ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 489, 2017-03-20 11:07

אלי אלאלוף: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: היום ה-20 במרץ 2017, כ"ב באדר התשע"ז, השעה 11:07.

אלי אלאלוף: אנחנו מתכנסים בעקבות בקשה לדיון דחוף של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וחבר הכנסת משה גפני שאינם כאן ועל פי בקשה אישית ומיוחדת של מאיר כהן ושלי שהייתה לפי ההצעה לדיון דחוף.

אלי אלאלוף: אני שמח לראות הרבה חברי כנסת שבאו לדיון החשוב הזה.

אלי אלאלוף: לא היו לי הרבה התלבטויות.

אלי אלאלוף: ברור שליבנו עם העובדים.

אלי אלאלוף: אני לא מאמין שמישהו מאתנו היה רוצה לראות את עצמו, חבר או משפחה שלו, מחוץ למקום העבודה מפני שההחלטה שהתקבלה - שהיא נכונה - לסגור את מפעל האמוניה הייתה צריכה להיות מלווה בהחלטות נוספות.

אלי אלאלוף: לצערנו היום במדינה אנחנו מקבלים החלטות נקודתיות בלי לראות את ההשלכות שהן גורמות לעובדים, לסביבה, לישובים.

אלי אלאלוף: היום להוציא מתחום העבודה אנשים מאזור דימונה, ירוחם, גם חיפה ולשלוח אותם לאבטלה ולהשפלה, אני חושב שזה חוסר אחריות למי שקיבל את ההחלטה לסגור את מפעל האמוניה אחרי מאבק של כל כך הרבה שנים ולא התחשב בהשלכות האישיות ובהשלכות החברתיות והאורבניות שבהחלטה הזאת.

אלי אלאלוף: התייעצתי עם הרבה חברים – זאת לא התייעצות אלא הידברות בין שני חברים מתמידים, מאיר כהן ואני – וברור שאנחנו רוצים להיאבק כדי שיימצא פתרון וחייב להימצא פתרון בזמן הנכון לתעסוקה של העובדים שייאלצו לאבד את מקום עבודתם אם במפעל בחיפה ואם בהשלכות שיהיו לכך באזורי הדרום, אבל לא רק בדרום.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש כאן החלטת ממשלה והסכמת ממשלה שלקחה החלטה בעקבות פסק דין ולא ניתחה אותו ולא בדקה אותו.

אלי אלאלוף: לפחות שלושה-ארבעה משרדים היו צריכים להתיישב בעקבות ההחלטה הזאת, לשבת ולתכנן את זה.

אלי אלאלוף: קשה לראות היום – ואני חייב להגיד זאת למרות שאני חבר קואליציה ואני גאה להיות חבר קואליציה – זה מאוד קשה כאשר שומעים את החלטות בית המשפט ושום דיון רציני בין משרדי לא מתקיים כדי לפתור ולהתמודד עם האתגרים שכולנו ניאלץ – ובמיוחד המשרדים – להתמודד אתם כדי שהפגיעה הזאת בעובדים תהיה כמה שפחות, אם בכלל.

אלי אלאלוף: אין כל הצדקה לפגוע בעובדים שרובם ככולם בזמן ארוך ובאינטנסיביות מסרו את כל יכולתם למערכת אותה שירתו.

אלי אלאלוף: אם מחפשים פתרונות ושומעים מספרים פה ושם כשאי אפשר להגיד שזה מאושר, כדי "לפצות" את המפעל, לא שמענו כל הצעה כדי לטפל בעובדים וכדי להעביר להם את האמצעים הנדרשים.

אלי אלאלוף: זה נראה לי דבר לקוי מאוד.

אלי אלאלוף: לכן היום אנחנו מתכנסים כדי להגדיר לעצמנו משימה ברורה והיא איך כל העובדים שנמצאים היום במערכת שייפגעו בתחום הזה, בגלל ההחלטה הזאת, אנחנו נמצא להם את הפתרונות והמדינה תצטרך להתאמץ כדי למצוא לכולם את הפתרונות הנדרשים.

אלי אלאלוף: אני שמח שנמצא אתנו סגן השר להגנת הסביבה ירון מזוז ומנכ"ל המשרד להגנת הסביבה ישראל דנציגר.

אלי אלאלוף: המשרד הזה רוצה להיות מאוד אחראי לעניין הזה.

ירון מזוז: בוקר טוב.

ירון מזוז: מכובדים כולם, יושב ראש הוועדה, חברי כנסת, מנכ"ל המשרד, אנחנו מדברים על מפעל חיפה כימיקלים כאשר אחד נמצא במפרץ חיפה והשני נמצא בדרום ובתווך יש לנו את מפעל האמוניה שנמצא על חוף הים בקריית חיים, שלושה-ארבעה קילומטרים מהבית בו אני מתגורר.

ירון מזוז: בית המשפט, כל מי שהחליט, כל מי שבדק, הגיעו כולם להסכמה שמכל האמוניה הוא דבר מסוכן לכל המטרופולין בחיפה.

ירון מזוז: מדובר בכמיליון אנשים שגרים בחיפה ובקריות ואם חלילה תגיע לשם איזושהי פצצה מאיזשהו כיוון, זה יכול לגרום נזק של מאות אלפי אנשים.

ירון מזוז: כידוע לכם ישבתי גם אתמול עם מנכ"ל המשרד וקיבלתי קצת הסברים לגבי כל מה שקרה שם עם הנהלת חיפה כימיקלים.

ירון מזוז: הם שיחקו שם הרבה עם משחקי אגו וכל מיני עניינים.

ירון מזוז: המדינה רצתה לעזור הרבה, המדינה רצתה להשקיע כ-720 מיליון שקלים בבניית המפעל בדרום ומי שטרפד את הכול זה המנכ"ל של המפעל.

ירון מזוז: אני רוצה להגיד לכם שבמוצאי שבת נערכה הפגנה ליד הבית שלי, לפי דעתי השתתפו בה כמה מאות אנשים.

ירון מזוז: ירדתי לחברים למטה.

ירון מזוז: אני מתגורר באזור, כך שכמובן ביניהם היו גם תושבי קריית ביאליק.

ירון מזוז: התחילו לספר את כל הסיפור הזה שקורה שם.

ירון מזוז: אני באופן אישי חושב – אני רואה כאן אנשים שהיו אצלי במוצאי שבת - שצריך בראש ובראשונה לטפל בעובדים.

ירון מזוז: אני מבקש לא להפריע לי.

אלי אלאלוף: אני היושב ראש.

אלי אלאלוף: אני אגן עליך.

ירון מזוז: ביום כזה, במקרה כזה, מי שידבר – החוצה.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אין דבר כזה.

ירון מזוז: יש דבר כזה.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני מנהל את הישיבה.

ירון מזוז: אנחנו באים בתקופה כזאת שבראש ובראשונה ליבנו עם העובדים ואנחנו לא ניתן שיפגעו בהם.

ירון מזוז: אנחנו נלך אתכם עד הסוף.

ירון מזוז: אני בכל מקרה עד הסוף אתכם ולא משנה מה שיהיה, גם אתכם וגם עם הדרום.

מיקי רוזנטל: מה הפתרון שאתה מציע?

ירון מזוז: תן לי.

ירון מזוז: אם תרצה אחר כך לשאול שאלה, אני אענה לך.

מיקי רוזנטל: תגיד מה הפתרון שלך.

ירון מזוז: רוזנטל, אם תרצו לשאול שאלה, אני אענה, אבל תנו לנו לדבר.

מיקי רוזנטל: בסדר גמור, אבל תגיד מה הפתרון.

אלי אלאלוף: מקובל שלחברי כנסת יש זכות להערות.

מיקי רוזנטל: כולנו רוצים לעזור לעובדים.

ירון מזוז: כולנו רוצים לעזור לעובדים, אז בוא תשתתף בהפגנות, בוא תשתתף במה שהם עושים.

מיקי רוזנטל: אתה אל תטיף לי.

ירון מזוז: תהיה אתה במקום שלך ואל תדבר הרבה.

ירון מזוז: נותנים לך יותר מדי לדבר בתקופה האחרונה.

ירון מזוז: תירגעו.

ירון מזוז: אתם לא יכולים לשמוע מישהו מהקואליציה.

אילן גילאון: אתה קורא לאנשים לבוא להפגנות.

אילן גילאון: למה הם צריכים להפגין?

ירון מזוז: הם צריכים להפגין.

ירון מזוז: אתה לא עשית שום דבר.

מיקי רוזנטל: אתה שוכח קצת.

יעל כהן-פארן: די.

יעל כהן-פארן: לא התכנסנו כדי לריב.

יעל כהן-פארן: ירון, מה קרה?

מיקי רוזנטל: רוצים לדעת מה אתה מציע ולא סיסמאות.

ירון מזוז: אנחנו מעבירים כסף ואתם מתקשקשים.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.

אלי אלאלוף: אני מבקש, הישיבה נעולה והיא תתחדש.

אלי אלאלוף: אני מחדש את הישיבה.

אלי אלאלוף: לא נעים לי להגיד את זה לידידי סגן השר.

אלי אלאלוף: חברים, לפוצץ את הישיבה, זה הכי קל.

אלי אלאלוף: אם יחזור הפסטיבל שהיה לפני דקה, אני מפסיק את הישיבה ולא נדון בנושא.

אלי אלאלוף: באנו לדון בצורה רצינית.

אלי אלאלוף: כל אחד ידבר בתורו, כולל חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: לכל אחד יהיה זמן להתבטא.

אלי אלאלוף: מי שהיה בישיבות של הוועדה הזאת, אנחנו תמיד נתנו לכולם להתבטא.

אלי אלאלוף: אני סומך עליכם שהדיון הזה, על מנת שהוא יהיה ענייני, נשמור על התנהלות נאותה.

אלי אלאלוף: אדוני סגן השר רוצה להשלים משהו, בבקשה.

אלי אלאלוף: אל תתייחס לכל ההערות.

אלי אלאלוף: אני מבקש מהחברים שלי להתאפק.

ירון מזוז: אני חשוב שנוצר כאן מצב של מאות, אם לא אלפי, משפחות שהולכות לקבל מכתבי פיטורים לפני חג הפסח.

ירון מזוז: אני חושב שנעשה שם דבר לא צודק בגלל שאנחנו רוצים לסגור את מכל האמוניה ולהעביר אותו למישור רותם או למקום אחר בדרום, וזה מה שהולך לקרות.

ירון מזוז: מי שאשם בכל מה שקורה בחיפה כימיקלים צפון היום, זאת ההנהלה.

ירון מזוז: זה מנכ"ל המשרד שם.

ירון מזוז: המשרד להגנת הסביבה הציע לו 72 אחוזים לבנות את מכל האמוניה בדרום והוא לא הלך לקראת זה וכל הזמן הוא התעלם ושיחק עם כל היתרי רעלים וכל הדברים האלה.

ירון מזוז: אני אומר לעובדים, במיוחד במפרץ חיפה, שזה באזור שלי – ושוב אני חוזר ואומר שהם היו אצלי במוצאי שבת בבית ובאמת כאב לי הלב – איך אפשר שלושה-ארבעה שבועות לפני חג הפסח, אני רואה ילדים קטנים ליד הבית שלי יושבים ובוכים, לשבת בשקט.

ירון מזוז: עם הדבר הזה אני לא מוכן לשבת בשקט.

ירון מזוז: השר שלי צריך לחזור מסין, יש לי פגישה אתו ביום חמישי, ואני הולך לדבר בצורה הכי ברורה.

