובד הסוציאלי הראשון בכנסת.

<נעם שומן: יפה.

<נעם שומן: אנחנו לא ידענו את זה.

<נעם שומן: בשורה האחרונה אני רוצה להגיד שבקצב הזה אף אחד לא יבוא ללמוד עבודה סוציאלית, כי כשיורים עליך, אף אחד לא רוצה וכרגע זה עומד בפני האם הממשלה מוותרת על העובדים הסוציאליים ככלל, כי אני לא רוצה לצאת להיות עובדת סוציאלית - - -

<קריאה: אף אחד לא ילמד את המקצוע.

<נעם שומן: נכון.

<נעם שומן: אנחנו לא רוצות להיות עובדות סוציאליות.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו קצת בלחץ זמן ויש עדיין אנשים רשומים ואנחנו רוצים לשמוע אותם, חוץ מזה שחברי הכנסת כיבדו אותנו בנוכחותם וצריך לתת להם את זכות הדיבור.

עאידה תומא סלימאן: יש לי שאלה.

עאידה תומא סלימאן: יש בין הנוכחים נציג משרד האוצר?

אלי אלאלוף: רותם?

אלי אלאלוף: רותם הודיע שיהיה.

<קריאה: זה לא קשור אליהם.

<קריאה: מה אכפת להם?

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לציין שהיה ויכוח די נוקב עם נציגי משרד האוצר כי הם חשבו שהם לא חייבים להגיע לדיון הזה, כי הם חשבו שזה לא רלבנטי אליהם.

עאידה תומא סלימאן: הם כבר חילקו את הכסף ושכל משרד יסתדר.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו התעקשנו, צוות הוועדה יתעקש שהם יהיו נוכחים.

עאידה תומא סלימאן: הם נרשמו ולא הגיעו ועל זה אני אעביר ביקורת מאד חריפה למשרד.

<רוני בר לוי: בדיון הקודם אתם אמרתם שתפנו אליהם לבקש את הבקשה של ה-40 או ה-50 מיליון.

<רוני בר לוי: אתם פניתם אליהם?

עאידה תומא סלימאן: פנינו ולצערי הרב התשובה הייתה הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: ממשרד האוצר לא הייתה תשובה.

עאידה תומא סלימאן: ממשרד הרווחה הייתה תשובה שהם מבקשים את עזרתנו להשיג את הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ויסלחו לי חברי הכנסת, לפי ששואלים אותי, אנחנו הולכים לפי סדר הכניסה לאולם.

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה גברתי יושבת הראש ואדוני יושב הראש.

מסעוד גנאים: אין ספק שזו יוזמה חשובה.

מסעוד גנאים: לצערנו נדרשנו לעניין האלימות המופנית כלפי העובדים והעובדות הסוציאליים זאת לא פעם ראשונה.

מסעוד גנאים: אני אישית, כתושב סכנין, לפני כשנתיים או שלוש, עובדת סוציאלית והמשפחה שלה חוותה אלימות והתקפה כלפי הבית שלה ועל הילדים שלה בזמנו.

<צפרא דוויק: גם שרפו לה את האוטו והעובדים אספו כסף מהכיס שלהם לקנות לה אוטו.

מסעוד גנאים: כן, נכון, שרפו את האוטו, לצערי.

<צפרא דוויק: אין אפילו כיסוי לדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, גברת צפרא, אנחנו בדוחק זמן.

עאידה תומא סלימאן: תאמיני לי, אני מבינה את הכאב אבל אנחנו חייבים להתקדם.

מסעוד גנאים: לצערי הרב, גברתי יושבת הראש ואדוני יושב הראש, במדינת ישראל, כפי שאני תמיד מזכיר, הכל הפוך.

מסעוד גנאים: כעומק הצורך שלך, גודל ההזנחה.

מסעוד גנאים: הכוונה, אם אתה זקוק יותר לתמיכה, לאבטחה, שיגנו עליך, ככה מזניחים אותך יותר.

מסעוד גנאים: את העובדים הסוציאליים, את עבודת הקודש שהם עושים, את השליחות הנעלה שהם כל יום עושים, לצערי הרב הטרגדיה היא שדווקא האלימות היא מאלה הקורבנות שמטפלים בהם.

מסעוד גנאים: משום שעובד סוציאלי בסוף הוא שמטפל בתוצאות של העוני, של האבטלה, של האלימות, של הסמים, של כל הדברים האלה ובסוף האלימות מופנית לעובד הזה או לעובדות הזו, מאלה שהיא מנסה לתמוך בהם או לעזור להם.

מסעוד גנאים: גברתי יושבת הראש, אני חושב שהעובדים הסוציאליים צריכים שלושה דברים.

מסעוד גנאים: דבר ראשון זה התמיכה, אבל אני לא מדבר עכשיו על התמיכה הרשמית אלא הציבורית.

מסעוד גנאים: אני חושב שמבחינה חברתית צריך להעלות את המודעות בעשייה, בעבודת הקודש של העובד הסוציאלי.

מסעוד גנאים: הכוונה שאם עובדת סוציאלית חוותה אלימות, צריך שכל הקהילה, כל החברה, השלטון המקומי, האנשים ברחוב – הכוונה תחילה מעטפת ציבורית לתמיכה בעובד או בעובדת הסוציאלית.

מסעוד גנאים: שנית, העניין של הידוק האבטחה.

מסעוד גנאים: אני יודע שבלשכות יש מאבטחים, אבל לצערי הם לא מאבטחים מקצועיים ולא כל היום ואין להם גם סמכויות, כפי שהזכירו, כדי לעצור אנשים.

מסעוד גנאים: שלישית זה הביטחון החברתי והכלכלי.

מסעוד גנאים: הכוונה, אם אנחנו צריכים לחזק את העובדת הסוציאלית, צריך לשפר את תנאי עבודתה.

מסעוד גנאים: שיפור תנאי עבודתם זה את שכרם וזה גם דילול מספר התיקים שהם אמורים לטפל בהם.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: טוב, אני גם אהיה קצר.

אלי אלאלוף: תסביר למה עשו אפס אפס איתנו.

אלי אלאלוף: לא נתנו לנו להמשיך.

אילן גילאון: זה בגלל שזה היה ספקטקולארי.

נחמן שי: תוצאה מקדמית.

זוהיר בהלול: תאשים את מסעוד וקבוצתו גם.

מסעוד גנאים: קבוצתנו, כן.

נחמן שי: תן לו הרצאה מגדלורית.

זוהיר בהלול: חברות וחברים, שתדעו לכם שבישיבה הבאה, מכיוון שאמות הסיפים של החברה בישראל ושל האחראים על המדיניות והתקציבים לא ירעדו.