ירון מזוז: יש אנשים שיושבים בארגון עובדים ולא עושים כלום.

ירון מזוז: אני הולך להיות ארגון העובדים שלכם.

ירון מזוז: אני הולך להילחם על מנת שלא יגעו בפרנסה של העובדים.

ירון מזוז: פרנסה של עובדים, אני אעמוד נגד ולא משנה מי יעמוד מולי.

מיקי רוזנטל: אפשר הערה אדוני סגן השר?

ירון מזוז: כן, בבקשה.

מיקי רוזנטל: באמת, לגמרי עניינית.

מיקי רוזנטל: כולנו כאן דואגים לעובדים.

מיקי רוזנטל: אני לא חושב שיש כאן מישהו שלא דואג לעובדים.

מיקי רוזנטל: כולם דואגים לבריאות הציבור.

מיקי רוזנטל: אתה סגן השר, אתה צריך להגיד לנו לפחות איזה חלופות נשקלות.

ירון מזוז: קודם כל, יש חלופות אבל את נושא החלופות שיש ומה יש לעשות, נמצא כאן המנכ"ל של המשרד והוא ייתן לך את הכול.

ירון מזוז: יש 12 חלופות.

אילן גילאון: מנכ"ל חיפה כימיקלים כאן?

ירון מזוז: לא.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש וכל המכובדים שנמצאים כאן, חברי כנסת.

מאיר כהן: אני רוצה להודות לך על הדיון הזה.

מאיר כהן: ישבו אצלי בבית ועד דרום וטלפון אחד הספיק כדי שאתה תגיד שאתה משנה את הלו"ז ואכן יתקיים דיון.

מאיר כהן: אני מצטער חברים על ההתפרצות.

מאיר כהן: זה לא תמיד אופייני לנו אלא לפעמים.

מאיר כהן: הישיבה הזאת לא באה לשנות את ההחלטה ההיסטורית והחשובה של סגירת מכל האמוניה.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: מכל האמוניה, התקבלה החלטה בבית המשפט, החלטה חלוטה, סוגרים את מכל האמוניה.

מאיר כהן: הישיבה הזאת באה לזעוק ולמצוא פתרונות למצב בלתי נכון שבו הנהלה וממשלה מגיעות להחלטות שהעובדים הם ממש לא שחקנים בתוך שרשרת קבלת ההחלטות.

מאיר כהן: ממשלה שמקבלת החלטה שנכונה לכשעצמה אבל אין שום מחשבה מה אנחנו עושים עם העובדים.

מאיר כהן: הנהלה צינית של מפעל, צינית מאוד של מפעל, אבל ככל שאנחנו נכה בהם היום, לאן זה יקדם אותנו?

מאיר כהן: אנחנו מנסים לחשוב על מחר.

מאיר כהן: את הטעויות שההנהלה עשתה, אנחנו נשאיר בצד.

מאיר כהן: מצד שני, יש לי ביקורת לא מרומזת אלא מאוד ברורה גם על ארגוני עובדים ל מיניהם שהיו צריכים להיות כבר לפני חודשיים ברחובות אבל נשאיר את זה בצד.

מאיר כהן: אנחנו מנסים לחשוב קדימה.

מאיר כהן: אני יודע, ראש העיר בני יודע וראש העיר ארמונד יודע, אנחנו יודעים עד כמה 700 מובטלים פלוס 1,500 עובדי מפעל יכולים לשנות חיים של עיר.

מאיר כהן: ראשי הערים בדימונה, ובני, מתמודדים כדי להרים מפעל שיש בו חמישים ומאה עובדים וכאן סוגרים ושולחים הביתה 700-800 עובדים.

מאיר כהן: יש חלופות.

מאיר כהן: אדוני המנכ"ל, אתה תציג אותן.

מאיר כהן: אני עברתי על כל החלופות.

מאיר כהן: יש חלופות שישימו אותן בצד אבל יש כמה חלופות שצריכים לדבר עליהן היום וצריכים לקבל החלטות.

מאיר כהן: אני דיברתי עם השר שלך, ירון, אני חייב להגיד כאן שהשר גילה אהדה גדולה מאוד לעובדים והבין את המצוקה הזאת.

מאיר כהן: הוא אמר לי בשעה 10:00 בלילה שברור לו שההחלטה הזאת צריכה להיות מגובה על ידי הממשלה, החלטה לגבי מה עושים עם העובדים.

מאיר כהן: אני אומר שבסופו של דבר אתם לא תפוטרו ולא יסגרו את המפעל אבל ככל שתקדים הממשלה למצוא חלופות, כך ייטב לכולם.

מאיר כהן: אני לא רוצה לראות אפילו לא עובד אחד שלפני החג או אחריו מקבל מכתב פיטורים.

מאיר כהן: אני מכיר את עובדי חיפה כימיקלים, אלה עובדים שבניגוד למפעלים אחרים בסביבה, הם תמיד קיבלו משכורת מאוד מאוד צנועה ועבדו במקומות הכי מסוכנים.

מאיר כהן: היום, בגלל הנהלה צינית ובגלל החלטת ממשלה שלא לקחה אותם בחשבון, אסור להם להיפגע.

מאיר כהן: אם מותר לי להציע, אדוני המנכ"ל, אם היה אפשר לבדוק לפני ולפנים את החלופה הירדנית, אני חושב שזה ייתן פתרון.

מאיר כהן: אני גם שמח שהתשובה של הממשלה, לפחות של המשרד, הייתה תשובה שמאשרת ונותנת איזה טווח של נשימה ולא באתם לבית המשפט ואמרתם שהיום נסגור אלא אתם עדיין נאחזים ב-1 ביוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.

<ישראל דנציגר: חברים, תודה רבה.

<ישראל דנציגר: ברשותכם, נכנסתי לתפקיד לפני כשנה ושמונה חודשים וירשתי מכרז שעוד רגע אני אדבר עליו.

<ישראל דנציגר: תפקידי הוא אחד: לוודא שמכל האמוניה יוצא ממפרץ חיפה, ושנית, שאף אחד לא מאבד את מקום עבודתו.

<ישראל דנציגר: זה פחות בסמכותי אבל ניגע בזה עוד רגע.

<ישראל דנציגר: ברשותכם, אני אקח אתכם טיפה אחורה, למי שפספס את תקציר הפרקים הקודמים והם מעט ארוכים אבל כדי שקצת יהיה לנו קונטקסט עם מה אנחנו מתעסקים כאן.

<ישראל דנציגר: שנת 2007, דוח הרצל שפיר קובע שיש בעיה עם מכל האמוניה והוא מסוכן.

<ישראל דנציגר: שנת 2013, יש החלטת ממשלה להוציא את מכל האמוניה ממפרץ חיפה ולהקים מפעל שיהיו בו עובדים ותתפתח תעשייה במישור רותם בדרום.

<ישראל דנציגר: בשנת 2015, לקראת סופה, אנחנו נכנסים לתפקיד במשרד להגנת הסביבה ומוצאים מולנו מכרז שלצערנו לא יכול לקרות בגלל שהמדינה החליטה רק להקצות קרקע ומחירי האמוניה ירדו לשפל של 12 שנים ומחיר הגז בא במחיר גבוה.

<ישראל דנציגר: לכן אף אחד מהחברות שרצו לגשת , לא יכלו לגשת.

<ישראל דנציגר: בצעד אמיץ המשרד להגנת הסביבה לוקח מכרז של רק קרקע ושום מענק מהמדינה ומוסיף מענק של 240 מיליון שקלים ורשת ביטחון של 480 מיליון שקלים.

<ישראל דנציגר: סך הכול, כ-720 מיליון שקלים על מפעל של מיליארד שקלים.

<ישראל דנציגר: אין הרבה תקדימים שממשלה הסכימה לעזור לגוף פרטי עסקי בסדרי גודל כאלה כמו שאני מדבר, שהשר אבי גבאי , השר כחלון, אנכי, ירון, השר אלקין, כולנו פעלנו לשיפור המצב בצורה שהיא באמת יוצאת דופן.

<ישראל דנציגר: עם כל זאת, והיו לנו חששות שזה הולך לכיוון הזה לפני שפרסמנו את המכרז, החלטנו לפרסם את המכרז כדי שהסאגה הזאת לא תימשך עוד עשרות שנים.

<ישראל דנציגר: בצעד אמיץ פרסמנו את המכרז.

<ישראל דנציגר: לא היו ניגשים למכרז והמכרז הזה בעצם נכשל.

<ישראל דנציגר: מהרגע שזה קרה, ואפילו לפני כן, אנחנו החלטנו על שינוי כללי המשחק שינוי כללי המשחק הוא שאנחנו נותנים לחיפה כימיקלים את האחריות לתקן את הבעיה, להוציא את המכל, לבנות מפעל.

<ישראל דנציגר: היו שיחות לא רשמיות עם ההנהלה.

<ישראל דנציגר: אחרי כן זימנו אותם לשימוע ובשימוע אמרנו להם שהם עד ה-1 בפברואר השנה צריכים להציג בפנינו איך הם פותרים את בעיית מכל האמוניה בחיפה עם החלופות השונות.

<ישראל דנציגר: אם וכאשר יציגו בפנינו אופק של בניית מפעל או יבוא מירדן – נדבר על זה בהמשך – או מקשר ימי וכולי, אנחנו נהיה מוכנים לקחת על עצמנו את ההד הציבורי של להאריך את ההיתר שלהם בעוד שלוש עד ארבע שנים כדי לקיים את זה.

<ישראל דנציגר: בצעד אמיץ השר זאב אלקין, סגן השר ירון מזוז ואנכי היינו מוכנים בהינתן אופק לפתרון, לקחת על עצמנו את הביקורת הציבורית שנקבל על כך שהמכלל יישאר בחיפה עוד שנתיים, שלוש, ארבע.

<ישראל דנציגר: לצערי הרב חיפה כימיקלים בפברואר אכן הגישה לנו מסמכים אבל באף אחד מהם לא הייתה חלופה ולא היה פתרון לבעיה.

<ישראל דנציגר: אחרי שבחנו אותם ברמה מקצועית והגשנו דוחות גם על הסיכונים בשגרה וגם על הסיכונים באסונות טבע, לא נותרה לנו ברירה אלא ב-22 לפברואר להחליט שאנחנו לא מחדשים את ההיתר לחיפה כימיקלים.

<ישראל דנציגר: לכן דה פקטו המכל צריך להיסגר.

<ישראל דנציגר: לצערי אחרי הרבה הרבה שנים לא טרח אף אחד לקחת את מה שהממשלה הציעה ולפתור את הבעיה.

שלי יחימוביץ': כמה שנים היו להם מהרגע שהם ידעו שהם צריכים להיערך ועד הסגירה?

<ישראל דנציגר: המכרז יצא ב-2013, פעם ראשונה כשהתחיל לגשת למכרז.

<ישראל דנציגר: צריך להבין שבכל הזמן הזה חיפה כימיקלים לא ניגשה למכרז, לא חברה אל שותף אחר כדי לגשת יחדיו למכרז ואני אפסיק כאן אבל אציין שיכול להיות שהיא גם פעלה מאחורי הקלעים כדי שהוא לא יצליח.

<ישראל דנציגר: בהינתן מה שהממשלה שמה על השולחן, זה דבר שהוא חמור מאוד.

<ישראל דנציגר: יחד עם זאת ולמרות זאת השר, סגן השר ואני הסכמנו שאם ב-1 בפברואר 2017 יציגו בפנינו חלופה עם לוחות זמנים מאוד מאוד אופרטיבית של הקמת מפעל, אנחנו נחדש את היתר הרעלים לפרק הזמן שיידרש כדי להקים את אותה חלופה.

<ישראל דנציגר: גם כאן זה לא קרה וחשוב מאוד להבין את הדבר הזה.

מיכל בירן: יש כאן מישהו מההנהלה?

<ניר יצחקי: כן.

אלי אלאלוף: תציגו את עצמכם.

<שרון אייל: אני מנכ"לית חיפה כימיקלים דרום.

<ניר יצחקי: אני סמנכ"ל משאבים.

<קריאה: צפון או דרום?

<ניר יצחקי: כללי.

<ישראל דנציגר: ברשותכם, נמשיך מכאן.

<ישראל דנציגר: גם במצב הזה, לאחר פניית מנכ"ל משרד הכלכלה אלינו וגופי חירום, אנחנו לא הארכנו את ההיתר אבל נתנו תקופת היערכות עד ה-1 ביוני וכרגע עמדתנו עדיין עומדת של-1 ביוני 2017, השנה, מבחינתנו זה התאריך בו המכל צריך להיסגר מתוך התחשבות בזה שצריך להיערך במשק.

<ישראל דנציגר: לצערי אף אחד ממשרדי הממשלה האחרים האמונים על הכלכלה במדינת ישראל לא הגיש לבית המשפט בקשה כזו ולא הציג את הצרכים של המשק לתקופת ההיערכות.

<ישראל דנציגר: המשרד להגנת הסביבה שאמון על זיהומים וסיכונים ולא על כלכלה במדינת ישראל, מצא את עצמו הולך בין הטיפות בתחומים שאינם תחומיו וצר לי על כך.

<ישראל דנציגר: במקביל לכל מה שאני מתאר, בית המשפט המחוזי בחיפה, לאור קבלת דוח המומחים, פסק שצריך לסגור את המכל ב-1 לאפריל עמדתנו נותרה ה-1 ליוני.

<ישראל דנציגר: לבית המשפט יש זכות לקבוע ולגבור על החלטת המשרד להגנת הסביבה.

<ישראל דנציגר: חשוב לציין שבמקביל הדברים נדונים גם בבית המשפט העליון.

<ישראל דנציגר: היינו צריכים להגיש שם עדכון של עמדתנו נכון לאתמול וכך היא הוגשה.

<ישראל דנציגר: בהינתן זה שברור שהמפעל נסגר או ב-1 לאפריל או ב-1 ביוני, יכריע בית המשפט האם זה ה-1 ביוני לפי הרגולטור או ה-1 באפריל לפי ערכאות משפטיות, אנחנו קיימנו אצלנו דיון של המנחה הלאומי.

<ישראל דנציגר: אנחנו אמונים על פי חוק להיות המנחה הלאומי לחומרים מסוכנים.

<ישראל דנציגר: זאת אומרת, אנחנו נותנים הנחיות לגופים האופרטיביים איך לטפל בנושאים של חומרים מסוכנים.

<ישראל דנציגר: דנו בשני נושאים, כאשר הראשון הוא תהליך ריקון המכל.

שלי יחימוביץ': מה קורה אם הם לא חוזרים אליכם עם תכנית אופרטיבית?

<ישראל דנציגר: הם לא חזרו.

<ישראל דנציגר: כבר נגמר.

שלי יחימוביץ': אמרת שאם הם יחזרו אליכם עכשיו.

<ישראל דנציגר: לא.

<ישראל דנציגר: זה נגמר.

<ישראל דנציגר: הם לא הגישו.

<ישראל דנציגר: נגמר.

אילן גילאון: מה החלופות?

<ישראל דנציגר: אני עוד רגע מגיע לזה.

<ישראל דנציגר: המצב היום הוא שהמשרד להגנת הסביבה קבע שהמכל נסגר ב-1 ליוני.

<ישראל דנציגר: בית המשפט המחוזי קבע שהוא נסגר ב-1 לאפריל.

<ישראל דנציגר: אנחנו כבר עברנו את התהליך של תגישו לנו חלופות.

<ישראל דנציגר: לא הגישו.

<ישראל דנציגר: אנחנו מבחינתנו, 1 ליוני הוא תאריך חלוט.

מיקי רוזנטל: אז מה הפתרונות שלכם?

אלי אלאלוף: מה זה אומר?

אלי אלאלוף: שהם עוזבים את המפעל?

<ישראל דנציגר: עכשיו נדבר על החלופות.

<ישראל דנציגר: ברשותכם, אני כן אדבר על ריקון המכל כי זה דבר שהוא חשוב.

<ישראל דנציגר: המכל הזה מעולם לא רוקן.

<ישראל דנציגר: זאת אמוניה במינוס 33 מעלות.

<ישראל דנציגר: תהליך כזה יכול להיות מסוכן בפני עצמו.

<ישראל דנציגר: אי לכך ובהתאם לזו אנחנו קבענו שהמכל צריך להיות מרוקן עד ל-600 טון.

<ישראל דנציגר: את ה-600 טון האחרונים אנחנו נרוקן אבל אנחנו נצטרך לעשות את זה לאט ומבוקר כדי שלא יהיה לנו אירוע חמור של חומרים מסוכנים בגלל ההתלהמות שלנו לסגור את המכל כמה שיותר מהר.

<ישראל דנציגר: חיפה כימיקלים אמורים להגיש לנו עד ה-1 לאפריל את תכנית הריקון של המכל שלהם.

<ישראל דנציגר: יכול מאוד להיות שה-600 טון האחרונים יתארכו מעבר ל-1 ביוני.

<ישראל דנציגר: את זה נראה אחרי שיגישו לנו את התכנית שלהם.

<ישראל דנציגר: אני מציע לכולם שעל ה-600 האחרונים האלה, לעשות את זה לאט, מבוקר ובטוח כדי שלא ניכנס כאן לתקלות מתוך צהלות של לסגור את המפעל.

<ישראל דנציגר: בנוסף לזה, בשונה מתפקידנו אמרנו לחיפה כימיקלים ולכל הגורמים האחרים במשק שיגישו לנו חלופות לאמוניה במדינת ישראל כדי שהתעשייה והצרכים החיוניים יוכלו להתקיים.

<ישראל דנציגר: עד ליום זה לא קיבלנו בקשה רשמית לחלופות.

<ישראל דנציגר: הועלו במנחה הלאומי מספר חלופות עוד רגע אדבר עליהן.

<ישראל דנציגר: חשוב לזכור – וכאן אני שוב מציין – שהתפקיד שלנו הוא לבחון כל חלופה ולהגיד האם היא מסוכנת או אינה מסוכנת.

<ישראל דנציגר: אנשים שאינם יושבים כאן בחדר – משרד האוצר, משרד הכלכלה ומשרד ראש הממשלה – אחראים לנסות ולסייע לחיפה כימיקלים או כספית או באמצעים אחרים כדי שזה יקרה.

<ישראל דנציגר: אני יכול לתת פלומבה שהדבר הזה בסדר או לא בסדר מבחינת זיהומים וסיכונים סביבתיים ואני ממליץ, כמו שאמר כאן חברי חבר הכנסת אלי אלאלוף, שהממשלה תירתם לנושא הזה, דבר שהוא מאוד חשוב.

<ישראל דנציגר: בואו נדבר על החלופות.

<ישראל דנציגר: החלופות מתחלקות לשלושה פרקי זמן.

<ישראל דנציגר: פרק הזמן המיידי, זאת אומרת שאפשר להפעיל אותן מיד עד ל-1 ביוני, חלופות שייקח בערך שנה עד שנה וחצי כדי להיערך אליהן וחלופות שייקחו בין שלוש לארבע שנים כדי לעשות אותן.

<ישראל דנציגר: ברשותכם, אני אדבר רק על החלופות המיידיות כי החלופות של טווח הביניים והטווח הארוך הן חלופות שמישהו במשרדי הממשלה וברגולציה ובבית המשפט יצטרך להעריך את ההיתר שאנחנו נותנים מעבר ל-1 ליוני, ואנחנו לא נעשה את זה.

שלי יחימוביץ': הטווח הארוך הוא הקמת המפעל.

<ישראל דנציגר: הטווח הארוך הוא הקמת המפעל, ייצור אמוניה וכולי וכולי.

<ישראל דנציגר: לא ניכנס לנושא הזה.

שלי יחימוביץ': אם כן, אנחנו מדברים על תקופת הביניים.

<ישראל דנציגר: אנחנו צריכים לדבר על תקופת הביניים.

<ישראל דנציגר: גם תקופת הביניים מתחלקת לשניים: דברים שאפשר להפעיל אותם מחר או בטווח של חודש ודברים שאפשר להפעיל אותם בעוד תשעה חודשים, 12 חודשים, טווח זמן כזה.

<ישראל דנציגר: החלופות המיידיות, ואנחנו עדיין לא קיבלנו בקשה רשמית עם פירוט טכני מדוקדק של הדברים האלה על מנת שנוכל לבחון אותם.

<ישראל דנציגר: ברגע שנקבל אותן, אנחנו נבחן ונגיד את עמדתנו.

יעל כהן-פארן: למה הם מחכים?

<ישראל דנציגר: תשאלי אותם.

<שרון אייל: הגשנו.

<ישראל דנציגר: חברים, בדיון במנחה הלאומי הוצגו 11 חלופות.

<ישראל דנציגר: ראש אגף חומרים מסוכנים שלי, גברת רומי אבן דנן, אמרה לכם בצורה מאוד ברורה שהחלופות שהוגשו בשקף אחד לחלופה במנחה הלאומי אינן מספיקות וצריך להגיש לנו בקשה רשמית עם מפרטים טכניים וכל הפרטים כדי שנוכל לשקול את החלופות האלה בצורה רצינית, אחראית ויסודית.

<ישראל דנציגר: רק לשים שקף אחד שמתאר אותן, זה לא מספיק.

<ישראל דנציגר: דיברתי מספר פעמים עם מנכ"ל החברה נדב שחר, גם אתמול ב-10:00 בלילה חזרתי בפניו על הדרישה הזאת, שיגיש לי את החלופות האלה בצורה יסודית כדי שאני אוכל לבחון אותן.

<ישראל דנציגר: עד לרגע זה, לפני שנכנסתי לוועדה, הדבר הזה לא קרה.

<קריאה: בינתיים עוצרים את החברים שמוציאים לחמים ואוכל לילדים שלהם, ואתם כאן מעבירים מאחד לשני.

<קריאה: זה האוכל לילדים שלנו.

<קריאה: אתם מבינים מה זה לסגור מפעל בדרום?

<קריאה: יש למישהו מושג?

ירון מזוז: בדרום?

<קריאה: בערד.

<קריאה: אין לאף אחד מושג.

<קריאה: אתם לא מבינים.

<קריאה: אתם מדברים ואתם לא מבינים מה זה לסגור מפעל בדרום ומה זה לילדים שלנו שיהיו רעבים לאוכל.

<קריאה: אף אחד לא מבין את זה.

<קריאה: החברים שלי נעצרים בחוץ ואין מה לעשות כאן.

אלי אלאלוף: אדוני, תירגע.

אלי אלאלוף: היום אתם אחראים על המפעל גם כשהוא ייסגר?