זוהיר בהלול: אז בפעם הבאה הישיבה תהיה שוטר לכל עובד סוציאלי.

זוהיר בהלול: כמו מחשב לכל ילד, שוטר לכל עובד סוציאלי.

זוהיר בהלול: מכיוון שתקציב מדינה – שתבינו – ה-970 מיליארד שקלים, שלא נותנים מענה לעבודתו של העובד הסוציאלי או לעבודתה של העובדת הסוציאלית, אתם תצטרכו לטפל יותר ויותר בעוני, יותר ויותר במשפחות במצוקה, ויותר ויותר באנשים שנאנקים תחת ליכולת להתקיים.

זוהיר בהלול: אז בפעם הבאה אנחנו נדבר על כך.

זוהיר בהלול: אפשר לומר שהישיבה הזאת היא בבחינת עבר זמנו בטל קורבנו.

זוהיר בהלול: נצא מכאן ללא כלים.

זוהיר בהלול: לא יאשרו לכם תקציבים נוספים, כי אתם נמצאים בשולי המעמד של עובדי המדינה בישראל.

זוהיר בהלול: אחותי עבדה המון שנים אז במשרד הסעד ואחרי זה במשרד הרווחה ואני יודע בדיוק איזה בולשיט היא קיבלה בתלוש שלה.

זוהיר בהלול: משכורת רעב.

זוהיר בהלול: איך עובד סוציאלי – גברתי יושבת הראש, כבודו - - -

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקשיבים, אל תדאג.

זוהיר בהלול: איזה מקשיבים?

עאידה תומא סלימאן: אתה דיברת על אחותך.

עאידה תומא סלימאן: אתה רואה המורה, אני מקשיבה.

אלי אלאלוף: אפילו הצמדת את המילה בולשיט.

<קריאה: אנחנו הנשים יודעות לעשות שני דברים.

אלי אלאלוף: גם יושב הראש יודע.

זוהיר בהלול: אבל דעו לכם, אם זה היה תלוי בהם – שני הטאלנטים האלה – הבעיות שלכם היו נפתרות.

זוהיר בהלול: בשיא הרצינות.

זוהיר בהלול: ואני לא חייב לא לאלאלוף ולא לעאידה, אבל שניהם אנשי מקצוע מהדרג הראשון וגם הערכים שבקרבם הם חשובים ולכן הדיון הזה.

זוהיר בהלול: אבל לצערי הרב, מהדיון הזה לא תצמח שום טובה, מכיוון שאנחנו לא מדברים רק על כך שהם צריכים אבטחה, לחצי מצוקה.

זוהיר בהלול: אנחנו צריכים לדבר על מעמדו, כדי שהוא יעמוד מול המראה ויאמר – אני חשוב.

זוהיר בהלול: דיבר חבר הכנסת מאיר כהן.

זוהיר בהלול: הוא איש מאד ערכי.

זוהיר בהלול: מאד נאור, אבל אני לא מצטרף לדעתו על כך שאתם צריכים להיאבק.

זוהיר בהלול: אתם צריכים שמישהו יאבק למענכם.

זוהיר בהלול: כנסת ישראל צריכה להגן על מעמדכם הנחות.

<צפרא דוויק: ולכן צריך פה קמפיין הסברה.

זוהיר בהלול: מדובר פה, אלי ועאידה, באנשים שבקושי מתקיימים.

זוהיר בהלול: איך הם יכולים להתייצב כאשר אין להם כלים.

זוהיר בהלול: אין להם תקציבים להתייצב מול העוני המחפיר, מול אנשים שמאבדים צלם אנוש.

זוהיר בהלול: אנשים אגב לא תוקפים עובדים סוציאליים בשל גחמה של אלימות.

זוהיר בהלול: בשיא הרצינות.

זוהיר בהלול: כמו שאני מבין בן אדם שלפעמים גונב כדי לאכול, אני מבין אותו.

זוהיר בהלול: בן אדם שנכנס ולוקח כיכר לחם, הוא לא לקח את כיכר הלחם כי הוא גנב.

זוהיר בהלול: בלית ברירה הוא לקח את כיכר הלחם, כי הוא רוצה לאכול, להשביע את הרעב שלו.

זוהיר בהלול: אלה שבאים ותוקפים אתכם הם אנשים שאולי במקור הם לא אלימים, אבל המציאות הופכת אותם לאלימים.

זוהיר בהלול: אם היו ברשותם עאידה, מספיק תקציבים והיו נותנים מספיק מענה לכל אותם אנשים היו מגיעים אליהם, האלימות הייתה פוחתת ואז מצבכם היה סביר.

<קריאה: אז מי אחראי?

זוהיר בהלול: המשרד.

זוהיר בהלול: מי אחראי?

זוהיר בהלול: אבל גם משרד האוצר, שהתחמק מלעמוד מולכם ולומר נכשלתי, מכיוון שבמקום לתקצב עוד יותר, אני קיצצתי כמה?

זוהיר בהלול: 27 מיליון שקלים.

זוהיר בהלול: ממש לעג לרש.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

אלי אלאלוף: נציגת משרד הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: הגברת אהובה.

<אהובה קרקובר: אני מוכנה לענות.

<אהובה קרקובר: אהובה קרקובר.

<אהובה קרקובר: אני מוכנה לענות במכה מישורים.

אלי אלאלוף: רן, לא שכחנו אותך.

אלי אלאלוף: השארנו לך את המילה האחרונה.

עאידה תומא סלימאן: נשמע עוד את אילן ואותך.

זוהיר בהלול: אהובה קרקובר היא אישה מאד יקרה בעבודה הסוציאלית.

<אהובה קרקובר: נכון, אחותך עבדה אצלי הרבה שנים.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לגשת לנושא.

<אהובה קרקובר: כן, בהחלט.

<אהובה קרקובר: קודם כל אני רוצה לומר ששיתוף הפעולה עם המשטרה הוא באמת יוצא מן הכלל.

<אהובה קרקובר: גם צד המשטרה וגם צד המשרד ובסוגית התיקים אנחנו באמת היום כבר במצב אחר של אי סגירת תיקים.

<אהובה קרקובר: אני רוצה להתייחס לדברים שהועלו כאן בבקשת האיגוד המקצועי.

<אהובה קרקובר: אנחנו לפני שבועיים הוצאנו חוזר מנכ"ל מסודר בנושא לחצן מצוקה לכל עובד בטלפון הסלולארי שלו.

<אהובה קרקובר: ככה שזה היה בעקבות הבקשה שלכם.

<צפרא דוויק: לא שמענו על זה.

<אהובה קרקובר: את כתבת לי אפילו תודה רבה על זה ואפילו ציינת שזה היה החוזר האחרון של המנכ"ל ז"ל.

<אהובה קרקובר: אז אכן הסדרנו את נושא לחצני המצוקה בסיוע - - -

עאידה תומא סלימאן: כלומר כל עובד סוציאלי, עובדת סוציאלית במדינה, יקבלו לחצן?

<אהובה קרקובר: יכול להסדיר לו באופן חינמי את לחצן המצוקה.

<אהובה קרקובר: בחוזר שאני אעביר לכם גם, יש הסברים מדויקים של אגף הביטחון שלנו, איך מתפעלים את הנושא.

<אהובה קרקובר: הדבר השני, באשר לפוסט טראומה.

<אהובה קרקובר: נכון שאנחנו לא נותנים את זה באופן גורף, אבל פה - - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: מתי את מצפה שכל העניין הזה של לחצני המצוקה יוסדר?

<אהובה קרקובר: כבר בחודש הזה.

<אהובה קרקובר: כבר בחודש ינואר.

<אהובה קרקובר: זה כבר עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: ידוע לכם בלשכות הרווחה?

עאידה תומא סלימאן: פתחיה, קיבלתם את החוזר.

<פתחיה אגבאריה: קראתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: התחלתם להסדיר את זה?

<פתחיה אגבאריה: לא.

<פתחיה אגבאריה: עוד לא.

<פתחיה אגבאריה: צריך הדרכה.

<קריאה: מה זה, אפליקציה?

<רוני בר לוי: אני אסביר.

<אהובה קרקובר: הכל בכתובים.

<אהובה קרקובר: לגבי הסיוע לעובדים הסוציאליים, נכון שאין לנו הסדר אוטומטי שבכל מקרה מקבלים סיוע, אבל בכל מקרה נכון.

<אהובה קרקובר: כשפנו אלינו לא היה מקרה שאנחנו לא אישרנו.

<אהובה קרקובר: לגבי מתן כלים - - -

אלי אלאלוף: למי מגיעה הקריאה?

<אהובה קרקובר: יש לנו ועדות הגנה על העובדים.

<אהובה קרקובר: זה שינוי מוועדות אל אלימות.

<אהובה קרקובר: ארבע ועדות, בכל מחוז יש ועדה מסודרת וזה מגיע לוועדה, שם גם יושב נציג המשטרה.

<אהובה קרקובר: באותם המקרים שיש צורך, שמוצאים לנכון שיש צורך.

<אהובה קרקובר: זה צוות רב מקצועי.

<אהובה קרקובר: בוועדה יושבים גם עובדים סוציאליים, גם נציגי האיגוד.

<אהובה קרקובר: בכל מקרה שצריך לתת סיוע, ניתן סיוע.

אלי אלאלוף: סליחה, לגבי לחצן החירום – כשמפעילים אותו מי מגיב?

<רוני בר לוי: אני רציתי להסביר.

<אהובה קרקובר: הנה, תיכף יסבירו.

<אהובה קרקובר: רק תנו לי שתי מילים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול כל כמה זמן מתכנסת הוועדה הזו?

<אהובה קרקובר: קודם כל היא אמורה להתכנס אחת לחודש וחצי, אבל אם יש מקרים שצריכים לדון בהם מידית, דנים בהם מידית.

<אהובה קרקובר: במקרה עם פתחיה הגיעו למקום.

<אהובה קרקובר: באים פיזית למקום, בודקים את המקום.

<אהובה קרקובר: באשר לסדנאות, אנחנו מקיימים סדנאות.

<אהובה קרקובר: תמיד אפשר לתגבר.

<אהובה קרקובר: סדנאות לעובדים בתוך המחלקות, מפגשים של שבעה ימים.

<אהובה קרקובר: חמישה ימים הם מפגשים של הכרת פוטנציאל אלימות, איך להתמודד, ויומיים הגנה פיזית.

<אהובה קרקובר: אני מסכימה שתמיד אפשר לעשות יותר.

<אהובה קרקובר: אתמול חתמה ממלאת מקום המנהל הכללי על הוראת התע"ס החדשה, שאת אמרת, אשר בה כל הדברים שאמרתי עכשיו פלוס החקיקה בנושא האינטרנט ועוד דברים.

<אהובה קרקובר: תיכף ניתן לרוני להשלים עוד משהו.

<אהובה קרקובר: כל הדברים נמצאים שם בתוך ההוראה.

<אהובה קרקובר: ההוראה עברה את בדיקת הלשכה המשפטית שלנו, של השלטון המקומי.

<אהובה קרקובר: הדברים נעשו במשותף.

<אהובה קרקובר: אני רוצה להגיד משפט אחרון, כדי שרוני באמת יוכל לתת לכם את המענה.

<אהובה קרקובר: הייתה בישיבה בחודש מרס בקשה של יושבת ראש הוועדה לציין בהוראות באופן מובהק שאנשים יידעו לאן לפנות.

<אהובה קרקובר: בהוראה החדשה זה מופיע.

<אהובה קרקובר: הקמנו על פי בקשת העובדים - - -

עאידה תומא סלימאן: טוב שאנחנו עושים עוד ישיבה כדי לשמוע על העדכונים האלה.

<אהובה קרקובר: אנחנו פתחנו השנה קהילת ידע לעובדים.

<אהובה קרקובר: אין עדיין הרבה חברים.

עאידה תומא סלימאן: אני פניתי, אני ביקשתי.

עאידה תומא סלימאן: היה מן הראוי לענות לי ולהגיד – קיבלנו את הצעתך.

<אהובה קרקובר: כן.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

<אהובה קרקובר: פתחנו קהילת ידע לבקשת העובדים.

<אהובה קרקובר: כל עובד יכול להיכנס לקהילה, שם אנחנו מפרסמים את כל הדברים.

<אהובה קרקובר: כל השינויים, כל החוזרים, כך הדברים עולים בקהילת הידע.

<אהובה קרקובר: באשר למבנים פיזיים – אנחנו משקיעים במבנים הפיזיים השקעה מאד גבוהה.

<אהובה קרקובר: יש גם מי שיכול להעיד מחברי הכנסת שיושבים פה.

<אהובה קרקובר: יש השקעה, נכון?

<אהובה קרקובר: משקיעים.

חיים ילין: מודה באשמה.

אלי אלאלוף: סוף סוף הוא מודה במשהו.

<אהובה קרקובר: לפני חודש הייתי בביקור באום אל פאחם, נכון חברים?