<ישראל דנציגר: אם מישהו מתעשיית הדשנים, מישהו שמשתמש באמוניה או חיפה כימיקלים - - -

אלי אלאלוף: המפעל של האמוניה.

<ישראל דנציגר: הם מפעילים את המכל ולכן הם אחראים.

אלי אלאלוף: כשסוגרים אותו, הם ממשיכים להיות אחראים על המפעל.

<ישראל דנציגר: על המפעל הם אחראים אבל אין מכל.

מיקי רוזנטל: למה אתם מבקשים שיביאו לכם חלופות?

מיקי רוזנטל: למה אתם לא יוזמים?

מיקי רוזנטל: הרי זה לא איזה טיל שנפל פתאום.

<ישראל דנציגר: ברשותך, אני לא אכנס לפרטים אבל היחידים שנתנו זמן היערכות למשק בשביל הצרכים החיוניים עליהם אתה מדבר – שדרך אגב, הם קטנים ויכולים להיפתר ביבוא של איזוטנקים – זה המשרד להגנת הסביבה.

<ישראל דנציגר: לצערי לא משרד הכלכלה ולא משרד האוצר אמר את דברו בנושא הזה.

<ישראל דנציגר: תסתכל על התגובה לבית המשפט שניתנה אתמול.

<ישראל דנציגר: היחיד שאמר שהמשק צריך עד ה-1 ביוני, זה המשרד להגנת הסביבה.

מיקי רוזנטל: התכוונתי לממשלה.

מיקי רוזנטל: חס וחלילה לא למשרד.

מיכל בירן: בדרך כלל יש לי המון טענות אבל דווקא נראה שהמשרד עשה לא מעט.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם בממשלה עשו ישיבה משולשת של משרד הכלכלה, האוצר והגנת הסביבה.

<ישראל דנציגר: לא.

<קריאה: את לא מאמינה למה שאת שומעת.

אורלי לוי אבקסיס: לחלוטין לא, בהתחשב בכך שאנחנו מייצאים 2.8 מיליארד שקלים בשנה וזה בעצם היצואן מספר שתיים בעולם.

אורלי לוי אבקסיס: אולי מישהו רוצה לעשות מניפולציה על איזה שהן מניות.

אילן גילאון: את עולה חדשה?

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שסוגרים את זה, המניות של החקלאות, כל מה שקשור לחקלאות, עולות בצורה מטורפת.

אילן גילאון: העובדים הם בני ערובה.

אורלי לוי אבקסיס: מעבר לעניין של העובדים, יש כאן חלם כלכלי.

אורלי לוי אבקסיס: איפה הפקידים הבכירים של האוצר ואיפה משרד הכלכלה?

אורלי לוי אבקסיס: הם צריכים לתת את הדין.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

<ישראל דנציגר: חברת הכנסת אורלי לוי, אנחנו כינסנו מספר ישיבות, כולל המנחה הלאומי.

<ישראל דנציגר: אנחנו אמרנו את דברנו בצורה מאוד ברורה.

אורלי לוי אבקסיס: יצוא, זה עניין של משרד האוצר.

<ישראל דנציגר: אין לי מה להוסיף מעבר לתחום סמכותי.

מיקי רוזנטל: המצב עגום.

<ישראל דנציגר: בואו נדבר על חלופות.

<ישראל דנציגר: יש חלופות של יבוא אמוניה באמצעות אניות קטנות יותר, שיביאו אל המכל ולשמור מלאי נמוך יותר במכל.

<ישראל דנציגר: לא קיבלנו עדיין פירוט אבל מהערכה ראשונית שלנו, נראה שהדבר הזה לא מוריד את הסיכון וכנראה לא יעבור את הסף.

<ישראל דנציגר: יש חלופה של הזרמה ישירה.

אורלי לוי אבקסיס: איזו חלופה פסלת?

<קריאה: יבוא בכמויות קטנות.

<ישראל דנציגר: לא פסלתי כלום.

<ישראל דנציגר: אני אומר שאנחנו נבחן כל חלופה כשהיא תבוא במפורט.

<ישראל דנציגר: נראה לנו על פניו, לפני שבחנו לעומק, שלהשאיר את המכל ברף נמוך ולהביא אניות קטנות, יכול להיות שזה אפילו מגביר את הסיכון.

<ישראל דנציגר: אני לא יודע.

<ישראל דנציגר: לא בחנו את זה לפני שקיבלנו את הפרטים המדויקים.

אילן גילאון: תן לי לעזור לך.

אילן גילאון: אנחנו מקבלים כעובדה מוגמרת את ריקון המפעל ועכשיו תגיד לנו איך לא סוגרים את המפעל ומי יכול להפעיל אותו אם לא מי שצריך להפעיל אותו.

אילן גילאון: זה מה שמעניין אותנו.

אלי אלאלוף: אני אהיה יותר ספציפי.

אלי אלאלוף: יש לכם התייחסות לנושא של העובדים?

אלי אלאלוף: לשם כך התכנסנו ולא כדי לדאוג לייצור העתידי.

אלי אלאלוף: אותי זה לא מעניין.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': זה דיון על העובדים.

אלי אלאלוף: אם ניכנס לכל סיפור הייצור של האמוניה, יצואו, מטרותיו וכולי, לא דנו בדבר היחיד שמעניין את הוועדה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: צודק.

אלי אלאלוף: אנחנו מדברים על התעסוקה של העובדים.

אלי אלאלוף: העתיד שלהם.

אלי אלאלוף: אם יש לך התייחסות לזה, בבקשה.

<ישראל דנציגר: חברים, אני חייב להעמיד אתכם על טעותכם.

<ישראל דנציגר: ברשותך.

<ישראל דנציגר: בלי אמוניה במשק, אין עבודה לעובדים כי העובדים נסמכים רק על האמוניה.

אלי אלאלוף: השאלה היא מה עושים עם העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: לכן צריך אמוניה.

יעל כהן-פארן: יש חלופה שהיא לא אמוניה.

יעל כהן-פארן: לאמוניה יש תחליף.

יעל כהן-פארן: למה להשתמש בחומר מסוכן כשאפשר להשתמש בחומר אחר?

אלי אלאלוף: יעל, את מפריעה.

יעל כהן-פארן: למה אתה לא מעלה את זה?

<ישראל דנציגר: אני אעלה הכול.

<ישראל דנציגר: יש 11 חלופות.

אילן גילאון: אל תעלה הכול.

אילן גילאון: תעלה רק מה שיכול לגרום לכך שהמפעל לא ייסגר.

<ישראל דנציגר: חברים, יש עוד חלופה וזה נושא של יבוא של איזוטנקים באניות.

<ישראל דנציגר: אנחנו נקבל את הפרטים ונבדוק האם זה לא מעלה את הסיכון יותר במדינת ישראל, שיתרוצצו אותם איזוטנקים.

אלי אלאלוף: האם היבוא הוא טוב לעובדים?

<ישראל דנציגר: ברגע שיש איזוטנקים, יש עבודה לעובדים.

<ישראל דנציגר: כל מה שאני אומר כאן, אם הוא יקרה, הוא טוב לעובדים.

<ישראל דנציגר: זאת הנחת העבודה.

<ישראל דנציגר: יש חלופה נוספת שנבחנה לעומק, לא תפקידנו, וזה נושא של היבוא מירדן.

<ישראל דנציגר: הנושא של יבוא מירדן, כמעט מוכן לפעולה.

<ישראל דנציגר: כרגע זה עומד על כך שזה נעצר על ידי המלך.

<ישראל דנציגר: יש בן אדם אחד במדינת ישראל שיכול לפתור את זה וזה ראש הממשלה.

<ישראל דנציגר: הוא מודע לזה, הוא מכיר את הפרטים, משרדו מכיר את זה, משרדו מכיר לעומק את הנושא הזה.

שלי יחימוביץ': זה פתיר?

<בני ביטון: כן.

<בני ביטון: אני אתייחס לזה.

<בני ביטון: הייתה לי שיחה עם ראש הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: וזה לא מסוכן כמו העברה של האיזוטנקים עליהם דיברת?

<ישראל דנציגר: זה פחות מסוכן.

<בני ביטון: פחות מסוכן.

<ישראל דנציגר: בכל הדברים האלה יש סכנות.

אורלי לוי אבקסיס: בגלל שאלה כבישים פריפריאליים, באזורים פחות הומים?

<ישראל דנציגר: לא.

אורלי לוי אבקסיס: איזו סכנה?

אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה להבין מה הסיכון שמצד אחד יש אפשרות להוביל את זה מירדן ומצד שני אין אפשרות להוביל את זה מהמקומות האחרים.

<רומי אבן דנן: אין מכל אמוניה בדרך.

<ישראל דנציגר: כמות המשאיות שלך לא גדלה ואין לך פריקה מאניה.

<ישראל דנציגר: פריקה מאניה היא מסוכנת.

<ישראל דנציגר: ברגע שעשית את הדבר הזה, הורדת את הסיכון.

<ישראל דנציגר: אלה הדברים שאפשר לעשות מיד.

<ישראל דנציגר: אם גורמי הממשלה – האוצר, כלכלה, ראש הממשלה – יצליחו לפתור אותם, יש פתרונות.

<ישראל דנציגר: מה שחברת הכנסת יעל כהן פארן דיברה עליו, יש פתרונות שייקח בערך שנה להיערך אליהן.

<ישראל דנציגר: האחד, ייצור מחנקה זרחתית, ייצור מאוריאה, הורדת אנייה בלב ים וצינור שיובל ממנה.

<ישראל דנציגר: כל הדברים האלה ידרשו היערכות, הקמת מערכי יבוא, מפעלים שייקחו בין שנה לשנה וחצי ולכן לא ציינתי אותם כי הם בטווח הזמן הבינוני ולא המיידי.

<ישראל דנציגר: אלה בסופו של דבר הדברים שמולם אנחנו עומדים.

<ישראל דנציגר: יועילו החברות להגיש לנו בצורה מפורטת את החלופות שהן רוצות להפעיל, נבחן אותן ונגיד כן או לא.

<ישראל דנציגר: יועילו האמונים על כך במשרדי הממשלה לפעול ולסייע למפעלים ליישם את אותן חלופות, נשמח מאוד שלא יפוטר עובד אחד במדינת ישראל.

<ישראל דנציגר: זו מטרתנו.

אלי אלאלוף: מישהו מחיפה כימיקלים רוצה להתייחס?

<שרון אייל: אני עובדת בחיפה כימיקלית כמעט עשרים שנים.

<שרון אייל: אני עובדת במפעל הדרומי כמעט מיום הקמתו.

<שרון אייל: התחלתי כסטודנטית וכיום אני מנכ"לית של חיפה כימיקלים דרום.

שלי יחימוביץ': נדב שחר הוא המנכ"ל הכללי?

<שרון אייל: הוא המנכ"ל של כל הקבוצה.

<שרון אייל: קצת לספר על המפעל כי אנחנו מדברים על העובדים ואני חושבת שבאמת זה הנושא שהוא אולי החשוב ביותר.

<שרון אייל: אנחנו מעסיקים – ואני מדברת על המפעל שלנו – בהעסקה ישירה ועקיפה מאות עובדים שכולם מגיעים מהפריפריה, מדימונה, מערד, מירוחם וגם מבאר שבע.

<שרון אייל: אנחנו מעסיקים בני מיעוטים גם בתפקידי ניהול ובתעודה ההנדסית הניהולית שלנו יש חמישים אחוזים נשים.

<שרון אייל: תעשייה בעיניים שלי, ובטח תעשייה כבדה, היא כמעט ציונות, בטח כשזה מגיע למקומות כמו הפריפריה.

<שרון אייל: תעשייה היא כוח מניע אדיר, מעסיקה כמות ענקית של עובדים שעובדים מאוד מאוד קשה.

<שרון אייל: המפעל שלנו, אבל גם המפעל בצפון, אלה מפעלים שעובדים 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, 365 ימים בשנה.

<שרון אייל: בשנת 2016 הוצאנו סחורות בלמעלה משניים וחצי מיליארד שקלים.

<שרון אייל: חיפה כימיקלים היא חברה מצליחה כבר חמישים שנים.

<שרון אייל: היא התחילה מפטנט ישראלי.

<שרון אייל: אני מייצגת את ההנהלה אבל כנראה, אולי בגלל הזמן, אני בעיקר מייצגת את העובדים.

<שרון אייל: יכול להיות שנעשו טעויות, אני בטוחה שגם מצד הממשלה וגם מצד הנהלת החברה, אבל כרגע זה כנראה לא משנה כי צריך לתת פתרון ופתרון צריך להיות פתרון לעכשיו.

<שרון אייל: אנחנו לא יכולים לעצור את החברה.

<שרון אייל: כל הסיסמאות האלה שאומרים העיקר הם העובדים, זה לא עוזר לנו.

<שרון אייל: המפעל בצפון כמו המפעל בדרום הוא מפעל שהליבה שלו הוא שלושה מפעלים שעובדים בטור.

<שרון אייל: המפעלים האלה עובדים אחד אחרי השני.

<שרון אייל: חומרי הגלם העיקריים שלהם הם אמוניה ואשלג.

<שרון אייל: בלי אמוניה המפעלים האלה לא יוכלו לייצר, לא יום ולא יומיים, ואז שני המפעלים, צפון ודרום, סוגרים ומדוממים את המפעלים האלה.

<שרון אייל: אפשר לדומם לתקופה מאוד קצרה, אבל ברגע שמדוממים לתקופה ארוכה, הנזק גם מבחינת העובדים - - -

מיכל בירן: אתם פשוט עושים סוג של נוהל שכן לעובדים.

מיכל בירן: אני פשוט בהלם ממה שאת אומרת.

מיכל בירן: אתם פשוט משתמשים בהם כמגן אנושי לחוסר האחריות שלכם.

מיכל בירן: את מאוד נחמדה, אבל ההנהלה גילתה חוסר אחריות ועכשיו משתמשים בעובדים באופן לא הגון.

מיכל בירן: פשוט נוהל שכן.

מיכל בירן: אני מצטערת.

<שרון אייל: אם מחפשים את האשם, אין לי בעיה להגיד שאני אשם.

מיכל בירן: כן.

<שרון אייל: אבל זה לא יעזור לעובדים.

יעל כהן-פארן: אתם יצרתם את הבעיה.

יעל כהן-פארן: נתנו לכם מספיק זמן להיערך.

ירון מזוז: ההנהלה אשמה.

מיקי רוזנטל: בואו לא נדון בעבר.

מיקי רוזנטל: בואו נדבר על העובדים.

ירון מזוז: ההנהלה אשמה.

ירון מזוז: נדב שחר.

אלי אלאלוף: סגן השר, זאת לא צורה.

אלי אלאלוף: אני מבקש.

אלי אלאלוף: יעל, זאת פעם שנייה שאני קורא לך.

אלי אלאלוף: עוד לא לסדר אבל קורא לך.

מאיר כהן: יש הזדמנות אחרת אבל לא עכשיו.

מאיר כהן: זה לא מקדם אותנו לשום מקום.

יעל כהן-פארן: אבל הם צריכים לעשות משהו.

מאיר כהן: אני יודע.

מאיר כהן: הם אמורים לתת חלופות.

אלי אלאלוף: בבקשה, תסיימי את דבריך.

<שרון אייל: אני רוצה להסביר.

<שרון אייל: נכון שהמכרז נכשל והוא נכשל בנובמבר ואכן הוא נכשל בגלל מחירי גז ומחירי אמוניה.

<שרון אייל: אנחנו מוכנים כבר עכשיו לצאת מכאן ולחתום על כל ההצעות שאמרתם, של ה-720 מיליון שקלים כסיוע.

<שרון אייל: אנחנו לא מכירים את המספרים האלה.

<ישראל דנציגר: ב-1 לפברואר, עת הייתם צריכים להסכים, לא הסכמתם וזה ממש חבל.

אילן גילאון: בסדר, אבל עכשיו הם רוצים להסכים.

ירון מזוז: כל השקרים וכל דברי הבלע.

ירון מזוז: רוצים להשתמש בעובדים.

<שרון אייל: לא, אני לא רוצה להשתמש בעובדים.

אלי אלאלוף: שמענו פעם ראשונה משהו בקשר לפתרון.

אלי אלאלוף: תנו לה לדבר.

אלי אלאלוף: תנו לה לסיים את דבריה.

אלי אלאלוף: אני מבקש, אף אחד לא יפריע לך.

אלי אלאלוף: מעכשיו אני מתחיל להוציא גם חברי כנסת וגם סגן שר.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה אני אעשה תקדים בהיסטוריה.

<שרון אייל: המדינה קיבלה החלטה לסגור את המפעל.

<שרון אייל: דרך אגב, המכרז המקורי, ההחלטה הייתה שיצא מכרז, הוא היה אמור להיסגר ב-2016 וכחלק מהמכרז המפעל או המסוף היה צריך להמשיך לעבוד עד 2020 או 2021, עד לסיום מאה אלף טון האמוניה.

אלי אלאלוף: עכשיו יש החלטת בית משפט.

<שרון אייל: עכשיו יש החלטה ואנחנו מכבדים אותה.

אלי אלאלוף: מה העמדה שלכם היום?

<שרון אייל: הגשנו עשר חלופות.

<שרון אייל: לטווח הארוך ברור לנו שצריך להיות מפעל.

<שרון אייל: לטווח המיידי, אנחנו צריכים חלופות - - -

אלי אלאלוף: הגשתם?

<שרון אייל: כן.

אלי אלאלוף: למי?

<שרון אייל: הגשנו חלופות.

אלי אלאלוף: באנו להבין.

<שרון אייל: אני אסביר.

<שרון אייל: הגשנו חלופות.

<שרון אייל: היה דיון במסגרת המתווה הלאומי והוחלט להתקדם עם חמש.

<שרון אייל: קיבלנו אישור להגיש עד אמצע אפריל את כל הפרשות הטכניות כולל הסיכונים והזמינות.

<שרון אייל: אנחנו מגישים את זה היום, הרבה לפני אמצע אפריל.

<שרון אייל: יהיה את כל החומר.

<שרון אייל: מה שאני מבקשת, בגלל שמדובר כאן בעובדים, ב-3,000 עובדים, מספר שלא מתקבל על הדעת, 1,500 עובדים, אלה אנשים שאנחנו מכירים אותם עשרים שנים.

<שרון אייל: בשבילנו זאת סיטואציה שכמעט בלתי אפשרית.

<שרון אייל: אני מבקשת, אנחנו נגיש היום את כל החלופות ברמה הכי יסודית שאפשר.

<שרון אייל: אני מבקשת, כמה שיותר מהר לשבת, לקרוא לנו.

<שרון אייל: אם צריך לעשות דיון, אנחנו נעשה דיון.

<שרון אייל: אין לנו שום מטרה להתנהל על גב העובדים.

<שרון אייל: הסיוט הכי גדול שלי ושל מי שהקים את המפעל בדרום הוא לסגור את המפעל הזה.

<שרון אייל: אני לא רוצה להיות בסיטואציה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אף פעם לא חשבתם שתגיעו לנקודה הזאת?

<שרון אייל: שוב, יכול להיות שחשבו ויכול להיות שלא חשבו.

<שרון אייל: המכרז נכשל בנובמבר.

<קריאה: אם אתם לא מסוגלים, ילאימו אתכם.

אלי אלאלוף: אני מבקש מראש העיר דימונה, ידידי בני ביטון.

אלי אלאלוף: אחריו ידבר ראש עיריית ערד ואחריו חברי הכנסת ולנציגי העובדים.

<בני ביטון: אדוני היושב ראש, קודם כל אני רוצה להודות לך וגם לקולגה שלי, למאיר כהן, לשעבר ראש עיריית דימונה, על שיזמתם דיון כל כך חשוב.

<בני ביטון: אני מתבייש שאני שומע את הדיון הזה ואני כבר קרוב לחודש מתעסק יחד עם האדון שיושב כאן לידי, יחד עם כל העובדים, יחד עם כל השרים והגעתי לראש הממשלה ועצרתי את ישיבת הממשלה ביום חמישי יחד עם יהודה שישב אתי בלשכת ראש הממשלה.

<בני ביטון: אני חייב לציין כאן לטובה את השר זאב אלקין שלא נמצא אתנו כאן.

<בני ביטון: באמת, המשרד להגנת הסביבה מוכן ללכת לקראת כל הסיפור הזה אבל לצערי הרב אני אומר שאתם אשמים.

<בני ביטון: הנהלת חיפה כימיקלים אשמה.

<בני ביטון: לקחתם את העובדים שלכם כבני ערובה ושום דבר לא יעזור לכם.

<בני ביטון: ישבתי גם עם ראש הממשלה, גם עם זאב אלקין , גם עם אלי כהן וגם עם שר האוצר.

<בני ביטון: אדוני היושב ראש, לטווח הרחוק יש פתרון.

<בני ביטון: יש פתרון ממשרד האוצר.

<בני ביטון: היה מכרז שלא היה מכרז טוב וצריך להגיד את זה, שמדינת ישראל לא שמה מספיק כסף.

<בני ביטון: 26 אחוזים, לא מספיק.

<בני ביטון: כל יזם שרוצה להקים מפעל יכול לקבל באופן אוטומטי 26 אחוזים להקמת מפעל.

<בני ביטון: זה לא מספיק.

<בני ביטון: כחלון יחד עם המנכ"ל שלו אמר לי שהם מוכנים להגדיל את המענק.

<בני ביטון: הנה, אני אומר את זה בפעם הראשונה.

מאיר כהן: אגב, המפעל רוצה ארבעים אחוזים.

<בני ביטון: נכון.

<בני ביטון: 14 אחוזים, מדובר על 150 מיליון שקלים, אם אתם רוצים לדבר על נתונים ומספרים.

<בני ביטון: אני לא מדבר על הטווח הרחוק.

<בני ביטון: אני מדבר כרגע על מה אנחנו עושים מחר בבוקר.

<בני ביטון: העובדים נמצאים שם ונעצרים שם.

<בני ביטון: לא יעזור לאף אחד, אדוני היושב ראש, צריכה להתקבל החלטה ביחד לגבי החלופות שאמר כאן המנכ"ל.

<בני ביטון: אני אגיד את החלופה שהיא קשה מבחינה מדינית.

<בני ביטון: הייתי מעורב בה ודיברתי גם עם שגרירת ירדן וגם עם סגנית שרת החוץ בנושא ירדן.

<בני ביטון: זאת לא בעיה קלה.

<בני ביטון: ראש הממשלה יגיע מסין והתחייב ביום ראשון יחד עם אלי כהן, איך שהם נחתו בסין, הוא התקשר אלי, גם אלי כהן, ואמר שאנחנו נכניס את ראש הממשלה ונערב אותו בקטע הזה, אבל אני לא רואה את זה במיידי.