<אהובה קרקובר: קיבלתם אותי מאד יפה וראיתי תופעה מאד מעניינת, שכל המסגרות החוציות של המשרד, יושבות במבנים יפיפיים.

<אהובה קרקובר: פשוט לקנא.

<אהובה קרקובר: רציתי אני לעבור, פרט למחלקה.

<אהובה קרקובר: עשינו שם סיור בפנים.

<אהובה קרקובר: הצענו כמה חלופות.

<אהובה קרקובר: פה אני רוצה להגיד, שיתוף הפעולה עם רשות - - -

<פתחיה אגבאריה: סליחה אהובה, את יודעת למה?

<פתחיה אגבאריה: כי למדתי איך להתמודד עם הרשות המקומית.

<פתחיה אגבאריה: אני מתעקשת, משלמים שכירות שנה לפני שמאכלסים.

<פתחיה אגבאריה: אני לא נכנסת לאף מסגרת אפילו בלי שלט קטן.

<פתחיה אגבאריה: למדתי איך להתמודד איתם.

<אהובה קרקובר: אני רוצה להגיד, אנחנו יכולים לנסות לעשות כל אשר לאל ידינו, גם אם יהיה לנו הרבה יותר תקציב.

<אהובה קרקובר: יש רשויות מקומיות שההתמודדות איתן היא מאד בעייתית.

<אהובה קרקובר: באום אל פאחם כבר פעמיים שינינו את ההסכם על המבנה ונשנה בפעם השלישית והרביעית, על אף שמשרד האוצר צעק עלינו שאנחנו מעבירים עודפים.

<אהובה קרקובר: אנחנו יכולים, חייבים לעשות את שיתוף הפעולה עם הרשות המקומית, איפה שזה הולך.

<אהובה קרקובר: כמו שהלך במקום אחר, נשמח שזה ילך גם אצלכם.

<אהובה קרקובר: רוני, כמה מילים על הלחצן - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאת מעבירה את זכות הדיבור, כי זה לא הולך בצורה כזו, אני רציתי להבין דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי שאלה בתחילת הדיון, על הכסף, על התקציב שאתם מקצים לאמצעי האבטחה בבניין, שזה מצלמות וכו'.

עאידה תומא סלימאן: זה כסף שמתחדש כל שנה או חד פעמי לכל בניין?

<אהובה קרקובר: הוא לא מתחדש כל שנה.

<אהובה קרקובר: הוא חד פעמי לבניין, כי גם לא צריך לחדש כל שנה.

<אהובה קרקובר: לא כל שנה עושים דלת עם אינטרקום ולא כל שנה עושים את לחצני המצוקה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת גברתי.

<אהובה קרקובר: אז זה לא מתחדש כל שנה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אתם מקצים 21 - - -

<אהובה קרקובר: 21,000 שקלים לבניין.

אלי אלאלוף: על פי דרישה.

עאידה תומא סלימאן: על פי דרישה ובזמנו - - -

<אהובה קרקובר: בממוצע.

<אהובה קרקובר: זה יכול להיות פחות.

עאידה תומא סלימאן: בזמנו באום אל פאחם, אני זוכרת טוב מאד שלא ידעתם על התקציב הזה או לא ידעתם - - -

<פתחיה אגבאריה: לא, לא, אנחנו קיבלנו.

<פתחיה אגבאריה: לצורך העניין, אנחנו קיבלנו 38,000 שקלים לאבטחה, לא 21,000 שקלים.

<פתחיה אגבאריה: אנחנו קיבלנו מענק 900,000 שקלים לבנייה ולשיפוץ.

<פתחיה אגבאריה: פשוט העניין הוא איך שמתנהלת הרשות המקומית.

<פתחיה אגבאריה: מצטערת מאד.

<פתחיה אגבאריה: זה לא התנהלות של רשות מקומית.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, זה לא לוועדה פה, אבל אני חושבת שכל הדגש שלי היה בעניין של ה-21,000 שקלים, שהיו טענות שלא כל הלשכות יודעות ולא כל הלשכות מנצלות ונתבקשתם להפיץ עוד חוזר לכלל ה - - -

<אהובה קרקובר: נכון, זה ייצא השבוע.

<אהובה קרקובר: השבוע, שבוע הבא.

עאידה תומא סלימאן: ממרס זה ייצא השבוע.

<אהובה קרקובר: כן, כי אנחנו רצינו להוציא חוזר שיהיו בו את כל השינויים שנכנסו בשנה האחרונה, וכמו שאת יודעת הם היו רבים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא ידעתי עד עכשיו.

<קריאה: הסכום הוא עלוב.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מנסים להתכנס לקראת הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת ותרשמו את זה, שתי הוועדות מבקשות להעביר אליהן את כל ההוראות החדשות, כולל כל השינויים שישנם.

<אהובה קרקובר: בסדר.

<קריאה: לא, והפירוט של מה עושים עם הכסף.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

<קריאה: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לחבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה גברתי.

אילן גילאון: קודם כל הערכה על היכולת שלך לשמוע גם את חבר הכנסת זוהיר בהלול וגם לשוחח באותו זמן.

עאידה תומא סלימאן: אני אישה, חבר הכנסת.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: אשתי תמיד אומרת לי שאישה מסוגלת לעשות שני דברים בבת אחת, גבר רק אחד והיא אומרת ואתה אפילו אחד לא.

אילן גילאון: תראו, ברור שזה עוד דיון הזוי, הרי הוא נוגע למציאות שבה אנחנו נמצאים.

אילן גילאון: הפקרות.

אילן גילאון: חוסר אחריות.

אילן גילאון: הרי עובדים סוציאליים הם הסוכנים הראשונים של מדינת רווחה, אבל זה לא קיים הדבר הזה ולכן העובדים הסוציאליים הם השעיר לעזאזל.

אילן גילאון: מדינת ישראל עובדת באמצעות שעירים לעזאזל.

אילן גילאון: הם ילכו ויתמעטו ככל שיהיה בהם יותר צורך וזה ברור לגמרי.

אילן גילאון: יש יותר עניים, העניים יותר כבדים, יותר עמוקים ובסופו של דבר איש לא צריך לעשות את הדבר הזה, כי אם מאיר כהן דיבר מקודם על כמה זמן לקח לעצור את אלה שהפגינו ליד הבית של רוסק-עמינח, המציאות במדינת ישראל היא שעובדת סוציאלית תעבוד 15 שנים כדי לקבל מה שרוסק-עמינח מקבלת בחודש אחד.

אילן גילאון: ומכאן מתחיל כל הסיפור.

אילן גילאון: למה הסיפור הזה הוא הזוי?

אילן גילאון: הרי זה יעלה על הדעת, אם היו שולחים שוטר או חייל לכל מקום אחר והיו מתנקמים בו ואנשים מכלים את זעמם על החיים המחורבנים שלהם בשליח, זה ברור לגמרי.

אילן גילאון: ככה זה קורה תמיד.

אילן גילאון: לכן הדיון הזה הוא דיון הזוי לגמרי.

אילן גילאון: אנחנו חייבים, גברתי, לעסוק רק בפרקטיקה של הנושא הזה, כי סופרלטיבים, באמת, אנחנו יכולים להגיד את זה כל פעם, כמה העובדים הסוציאליים ואיך הם עושים את הדבר הזה ואיך האימהות מרשות לילדים שלהן להיות עובדים סוציאליים וכל הדברים האלה, בסיכון הזה, בזלזול הזה, בכל הדברים האלה.

אילן גילאון: אבל כאן מדובר, באמת, אם זה הצבא של המדינה, לשום חייל לא היו מאפשרים, כשהוא מגן על איזה פיסטין באיזה חור, כדי שיקרה לו משהו מהסוג הזה ושום שערה לא הייתה נפגעת משערות ראשו.

אילן גילאון: אז על מה אנחנו בעצם מקיימים דיון?

אילן גילאון: על זה שצריך להגן על האנשים שעובדים כאן?

אילן גילאון: זה פשוט הזוי, לא ברור לאיזו דרגת נחיתות הגענו בעניין הזה.

אילן גילאון: לכן העניין הוא קודם כל הדף הזה, שיש בו פתרונות שהם מיידים, כי זה מה שצריך לטווח המידי.

אילן גילאון: זה הנושא של לחצן, הנושא של מאבטחים, הנושא של כל הדברים האלה.

אילן גילאון: תקציב שהיה בקדנציה הקודמת ואיננו כרגע, זה צריך לעבור מיד, אחרת - - -

<קריאה: אילן, הסברה, הסברה.

אילן גילאון: מה?

עאידה תומא סלימאן: אוקי, תודה אילן.

אילן גילאון: זה במסגרת החוק שאנשים הם בני אדם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברה כנסת חיים ילין.

אילן גילאון: תציע משהו, אולי נלך על זה.

חיים ילין: לא, אבל הבעיה היא לא להציע, כי יש פה תכנית לטווח ארוך, שכנראה כולנו קטנים פה על התכנית הזאת, כי זאת תפיסה חברתית בתוך מדינה ישראל ולכן אני רוצה להגיע יותר לצד לא של המדינה, אלא יותר לצד של השלטון המקומי.

חיים ילין: אני חושב שברוב העיריות ורוב המועצות, ראשי ערים וראשי מועצות מבינים מה המשמעות של עובדים סוציאליים ויודעים בדיוק מה העבודה שלהם.

חיים ילין: ומי שלא, אני מקווה מאד שיעשה סוויץ', או שיבחרו מישהו אחר.

חיים ילין: ואני אומר את זה ממש ממש בגסות אפילו.

חיים ילין: אם ראש רשות, שהוא המעסיק – ואני רוצה להסביר את זה – כי כולם חושבים פה שמשרד הרווחה הוא המעסיק.

חיים ילין: מי שמעסיק ומקבלים את התקנים זה הרשות המקומית.

חיים ילין: הם מקבלים.

חיים ילין: הם אלה גם שמוסיפים את השעות הנוספות ואת השעות ובעצם בסופו של דבר מקבלים 60-65% – למרות שזה תקן מלא של משרד הרווחה – והיתר בעצם השלטון המקומי נותן.

חיים ילין: לכן זה מאד דומה למה שנקרא מורים על חשבון הבעלות, אבל בבית ספר ובגנים יש תקן והתקן הזה של שמירה הוא קיים.

חיים ילין: למה לא באגף של עבודה סוציאלית בתוך העירייה זה לא קיים?

חיים ילין: זה לא ברור.

חיים ילין: למה משרד ביטחון - - -

אילן גילאון: כי כאן צריך כמו רשות הכבאות הארצית, צריך לעשות רשות העובדים הסוציאליים הארצית.

אילן גילאון: ככה זה צריך להיות.

אילן גילאון: זה כבאות ממש.

חיים ילין: למה המשרד לביטחון פנים מתקצב את כל השומרים בבתי הספר?

חיים ילין: זה לא משרד החינוך?

חיים ילין: אל תתבלבלו.

חיים ילין: זה שם, זה מונח אצלכם.

חיים ילין: אני לא בא אליכם בטענות, אני אומר איפה המקור התקציבי שצריך בסופו של דבר לשים את השומר.

חיים ילין: אני חושב שצריך, אם רוצים להיות מאד תכליתיים, צריך שיהיה דיבור אמיתי וכנה מול השלטון המקומי.

חיים ילין: עזבו כרגע את המשרדים.

חיים ילין: הלחץ צריך לבוא בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי מול המשרדים הרלבנטיים, זה אחד.

חיים ילין: שניים, צריך שעל כל אירוע אלימות השלטון המקומי מושבת.

חיים ילין: אין מצב.

חיים ילין: אין לכם דרך אחרת, כולל בתי ספר, אחרת האלימות תמשיך.

חיים ילין: זה קודם כל בשביל לנסות להבהיר מה המשמעות של אם לא יהיו עובדים סוציאליים במדינת ישראל.

חיים ילין: המקצוע הזה לא ייבחר.

חיים ילין: קודם כל אני רואה אתכם, אז אני כבר שקט יותר.

חיים ילין: אני כאילו יותר רגוע, שבעשור הקרוב עוד יהיה.

חיים ילין: אבל עדיין צריך להילחם על זה שתהיה עבודה סוציאלית.

<צפרא דוויק: יש בעלי תואר.

<צפרא דוויק: זה לא אומר שהם יעבדו בשדה.

חיים ילין: לסיכום, אני אומר את שני הדברים האלה.

חיים ילין: לגבי כפתורי מצוקה, אם הם מחוברים בתוך עיר לתחנה המשטרתית, זה עובד.

חיים ילין: אם הם מחוברים בתוך מוקד של מועצה אזורית, כי המרחקים מאד גדולים, גם יעבוד.

חיים ילין: עדיין הם לא תחליף לזה שצריך להיות מישהו בשער שבודק מי נכנס, מי יוצא, ובכל אירוע הוא יכול להגן.

חיים ילין: עדיין מי שירצה לירות ולשרוף רכב, הוא יוכל לעשות, אבל לפחות במקום שהוא צריך לטפל – העובד הסוציאלי, העובדת הסוציאלית – צריכים לטפל.