<בני ביטון: זו החלופה הטובה ביותר, ירדן, והמהירה ביותר שאפשר לבצע אותה מחר בבוקר.

<בני ביטון: החלופה השנייה, איזוטנקים והאניות הקטנות.

<בני ביטון: אדוני מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, זאת חלופה טובה, זאת חלופה מיידית, זאת חלופה שאנחנו צריכים לתת אתה פתרון מיידי.

<בני ביטון: עד שנקים את מפעל האמוניה, ייקח בין שנתיים לשלוש שנים.

<בני ביטון: צריך להסתכל לעובדים בעיניים ולהגיד להם.

<בני ביטון: רבותיי, דימונה נמצאת באחת מהתקופות היפות שלה.

<בני ביטון: אני אומר לכם שבשלוש שנים בניתי שמונה מפעלים חדשים, הוספתי אלף מקומות עבודה.

<בני ביטון: אנחנו בונים 21 אלף יחידות דיור.

<בני ביטון: אין שתו לי, בכו לי, אכלו לי.

<בני ביטון: אנחנו נמצאים בהתפתחות אדירה.

<בני ביטון: לא יכול להיות שאחרי מה שעשינו בשלוש שנים, אנחנו נחזור לאבטלה.

<בני ביטון: היינו ב-16 אחוזים וירדנו בחמישים אחוזים.

<בני ביטון: מאיר התחיל בסיפור הזה של מיתוג העיר ואני ממשיך אחריך אדוני ראש העיר.

<בני ביטון: אנחנו לא מסכנים.

<בני ביטון: אנחנו מצוינים.

<בני ביטון: יש מערכת חינוך מצוינת בעיר הזאת, יש התפתחות אדירה גם בדימונה, גם בירוחם וגם בערד.

<בני ביטון: אני מבקש ממך אדוני היושב ראש, אתה גם חבר הקואליציה, אתה חבר של שר האוצר, אתה מהמפלגה שלו וגם של אלי כהן, ואני חבר הליכוד, ואני אומר שביחד נסיים את הביזיון הזה.

<בני ביטון: אנחנו לא נחזור לאחור.

<בני ביטון: אני מבקש שתושיב את כולם ביחד ויתקבלו החלטות ולומר איך אנחנו משאירים ונותנים לעובדים האלה פרנסה.

<בני ביטון: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ראש עיריית ערד.

<ניסן בן חמו: אני מצטרף לקריאה של חברי וידידי בני ביטון.

<ניסן בן חמו: האזור שלנו כולו באמת נמצא בתנופה ולא יכול להיות שעכשיו מהלכים אימים על העובדים ומשתמשים בהם.

<ניסן בן חמו: אני ישבתי כאן ואני חייב להגיד שהתביישתי.

<ניסן בן חמו: התביישתי לשמוע.

<ניסן בן חמו: זה לא משנה כבר מי אשם, הנהלה, ממשלה, כי בסוף יש את העובדים.

<ניסן בן חמו: אנחנו מדברים כאן על מאות עובדים ועל אלפי עובדים במעגל השני והשלישי ואסור לנו להגיע למצב הזה.

<ניסן בן חמו: אני מבקש מהוועדה הזאת שתהיה החלטה, הצעת החלטה אופרטיבית.

<ניסן בן חמו: שמענו כאן, יש קונצנזוס, כולם מסכימים אבל אין פתרון.

<ניסן בן חמו: צריך לצאת מכאן עם איזושהי הצעת החלטה שאומרת שתהיה בחינה אמיתית של חלופה לטווח הקצר.

<ניסן בן חמו: לגבי הטווח הארוך כולם מסכימים.

<ניסן בן חמו: מישור רותם זה בסדר.

<ניסן בן חמו: הכול בסדר.

<ניסן בן חמו: יבנו את המכרז אבל מה קורה בשנתיים הקרובות?

<ניסן בן חמו: חייבת לצאת מכאן הצעת החלטה שאומרת שיש פתרון לטווח הקצר לעובדים האלה ואחר כך נבוא חשבון עם האשמים.

<ניסן בן חמו: בעוד חמישה ימים נגמרת אספקת האמוניה למפעל והעובדים הולכים הביתה ואני ובני ומיכאל ורובי נצטרך להתמודד אתם ולא אתם.

<ניסן בן חמו: אני קורא כאן לכולם להצטרף לאמירה שמוצאים פתרון לטווח הקצר.

<ניסן בן חמו: שמענו שיש חלופות וצריך לבצע את זה.

מיכל בירן: כולם מצטרפים אבל זה כן משנה מי אשם כי זה מראה משהו על תום לב.

<ניסן בן חמו: אבל לא כאן.

<ניסן בן חמו: לא עכשיו .

מיכל בירן: זה לא במקום.

מיכל בירן: כולנו הגענו לכאן כדי למצוא פתרונות אבל זה כן משנה מי אשם וההנהלה אשמה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, כמו שאתה יודע אני קרובה לעובדי רשות השידור ונלחמת את מלחמתם אבל אני חייבת להגיד שאני חשה צרימה נוראית מזה שהגורל של עובדי רשות השידור, שהם יקרים ללבי, פותח את הכותרות הראשיות של העיתונים, כולם מתעסקים בזה, כל המערכת הפוליטית, ו-1,500 עובדים באמת לא מעניינים אף אחד.

שלי יחימוביץ': אלה עובדים סוג ב' לעומת עובדים סוג א'?

שלי יחימוביץ': לא שהם לא נפגעים חלילה, אבל משהו כאן משובש לחלוטין.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים כל הזמן על חלופה מסוכנת, לא חלופה מסוכנת, אבל חלופה מסוכנת זה 1,500 עובדים שהולכים הביתה.

שלי יחימוביץ': זאת החלופה הכי מסוכנת שיכולה להיות.

שלי יחימוביץ': הם מופקרים לחלוטין.

שלי יחימוביץ': העובדה שעכשיו יושבת כאן ועדה בהרכב מלא, זאת הפעם הראשונה שזה קורה וטוב שכך.

שלי יחימוביץ': אפשר גם לייצר איזון בין גורל העובדים לבין איכות סביבה והעובדה שמכל האמוניה סגור, היא עובדה מוגמרת וטוב שכך.

שלי יחימוביץ': פסק בית המשפט, פסקה הוועדה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אמנם הדברים נאמרו כאן בצורה בוטה, אבל אני מסכימה עם סגן השר.

שלי יחימוביץ': יש לנו כאן מנכ"ל מפעל, נדב שחר, שארבע שנים הוא יודע שהוא צריך למצוא פתרון והוא לא מוצא.

שלי יחימוביץ': למה הוא לא מוצא?

שלי יחימוביץ': כי הוא רוצה להגיע לדקה התשעים והוא רוצה להשתמש בבשר העובדים כבשר תותחים ודוחף אותם קדימה והוא משתמש בהם כקלף מיקוח כדי להיטיב את התנאים שלו.

שלי יחימוביץ': המכל הזה היה באמת תרנגולת שמטילה ביצי זהב.

שלי יחימוביץ': החלופות עכשיו הן פשוט קצת יותר יקרות.

שלי יחימוביץ': זה כל הסיפור.

מאיר כהן: ימשיכו להרוויח.

שלי יחימוביץ': ימשיכו להרוויח אבל ירוויחו פחות.

שלי יחימוביץ': הם מחזיקים, אני לא אגיד מדינה שלמה כי מדינה שלמה לא כל כך מתעסקת בזה, אבל הם מחזיקים 1,500 עובדים כבני ערובה.

אלי אלאלוף: זה מגעי ל-10,000 עובדים.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': אלה ספקים וכולי.

אלי אלאלוף: זה אזור שלם.

שלי יחימוביץ': כל החלופות שאנחנו מדברים עליהן, כמו שכבר נאמר כאן על הפער של השנתיים-שלוש הקרובות עד שתהיה החלופה שמקובלת על כולם וגם תביא שגשוג לדימונה ותייצר עוד מקומות עבודה, והאחריות חלה על שניים, גם על ההנהלה וגם על המדינה.

שלי יחימוביץ': אם יש שתי חלופות שכרגע נראות רציונאליות כמו האניות הקטנות וכמו ירדן, הן צריכות להיות לאלתר ואנחנו צריכים לצאת מכאן בתביעה מהממשלה ובתביעה מהבעלים ולא להרפות.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, אנחנו ערב חג, אנחנו עלולים להיות כאן עדים לעוד מהלך כמו שקרה ברשות השידור, של פתיחה וסגירה כי יכול להיות שזאת משאת נפשם של הבעלים לסגור את המפעלים עכשיו ולהגיד, מה לעשות, אין אמוניה, אין עבודה, לזרוק את כולם הביתה ואחר כך להביא עובדים בתנאים אחרים.

<שרון אייל: אי אפשר.

<שרון אייל: זה לא ריאלי.

<שרון אייל: אי אפשר לעשות את זה.

<שרון אייל: להכשיר עובדים לוקח לנו שנתיים-שלוש.

שלי יחימוביץ': אתם יכולים להיפטר מהעובדים האלה.

שלי יחימוביץ': אתם משתמשים בהם ואתם סוחרים בהם.

<שרון אייל: זה לא נכון.

שלי יחימוביץ': ארבע שנים ישבתם באפס מעשה.

<קריאה: היה מכרז שנכשל.

<קריאה: אנחנו משלמים את המחיר.

<קריאה: אנחנו, העובדים.

אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש.

שלי יחימוביץ': למרבה הצער, באמת למרבה הצער, בסוף חלק מהפתרון הוא העובדה שאנחנו נעשה כאן רעש ציבורי מאוד מאוד חזק.

שלי יחימוביץ': זה חלק מהפתרון.

שלי יחימוביץ': אין מה לעשות.

שלי יחימוביץ': כל עוד אתם נדחקים לכותרות האחוריות של העיתונים.

<בני ביטון: גם לא באחוריות.

שלי יחימוביץ': גם לא באחוריות.

שלי יחימוביץ': בכותרת ראשית רשות השידור והתאגיד וכלום עליכם.

<בני ביטון: כלום.

<בני ביטון: פחדו לשים את התמונה שלך ושלי ביחד והמבין יבין.

שלי יחימוביץ': חלק מאוד גדול מהקרוב הוא להשאיר את זה כל הזמן בכותרות.

שלי יחימוביץ': זה נשמע ציני.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת שאני אומרת את זה אבל זה העניין.

שלי יחימוביץ': לכן אדוני היושב ראש, אני מפצירה בך, בוא לא נרפה, בוא נצא מכאן בהודעה מאוד חדה ומאוד בוטה כולל אולטימטום לממשלה, כולל אולטימטום לבעלים, כי כולנו מתכנסים תחת הרצון העז שחס וחלילה - - -

אלי אלאלוף: הדיון הזה יכול היה להיות גם בוועדת הכלכלה אבל לא התקיים, גם בוועדת הפנים אבל לא התקיים וגם בוועדת הכספים שגם שם הוא לא התקיים.

שלי יחימוביץ': אתה צודק.

אלי אלאלוף: אני מודיע שאם צריך לקיים דיונים נוספים בפגרה, אני מתחייב לעשות זאת.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': כל יום.

אלי אלאלוף: אבל תנו להמשיך את הדיון.

אלי אלאלוף: טלי, בבקשה, כיוזמת הדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה אדוני היושב ראש, חבריי ראשי הרשויות, סגן השר, חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אכן יזמתי את הדיון במליאת הכנסת והתלבטתי מאוד חזק האם ללכת לוועדה או ללכת למליאה.

טלי פלוסקוב: אמרתי שיש שתי אופציות.

טלי פלוסקוב: במליאה יש מצב שכל המדינה שומעת אותנו, וזה מה שהיה חסר לנו בתחילת המאבק.

טלי פלוסקוב: אף אחד לא שמע על כך שיש בעיה, חוץ מהפלאפון שלי שמפוצץ בהודעות וכנראה לא רק שלי אלא של כל חברי הכנסת, אבל זה לא מספיק.

טלי פלוסקוב: המדינה לא צועקת.

טלי פלוסקוב: מהצד השני ידעתי שכאן בוועדה תהיה לכם אפשרות להביע את עמדתכם ולשמוע מה בכלל הולך כאן, מי אשם כאן, מה שאני פחות אוהבת בשלב זה לדבר על מי אשם.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כי אני חושבת שיש לנו היום מטרה משותפת.

אורלי לוי אבקסיס: למי אנחנו מפנים את הדברים?

אורלי לוי אבקסיס: אם זה לממשלה, אתם הזרוע של הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם חברי כנסת מהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אלא אם כן יש כתובת אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: למי אנחנו משמיעים?

טלי פלוסקוב: את מפריעה לי.

אורלי לוי אבקסיס: זאת נראית לי הצגה.

טלי פלוסקוב: אנחנו משמיעים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל למי?

אורלי לוי אבקסיס: מי אתם רוצים שישמע?

אורלי לוי אבקסיס: אם זה שר האוצר, תרימי לו טלפון.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת להמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי.

טלי פלוסקוב: אורלי, אני רוצה להגיד שלקחתי על עצמי אש ואת הולכת עכשיו ותופת אותי.

טלי פלוסקוב: על מה את מדברת?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא תוקפת.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת למי אנחנו רוצים להשמיע את הדברים.

טלי פלוסקוב: זה שהיום מתקיים כאן דיון.

אורלי לוי אבקסיס: זה שהאופוזיציה אומרת את זה, כי לנו אין קו ישיר לשר האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לקואליציה יש את הכלים.

אורלי לוי אבקסיס: תשתמשו בהם.

טלי פלוסקוב: מה את אומרת?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אמורים לבוא ולהעלות את זה לסדר היום.

אורלי לוי אבקסיס: אתם אמורים לספק את הפתרונות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יושבים על הנתונים, אתם יושבים על הכספים, הפתרונות בידיכם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כאופוזיציה יכולים לזעוק זעקות.

אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים לספק פתרונות.

אורלי לוי אבקסיס: נקודה.

טלי פלוסקוב: אורלי, את עושה טעות עכשיו.

טלי פלוסקוב: את מכוונת את הדיון לא למקום הנכון.

טלי פלוסקוב: את עושה עכשיו טעות.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי, אני מבקש.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה.

טלי פלוסקוב: אני אומרת שבעיני אנחנו צריכים עכשיו לאחד כוחות ולא להתחלק להנהלה ולעובדים, למרות שנכון שיש לנו על מי לכעוס.

טלי פלוסקוב: נכון, יש לנו על מי לכעוס.

טלי פלוסקוב: זה הצד שלכם.

טלי פלוסקוב: הצד השני הוא שאם אתם חושבים שהיום שר האוצר לא נמצא כאן או שר הכלכלה לא נמצא כאן, ולכן הם לא מודעים לבעיה, אתם טועים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל נמצא כאן מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה וסגן השר ואף אחד מהם לא הביא פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו לא ישבו אתם.

אלי אלאלוף: אל תתייחסי.

טלי פלוסקוב: אני לא רגילה לא להתייחס לחברי כנסת.

טלי פלוסקוב: זה לא סוד שנפגשתי עם שרון עוד לפני העלאת הנושא גם במליאה ושמעתי את החלופות שלכם.

טלי פלוסקוב: היום מאוד התאכזבתי לשמוע מסגן השר להגנת הסביבה שהם עדיין לא ראו את החלופות ולא הייתה להם אפשרות לשקול האם החלופה מתאימה או לא.

טלי פלוסקוב: זה לא מקובל עלי.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים עכשיו לרוץ ביחד, אין לנו אפילו דקה אחרי הישיבה, לכל הארגונים האלה וחבל שהגענו למצב כזה שאנחנו לא שקלנו את זה עוד לפני חודש וחודשיים.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת שאין היום שר בממשלה שלא מכיר בסוגיה הזאת ולא מכיר בבעיה הזאת ולא רוצה לעזור לכם, גם אם זה לא מופיע בכותרות הראשונות של העיתונים.

טלי פלוסקוב: איך למצוא פתרונות, אנחנו זקוקים כאן גם לעזרת ההנהלה.

טלי פלוסקוב: אתם צריכים עכשיו מהר להגיש את כל העבודות שלכם כדי שהממשלה תוכל לבצע בדיקה ולהחליט על איזו חלופה ללכת.

טלי פלוסקוב: אם אתם לא מגישים, אף אחד לא יעשה את זה במקומכם.

<שרון אייל: זה מוגש היום.

<שרון אייל: זה היה אמור להיות מוגש עד אמצע אפריל.

<קריאה: המשרד להגנת הסביבה מכיר את החלופות.

טלי פלוסקוב: הדבר האחרון.

טלי פלוסקוב: המשפט האחרון שאני רוצה להגיד זה לגבי הפגיעה בעובדים האלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו חווינו סגירת מפעלים בדרום.

טלי פלוסקוב: זאת מכה.

<קריאה: גם בצפון.

טלי פלוסקוב: אני מדברת על מקום בו אני חיה.

טלי פלוסקוב: הפצע שנשאר אחרי סגירת מפעל הוא פצע לשנים רבות קדימה.

טלי פלוסקוב: תסתכלו על הגיל של האנשים האלה.

טלי פלוסקוב: כאן אני אומרת משפט למדינה, מה שאמרתי גם לשר האוצר.

טלי פלוסקוב: הכסף שתצטרך להשקיע היום בזה שהמפעל הזה ימשיך לעבוד הוא כלום לעומת מה שתצטרך להשקיע כשהאנשים האלה יישארו בלי עבודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אליהו אלבז, יושב ראש ועד העובדים, בבקשה.

<אליהו אלבז: יושב ראש ועד עובדים חיפה כימיקלים צפון.

<אליהו אלבז: חבר'ה, מישהו כאן התבלבל.

<אליהו אלבז: תפנימו.

<אליהו אלבז: אני אומר לכם שזה צעד מתוכנן מראש.

<אליהו אלבז: אני לא רוצה להיות שבוי של ההנהלה.

<אליהו אלבז: אני לא רוצה להיות שבוי.

<אליהו אלבז: אני מפוטר לשעבר עם שישה ילדים, עשו עלי כבר סיבוב.

<אליהו אלבז: ארבעים שנים בחיפה כימיקלים ואני אראה לכם את התלוש.

<אליהו אלבז: שלא תתבלבלו, 6,200 שקלים.

<אליהו אלבז: הקטע הזה שיש חלופות, אני לא הולך לחדש לאדון המכובד הזה, קטונתי מלהגיד לך.

<אליהו אלבז: יש חלופות.

<אליהו אלבז: הבעיה היא היכן הכיס היותר עמוק אליו תיכנס היד.

<אליהו אלבז: המפעל מרוויח והוא ימשיך להרוויח.

<אליהו אלבז: אני אומר לכם שהוא ימשיך להרוויח גם אם הוא יוציא קצת כסף.

שלי יחימוביץ': פחות.

<אליהו אלבז: לא קרה כלום.

<אליהו אלבז: לא קרה שום דבר.

<אליהו אלבז: הוא ירוויח קצת פחות אבל תהיה כאן פרנסה לאנשים.

<אליהו אלבז: אתם כאן, חברי הכנסת המכובדים ו כל הוועדות, צריכים לדאוג שאם אתם הולכים לחתום ולתת לבעל הבית כסף, שזה יהיה מותנה בכך שלא יעבירו את המפעל, שלא יסגרו בצפון, כי גם באזור שלי מדברים.

<אליהו אלבז: אדוני מהדרום, מדימונה ומערד, גם אני בא מהצפון, אני בא מעכו, ואין הרבה מקומות עבודה בעכו.

<אליהו אלבז: אין בשלומי, אין בצור שלום, אין בביאליק ואנחנו לא חוגגים שם.

<אליהו אלבז: עובדים אתנו חבר'ה מטמרה עשרים ו-25 שנים ואין להם לאן ללכת.

<אליהו אלבז: אתם צריכים לדאוג שאם אתם נותנים שקל אחד, יהיה במשולש ממשלה, הנהלה ועובדים.

<אליהו אלבז: לא יזיזו אותנו הצידה.

<אליהו אלבז: אתם צריכים לשמור עלינו.

<אליהו אלבז: אני לא רוצה עוד פעם להיות מפוטר.

<אליהו אלבז: כבר הייתי בסרט הזה ויש עוד הרבה אנשים שהיו בו.

מיכל בירן: דיברת ממש לעניין.

<אליהו אלבז: רק לא להזניח אותנו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יהודה פרץ.

<אליהו אלבז: יהודה הלך לשחרר את העובדים שלו ואנחנו ביחד עם יהודה מודים לכל החברים.

<יעקב ברמי: אני אב שכול.

<יעקב ברמי: לפני ארבעה חודשים שכלתי את בני הבכור.

<יעקב ברמי: אני עובד בחיפה כימיקלים 15 שנים.

<יעקב ברמי: אני שומע את כל השיחות ביניכם.

<יעקב ברמי: מדברים על אמוניה.

<יעקב ברמי: ארבעים שנים המכל עבד והכול היה בסדר, פתאום קם איזה ג'וק אחד אצל ראש העיר שהחליט שלא צריך את המכל הזה.

<יעקב ברמי: לעזאזל המכל הזה.

<יעקב ברמי: ארבעים שנים הוא עובד.

יעל כהן-פארן: אל תיכנס לזה.

שלי יחימוביץ': מותר לו להגיד מה שהוא רוצה.

<יעקב ברמי: אני עובר טרגדיה שנייה.

<יעקב ברמי: אני לא יודע אם מישהו יקלוט אותי.

<יעקב ברמי: במפעל הזה החזיקו אותי כאב שכול.

<יעקב ברמי: אני לא מתפקד נפשית ולא גופנית וזה המקום היחיד שאני יכול להיעזר בו ולהמשיך קדימה בחיים.

<יעקב ברמי: אני שומע את כולכם מדברים וזה מאוד מרגש אותי שאתם מנסים לעזור אבל אני קם מחר בבוקר בוודאות שאין לי לאן לחזור.

<יעקב ברמי: אין לכם כרגע פתרונות.

<יעקב ברמי: אני יודע אני עוזב את הוועדה הזאת ולפני פסח אני מפוטר.

<יעקב ברמי: המכתבים מוכנים והם על השולחן ואתם מדברים על שטויות.

<יעקב ברמי: זה הקיום של החיים שלנו.

מאיר כהן: שרון, המכתבים מוכנים?

<יעקב ברמי: הם מוכנים.

<יעקב ברמי: אני אומר בוודאות.

מאיר כהן: אני רוצה לשמוע את שרון.

<קריאה: היא אומרת לא.

<יעקב ברמי: אני יודע בוודאות שאני הולך הביתה כי אין פתרון.