חיים ילין: שם במקום הזה לפחות יהיה את תחושת הביטחון ואת הביטחון שם ששום דבר לא יקרה.

חיים ילין: בסופו של דבר תראו, אני אומר את זה הכי כנה שיש.

חיים ילין: ביום שישי הייתה תכנית על הומלסים בערוץ 2.

חיים ילין: ראיתי את הבחור שמטפל בהומלסים וראיתי את העובדת הסוציאלית ואני מודיע לכם חגיגית שבאיזה שהוא שלב אמרתי מה אני עושה כחבר כנסת.

חיים ילין: איך אנחנו יכולים לעזור?

חיים ילין: כי אם אנחנו כחברי כנסת לא מסוגלים להציל נפש כמו שהעובד הסוציאלי מציל, אז אנחנו כולנו – אני אומר עכשיו לא פוליטית – נכשלנו.

חיים ילין: נכשלנו בתפקידנו, כי אנחנו צריכים בעצם להיות למען העם.

חיים ילין: חלק מהעם נמצא פה אתנו ואנחנו לא מסוגלים להגן עליכם.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי במקום הזה שנקרא הכנסת, הכל פוליטיקה.

חיים ילין: הכל פוליטיקה ואין פה ניהול.

חיים ילין: בצער רב אני אומר את הדברים האלה.

חיים ילין: אני חלק מהדבר הזה, זה מתסכל, אבל יש לנו תפקיד אחד, לפחות שבקטע הזה קואליציה ואופוזיציה נהיה ביחד, כי את האלימות הזאת אנחנו צריכים למגר.

עאידה תומא סלימאן: חיים, אתה חייב לשמוע את הסיפור הזה, למרות שאנחנו בדוחק זמן, אבל - - -

חיים ילין: את רוצה שיפטרו אותי מיש עתיד?

חיים ילין: יש לי סיעה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: גם לנו יש סיעות, אבל תשמע.

עאידה תומא סלימאן: פעם מישהו עבר ליד נהר וראה מישהו טובע והוא קפץ לנהר והוציא אותו וברגע שהוא הוציא אותו הוא ראה שעוד אדם טובע בתור הנהר.

עאידה תומא סלימאן: בסוף כל פעם הוא קפץ לנהר והוציא אותי והציל אותו, ואז באיזה שהוא רגע הוא התחיל ללכת לכיוון השני.

עאידה תומא סלימאן: ואז שאלו אותו לאן אתה הולך, הוא אמר להם אני הולך לחפש את אלה שזורקים את האנשים לתוך הנהר.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם זה מה שעשיתי.

עאידה תומא סלימאן: אני הצלתי הרבה לפני שהגעתי.

עאידה תומא סלימאן: הגעתי לכנסת כדי לראות מי הם אלה שזורקים את האנשים לנהר.

עאידה תומא סלימאן: אפרופו.

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה אותם, השאלה איך לעצור אותם, זאת השאלה.

יוסף ג'בארין: איך להביא אותם בדרך.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו ממש דקה.

חיים ילין: שימי רשת ביטחון ואז הם יפלו ברשת.

עאידה תומא סלימאן: סמאח סליימה ואחרי רן, ואני מאד מבקשת דקה.

<סמאח סלאימה: טוב.

<סמאח סלאימה: אני בדרך כלל מופיעה על תקן סמאח, מנהלת נע"מ – נשים ערביות במרכז.

<סמאח סלאימה: אני רוצה להתוודות שאני עובדת סוציאלית גאה כבר - - -

<צפרא דוויק: אנחנו יודעים.

<צפרא דוויק: אנחנו גאים בך.

<סמאח סלאימה: תודה.

<סמאח סלאימה: ב-21 שנה האחרונות.

<סמאח סלאימה: אני באתי לכאן עם שתי סטודנטיות לעבודה סוציאלית, כדי ללמוד וחשבתי שנגיע לדיון שיכניס בהן אנרגיה להמשיך.

<סמאח סלאימה: ישבה פה הסטודנטית ואמרה לי – מלמדים אותנו שכדי לשנות מדיניות רווחה צריך להגיע לכנסת ואני יצאתי מפה מיואשת.

<סמאח סלאימה: אתם כאילו מחבלים לי בעבודה שאני מנסה לעשות כעובדת סוציאלית, כמדריכה את הדור הבא.

<סמאח סלאימה: חבל לשמוע חבר כנסת שאומר שמי שיורה על עובדת סוציאלית או על רכב של עובדת סוציאלית – אני יכול להבין אותו, אני יכול לקבל אותו.

<סמאח סלאימה: תודה על כל הניתוחים ששמענו כאן בכנסת, אנחנו רוצימם ואני מצפה לעשייה ואני מצפה לחקיקה.

<סמאח סלאימה: אנחנו לא רוצים עוד מישהו שיבכה איתנו, אוקיי?

<סמאח סלאימה: ולא רוצים שתגידו לנו תעשו הפגנות כדי שאנחנו נצטלם בהן, תודה.

<סמאח סלאימה: אני יודעת שאתם עושים את זה טוב מאד.

<סמאח סלאימה: מה שאני רוצה להגיד גם בתור עובדת סוציאלית שעובדת בעמותה, שלא נאמרה פה מילה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה כאב בדיוק כמו שכאבה ההערה של חבר הכנסת.

<סמאח סלאימה: נכון.

<סמאח סלאימה: אני רוצה להגיד שני דברים על עובדים סוציאליים שעובדים בעמותות.

<סמאח סלאימה: מאות ואלפי עובדים סוציאליים עובדים בעמותות ואף אחד לא מדבר עליהם.

<סמאח סלאימה: עובדים סוציאליים הם לא יושבים רק בלשכה שם איפה שיש כפתור ויש זה.

<סמאח סלאימה: עובדים סוציאליים נמצאים בשטח, בכל מקום, בכל חור שאתם יכולים לדמיין לעצמכם, ושם לא מדברים על הביטחון שלהם.

<סמאח סלאימה: הדבר השני זה ההפרטה.

<סמאח סלאימה: רוב השירותים היום מועמדים להפרטה והם בתהליך של הפרטה ומי שעושה את העבודה זה עובדים סוציאליים בהעסקה לא ישירה, לא של הרשות ולא של-.

<סמאח סלאימה: זה של עמותה פה ושם ושם אף אחד לא מדבר על הביטחון שלהם.

<סמאח סלאימה: אני רוצה להקדים טיפול למכה ואם עושים שינוי, אז לדבר גם על כל העובדים הסוציאליים באשר הם ולא רק על העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות.