<יעקב ברמי: עד שתפעילו את הזמינות הזאת, ביום חמישי יסתיים כל המהלך לסגירת המכל ולהכניס אותו לאוורור כאשר בהתחלה ישביתו אותו.

<יעקב ברמי: זה יהיה תהליך ואז יוצאים לחופש כאשר מהחופש בטוח לא נחזור.

<יעקב ברמי: אנחנו נכנסנו לטרגדיה שנייה של החיים.

<יעקב ברמי: אצלי אישית, טרגדיה אישית.

<יעקב ברמי: אותי לא מעניינת ההנהלה אלא המדינה צריכה לספק לי את מקום העבודה.

<יעקב ברמי: פעם שנייה לא יקבלו אותי.

<יעקב ברמי: אני אהפוך להיות נטל על המדינה במקום שאני אשלם מס הכנסה.

<יעקב ברמי: אני מקבל 6,000 שקלים נטו.

<יעקב ברמי: הנה, אני לא משקר.

<יעקב ברמי: אני מפרנס שתי משפחות, את הבת שלי שנשארה בבית.

אלי אלאלוף: יעקב, תודה.

<אליהו אלבז: אדוני היושב ראש, ההנהלה הוציאה חומר החוצה.

<ניר יצחקי: המכתבים לא מוכנים ושום דבר לא מתוכנן.

<יעקב ברמי: אני הולך הביתה.

<יעקב ברמי: בוודאות.

אלי אלאלוף: עלתה כאן שאלה ואני מבקש התייחסות של סמנכ"ל כוח אדם.

אלי אלאלוף: יש מכתבי פיטורים בדרך?

<ניר יצחקי: הכוונה של חיפה כימיקלים היא לא לפטר אף אחד.

<ניר יצחקי: אנחנו רוצים להמשיך לעבוד.

<ניר יצחקי: המכתבים לא מוכנים, אין מכתבים, אין שום דבר.

<ניר יצחקי: אני רוצה להגיד משהו מאוד פשוט.

<ניר יצחקי: כבוד היושב ראש, אם יורשה לי עוד משפט.

<ניר יצחקי: משוואה פשוטה.

<ניר יצחקי: בלי אמוניה, אין חיפה כימיקלים.

<ניר יצחקי: זאת עובדה מוגמרת.

<ניר יצחקי: זאת לא שאלה ולא לדיון של אף אחד.

<ניר יצחקי: זאת עובדה.

<ניר יצחקי: החלופות הוגשו במנחה לאומי, היה לפני כן מכרז להקמת מפעל אמוניה שבסוף כשל והחברה חשבה ורצתה לקנות אמוניה מאותו מיזם שיוקם שלא הצליח בסופו של דבר.

<ניר יצחקי: לפני מספר חודשים נתקלנו בעניין הזה.

מיכל בירן: איך קרה שהוא נכשל?

<ניר יצחקי: אני לא יודע.

<ניר יצחקי: אני לא הייתי אחראי למכרז.

<ניר יצחקי: אני לא הוצאתי את המכרז.

<ניר יצחקי: מי שהוציא את המכרז, זאת המדינה.

<ניר יצחקי: אגב, החברה השקיעה - - -

<קריאה: למה לא ניגשתם למכרז?

אלי אלאלוף: חבר'ה, זה לא הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: למכרז הם לא רצו לגשת.

מיכל בירן: הם גם לא הסכימו להתחייב.

<ניר יצחקי: המכרז הוא של המדינה.

אלי אלאלוף: אם לא תאפשרו לאנשים להתבטא, לא תדעו ותצאו עם הידע המועט שהיה לכם לפני שנכנסתם.

אלי אלאלוף: תסיים בבקשה את דבריך.

<ניר יצחקי: כפי שאמרתי, היה מכרז שבסופו של דבר לא צלח.

<ניר יצחקי: זאת עובדה מוגמרת.

<ניר יצחקי: לכן לא הוקם מפעל אמוניה.

<ניר יצחקי: אנחנו נתקלנו בעובדה הזאת לפני מספר חודשים ואגב, החברה השקיעה מאה מיליון דולר שמר בני ביטון ציין שאנחנו מגדילים את התעסוקה בדרום.

<ניר יצחקי: חיפה כימיקלים דרום ששרון היא המנכ"לית של החברה שם, מספר העובדים גדל בשלושים אחוזים בארבע השנים האחרונות כאשר המכרז כשל.

<ניר יצחקי: אני לא חושב שזאת חברה שמשוועת למות ולא רוצה לא להעסיק עובדים או לפטר עובדים ולהכין את המכתבים בשביל מניפולציה.

<ניר יצחקי: כל העניין כאן הוא להמשיך לעבוד.

<ניר יצחקי: צריך חלופות, לקבוע דד ליין ולהמשיך לעבוד.

מיכל בירן: למה אתם לא רוצים לעבוד?

מיכל בירן: חשבתם שבזה שאתם משתמשים בעובדים ייתנו לכם להמשיך?

<ניר יצחקי: אנחנו לא משתמשים בעובדים.

מיכל בירן: אל תמרח אותנו.

אכרם חסון: חברים, אנחנו כבר שעה מקשיבים לכם.

אכרם חסון: בבקשה להקשיב לאנשים שבאו במיוחד ועזבו את הכול.

אכרם חסון: אני מהקואליציה ואני לא חבר בוועדה אבל מתוך כבוד והערכה באתי לכן כי אני אתכם ואני מבקש שתשמעו אותי עד הסוף.

אכרם חסון: אדוני היושב ראש, אני קודם כל מברך אותך ומברך את מאיר על הדיון החשוב הזה אבל אני רוצה להזכיר לך שאנחנו שנה שלמה מתעסקים עם מתקן האמוניה ום מפרץ חיפה.

אכרם חסון: אני כיושב ראש ועדת המשנה ביקרתי במפעל, ישבתי עם המנכ"ל, הייתי שם והזהרתי וראיתי דוחות משנת 2003 לפיהם המתקן הזה הוא מסוכן ואם יתפוצץ חס וחלילה, יקרה אסון גדול מאוד.

אכרם חסון: ישבנו עם מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה שעושה עבודת קודש ושמענו.

אכרם חסון: היחידים שלא רצו להקשיב ולא רצו לשמוע ולא רצו לנקוף אצבע ולעשות משהו, זאת הנהלת המפעל שניצלה את העובדים ושמה אותם בני ערובה במתכוון והיא זו שטרפדה את המכרז.

אכרם חסון: כאשר התחילו לדבר על המתקן אני הייתי אצל שר האוצר שאמר שיש 430 מיליון שקלים כדי להקים את המפעל ואם יחסר כסף ויש עוד בעיה לתת מענק, אנחנו נפתור את הבעיה.

אכרם חסון: אחרי שראה שמטרפדים את המכרז, הוא אמר שאנחנו לא נילחם אלא ניתן 720 מיליון שקלים.

אכרם חסון: ההנהלה הזאת פשוט ניצלה את המדינה שנים רבות, ניצלה את העובדים, קיבלה מאות מיליוני שקלים כתמיכה ממדינת ישראל והיום היא שמה לנו את העובדים מול העיניים כדי שישברו אותנו.

אכרם חסון: אין חוק.

אכרם חסון: אם היה חוק שברגע שמלכלכים או עושים בעיה ועושים סיבוב על האנשים הפשוטים האלה, היו מחזירים את כל המענקים והיו הולכים לבית המשפט, אם היינו אירופה, מדינה מתוקנת, ההנהלה הייתה נכנסת לכלא.

אכרם חסון: בגין מה שנעשה לאזרחים.

אכרם חסון: מה קורה לנו?

אכרם חסון: אנחנו באים לכאן וטוחנים מים.

אכרם חסון: אני מכבד, דיון מעולה, כל הכבוד, אבל השאלה מה אנחנו יכולים לעשות להנהלה הזאת שממשיכה להתעמר באנשים, ממשיכה לשים אותם מול העיניים שלנו.

אכרם חסון: אני ביום שישי, ביום המנוחה שלי, הבאתי את הנהלת העובדים אלי הביתה וישבנו אתה.

אכרם חסון: שלוש פעמים ישבתי בחודש האחרון.

אכרם חסון: לא יצאנו לכותרות כי אנחנו לא מכניסים כותרת לעיתון אלא מחפשים לפתור לכם את הבעיה אבל אתם הייתם צריכים להפגין מול ההנהלה, מול המנכ"ל ומול מועצת המנהלים של המפעל כי הם אלה שמתנהגים אתכם כחזירים.

אכרם חסון: כך הם מתנהלים אתכם.

אכרם חסון: אני הקשבתי לכם.

אכרם חסון: שלחו אתכם להפגין מול סגן השר, מול שר האוצר, אבל האנשים האלה עמדו לצדכם.

אורלי לוי אבקסיס: איפה היה יושב ראש ההסתדרות בכל הסיפור הזה?

אכרם חסון: אני לא עירבתי.

אכרם חסון: אני יודע מה אני עשיתי עם הוועדה שלי ומה עשיתי עם החברים האלה.

אכרם חסון: אני אומר לכם עוד פעם שלכם אסור לוותר.

אכרם חסון: אתם חייבים להיות מאוחדים.

אכרם חסון: אנחנו נעזור לכם ונהיה לצדכם.

אכרם חסון: אני לא רוצה להרחיב כי תאמינו לי שכואב הלב על מה שנעשה.

אכרם חסון: רק במדינה, ברפובליקת בננות, כמו אצלנו בארץ הדבר הזה קורה.

<גדי מרגלית: אני מנכ"ל עיריית חיפה.

<גדי מרגלית: אני רוצה להגיד שלושה דברים.

<גדי מרגלית: חיפה כימיקלים, תודה לאל, הוא מפעל שהוא בשוק הפרטי, מפעל פרטי שמעמיד את כל מדינת ישראל על קצות האצבעות שלה גם בכך שהוא שם את העובדים קדימה וגם בזה שהוא למעשה סיכן מיליון תושבים במפרץ חיפה במשך שנים.

<גדי מרגלית: דבר שני.

<גדי מרגלית: אני מזמין אתכם לקרוא את דוח המומחים שבית המשפט העליון קיבל אותו כדוח מוכר.

<גדי מרגלית: יש חלופות להביא אמוניה חוץ למכל.

<גדי מרגלית: תקראו מה כתוב שם.

<גדי מרגלית: אין שום סיבה לפטר עובד אחד.

<גדי מרגלית: אני רוצה לחזור למה שחברת הכנסת יחימוביץ אמרה ואמרה בצדק רב.

<גדי מרגלית: לא צריך לפטר עובד אחד.

<גדי מרגלית: במשך תקופה שהם מדברים על בניית מפעל ייצור חדש, שנתיים-שלוש, יש אפשרות להביא אמוניה בכמויות קטנות.

<גדי מרגלית: הזכירו איזוטנקים.

<גדי מרגלית: חס וחלילה לא באנייה.

<גדי מרגלית: אנייה יותר לא תביא אמוניה למדינת ישראל.

<גדי מרגלית: אפשר להביא איזוטנקים.

<גדי מרגלית: יש חלופות.

<גדי מרגלית: הם מחזיקים את העובדים שלהם כבני ערובה אבל לא צריך לפטר ולו עובד אחד, אלא הם במשך שלוש שנים ירוויחו קצת פחות.

<גדי מרגלית: המפעל הזה, ובאמת הוא מפעל מבורך לכלכלה הישראלית, עוסק בייצוא וצריך שיהיו