<סמאח סלאימה: תודה.

<צפרא דוויק: נכון מאד.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רן.

<רן מלמד: תודה.

<רן מלמד: אני אעשה את זה באמת קצר.

אלי אלאלוף: אם לא, תכתוב את זה.

<רן מלמד: אם לא אני אכתוב ויש לי גם תמונה שלך ושל יושבת הראש, של חברת הכנסת סלימאן.

<רן מלמד: אני פה היום לא רק כסמנכ"ל עמותת ידיד אלא כמרצה בבית ספר לעבודה סוציאלית בתל אביב, שגאה מאד בתלמידים שלו היום – גם על ההפגנה שהם ארגנו, גם על זה שהם הגיעו לכאן היום ושהם החליטו שהמקצוע הזה מספיק חשוב להם כדי לנסות ולשנות אותו.

<רן מלמד: אני חושב שהיו שני אנשים חסרים פה היום.

<רן מלמד: אחד - ויסלח לי פיני קבלו שיצא – זה יושב ראש מרכז השלטון המקומי, שמבחינתי היה חייב להיות פה והשני זה – ותסלח לי צפרא – יושב ראש ההסתדרות שהיה חייב להיות פה.

<רן מלמד: כי לא יכול להיות שכשטייסים לא מגיעים למטוס, משביתים את המשק בשבילם וכשעובדים סוציאליים סופגים אלימות, שום דבר, שום ציוץ - - -

<צפרא דוויק: אז למה אתה לא מדבר על ראש הממשלה שלנו, שלא שמענו ממנו - - -

<רן מלמד: צפרא, העזתי להגיד משהו שאני חושב שיושב הראש צריך להיות פה.

אילן גילאון: את בתור עובדת סוציאלית צריכה להבין שבן אדם בחקירה הוא לא - - -

<רן מלמד: שני הדברים הקטנים האחרונים, אני מאד חושש לראות לשכות רווחה שנראים כמו מבצרים.

<רן מלמד: זה מפחיד אותי, כי זה אומר בעצם שהכישלון מתחיל עוד לפני שהלקוחות יוכלו להגיע ללשכות הרווחה.

<רן מלמד: ואגב, כל הפתרונות שהוצגו פה הם נכונים, אבל הם לא יוכלו לעבוד אם לא יחוקק חוק סל שירותי רווחה יקבע, כמו ביטוח בריאות ממלכתי, שיקבע מה הכלים שניתנים לעובד סוציאלי, מה הם הזכויות שניתנות ללקוח של אותו עובד סוציאלי, ובצורה כזאת אני חושב ניתן יהיה להביא מזור.

<רן מלמד: אני באמת מצפה שאפשר יהיה אולי לפתח את הדיון הזה יותר.

<רן מלמד: אני בטוח שהסטודנטים שלי וסטודנטים אחרים ברחבי הארץ ירמו את הכפפה מהיום.

<רן מלמד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

אלי אלאלוף: חברים, אני חייב להגיד כיושבי ראש, אלף למרות כל מה שאתם אומרים, בעיני הדיון היה מאד חשוב ואני אף פעם לא יוצא מתוסכל מדיון, כי אני בטוח שכל אחד מאיתנו, לפחות אצלי, אני אעיד על עצמי, אני יוצא עם משימות.

אלי אלאלוף: לא את כולן אני אגיד לכם, אבל הדף שלי עם משימות שלי.

אלי אלאלוף: ביקשתם להשוות את מעמד העובד הסוציאלי לעומת המורה, זו משימה.

אלי אלאלוף: אני הולך ללמוד.

אלי אלאלוף: שיתוף פעולה בין משרדי, כפי שציין ירון, אני הולך ללמוד איך זה נעשה.

אלי אלאלוף: אני גם לוקח על עצמי איך זה שעובדת סוציאלית, שנפגעת בתאונת עבודה, למה אין לה גיבוי?

אלי אלאלוף: למה צריכים לחכות?

אלי אלאלוף: יש לה אוטומטית גיבוי דרך הביטוח הלאומי ולראות אם יש מקום לגיבוי נוסף, אחר, באמצעות הביטוחים הקיימים במשרדים וברשויות.

אלי אלאלוף: כל דבר שאתם מעלים בעיני זו משימת עבודה בשבילי, אני מקווה שגם בשבילכם.

אלי אלאלוף: תיקחו את השיטה הזאת.

אלי אלאלוף: אבל ההתכנסות כאן היו8ם הייתה על דבר אחד ויחיד, הביטחון מסביב לעובדים הסוציאליים במקומות עבודתם.

אלי אלאלוף: זה הנושא המרכזי ולא לשנות את התקן, לשנות את השכר.

אלי אלאלוף: יש פה מלחמות אחרות.

אלי אלאלוף: תרצו לבוא, לשבת יום אחד, נעשה מהבוקר עד הלילה חלומות.

אלי אלאלוף: רק לא באספמיה.

אלי אלאלוף: חלומות שאפשר יהיה לתרגם.

אלי אלאלוף: עכשיו אני אומר, בעיני הדיון היה מאד חשוב ובאמת אני מודה לכל אחד וכדי שלא אפשל, לא אזכיר את כל השמות.

אלי אלאלוף: דבר שני, באמת זו המלצה ועאידה תגיד, כי היא מתואמת, סליחה שאנחנו מתאמים בינינו, אבל זה התפקיד של שני יושבי ראש, שיתאמו, שנגיד דברים משותפים.

אלי אלאלוף: אחת הבעיות שגיליתי בסוף, אבל השאר – אני מיד מעביר את רשות הדיבור לעאידה – הדבר הכי חשוב זה אם אתם מקבלים החלטות כל כך מהותיות כמו לחצן, איך זה שלא יודעים על זה?

אלי אלאלוף: זה אומר שהקומוניקציה היא לא מסודרת.

אלי אלאלוף: אז אני לא בא בטענות, חס וחלילה.

אלי אלאלוף: אני רק רושם.

<רוני בר לוי: זה פורסם לפני שבועיים כהוראת מנכ"ל.

אלי אלאלוף: כן, אבל אתה יודע מה?

אלי אלאלוף: אני אגיד לך.

אלי אלאלוף: אתה יודע כמה ניירות מקבלים - - -

עאידה תומא סלימאן: ואיך אנחנו אמורים לדעת?

עאידה תומא סלימאן: אם זה בחוזר מנכ"ל שלכם לרשויות, אך אנחנו נדע?

אלי אלאלוף: חברה, באמת.

אלי אלאלוף: וגם לא זה, גם איך העובדת הסוציאלית האחרונה שעובדת במקום ויש לה 1,001 נושאים לטיפול, היא תגיע לחוזר מנכ"ל?

אלי אלאלוף: תחשבו על זה.

אלי אלאלוף: תחשבו על הצורך שהאינפורמציה תגיע לקצה השטח.

אלי אלאלוף: זה הדאגה.

אלי אלאלוף: לא להביא את השיטה.

אלי אלאלוף: לא רק לרשום.

אלי אלאלוף: אחר כך איך זה מגיע.

אלי אלאלוף: כי עובד שאינו בטוח במקום עבודתו, הוא מתפקד בצורה חלקית מאד.

אלי אלאלוף: אני לא אומר לקויה.

אלי אלאלוף: חלקית מאד ואשמה המערכת.

אלי אלאלוף: אל תיקחו כל הזמן את האשמה לקצה החוט.

אלי אלאלוף: תתחילו מאיפה שזה נוצר.

אלי אלאלוף: אם אנחנו לא ניקח על עצמו – ואני מוכן להיות מאלה שלוקח על עצמי גם אחריות – לא במקרה הגעתי לפה וכל זמן שאני פה אני אעשה הכל באחריות מלאה.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו המלצנו על המשך עבודה באמת תוך שלושה חודשים ואני ממליץ שעאידה תגיד את הנקודה הזאת, כי אנחנו נעשה מעקב או בוועדה משותפת, או לפי הצורך, לפי מה שאת תרצי.

אלי אלאלוף: נעשה את זה בתדירות פעם פה, פעם שם, לא יודע.

אלי אלאלוף: מה שהכי טוב לשיטה.

אלי אלאלוף: הנושא של הביטחוחן של העובדים הסוציאליים הוא מרכזי בעינינו לקיום כל השירותים וזה הסיכום של הדיון הזה.

אלי אלאלוף: בזה נתמקד.

אלי אלאלוף: כל השאר – תיקחו לעצמכם שיעורי בית ותעבדו על זה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה יושב הראש.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, בדיוק עכשיו נמסר לידיים שלי המסמך הזה, שהוא מתווה לחצני מצוקה ניידים.

<אהובה קרקובר: ביקשתי מרוני להעביר.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מצפה ומקווה שתרשמו את זה לפניכם – לדיון כזה, שהוזמנתם אליו מראש, היה מין הראוי, כמו שהוגשו אלינו ניירות עמדה, להגיש את המסמך הזה מבעוד מועד, שנוכל לקרוא אותו בעיון, נוכל להתייחס אליו בדיון הזה וזה היה מעביר אותנו לשלב יותר מתקדם בפתרונות וחבל.

עאידה תומא סלימאן: חבל שאנחנו מקבלים את זה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אני דווקא אני מסתכלת על נקודה מספר 5 במסמך, לקראת הסוף: מסמך זה הינו המלצות מקצועיות לשיקול דעת להפעלה על ידי המחלקות לשירותים חברתיים.

עאידה תומא סלימאן: לא, ועכשיו אנחנו מסכמים, לא נכנסים לוויכוחים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר נאמר שזה המלצות, בעיני זה - - -

<רוני בר לוי: המלצות לבחור את השיטה, אבל התקצוב לא, כי המשרד ימשיך לתקצב.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אז אני חושבת שגם מן הראוי ששינויים כל כך מהותיים, במיוחד העברת לחצן מצוקה, שהם בתשובה לפניות שהיו מקודם, גם מהוועדה וגם מארגונים אחרים, היה מן הראוי להכריז עליהם בפומבי, כדי שגם הציבור יבין שמשרד הרווחה לוקח בחשיבות רבה את ביטחונם של העובדים הסוציאליים המייצגים אותו בשטח ושהוא פועל והוא לא יקל דעת על כל ניסיון של תקיפה.

עאידה תומא סלימאן: אולי היה כדאי להוציא משהו לתקשורת.

עאידה תומא סלימאן: ותאמינו לי, אז היינו אומרים לכם – כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: לא היינו באים בביקורת.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה עם חבר הכנסת אלאלוף על הצורך באמת לעקוב מקרוב.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שהמעקב הזה והצורך הקיים בשטח מוביל לשינויים.

עאידה תומא סלימאן: נכון איטיים, אבל לפחות אנחנו מצליחים להזיז את התודעה לבעיה.

עאידה תומא סלימאן: לפי הסיכום וההתייעצות שהייתה בינינו, אנחנו נבקש, וזה יהיה באחריות של משרד הרווחה, נפנה בשם שתי הוועדות ונבקש הקמת צוות מיוחד, שיכלול בתוכו גם את נציגי משרד הרווחה, את נציגי משרד האוצר ואת נציגי המשרד לביטחון הפנים – שיישבו ויכינו תכנית מאד ברורה - - -

אלי אלאלוף: ונציגי השלטון המקומי.

עאידה תומא סלימאן: והשלטון המקומי.

עאידה תומא סלימאן: יפתחו תכנית מיוחדת לביטחון העובדים הסוציאליים, שיתחייבו אחר כך ליישם אותה; ואנחנו נבקש שתוך שלושה חודשים יגיעו לסקור בפנינו את התכנית הזו בישיבה משותפת של שתי הוועדות ואנחנו נדאג ונשמח להשתתפות שלושת השרים הנוגעים בעניין, שיגיעו לוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אם פקיד אוצר יראה ששר האוצר שלו מגיע במיוחד לדיון הזה, אני בטוחה שבפעם הבאה לא יירשמו ויעדרו מהדיון וייקחו את הנושא באחריות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נבקש הצוות הזה יישב עם כל הארגונים שהיו להם הצעות קונקרטיות ויסקור את ההצעות שהיו וילמד מהמקרים הקודמים שהייתה בהם פגיעה בעובדים סוציאליים, כדי לפתח את התכנית המקסימאלית שמבטיחה את ביטחונם של העובדים הסוציאליים.

יוסף ג'בארין: לחצן זה חשוב, אבל זה לא מספיק.

יוסף ג'בארין: זה עונה רק על - - -

עאידה תומא סלימאן: ברור, ברור.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה - - -

<רוני בר לוי: זה - - - שלמה של הגנה - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אנחנו לא פותחים את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ג'בארין ואדוני, אני מצטערת, לא נוכל לפתוח מחדש את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: בגלל החשיבות של לקחת בחשבון את כלל אמצעי הבטיחות שכוללים גם את הנושאים שקשורים למקום הפיזי שבו מקבלים את העובדים וגם לתקנים וכו', ביקשנו הקמת צוות כזה; ונפנה לשר הרווחה, שיהיה אמון על הקמת הצוות הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולכם.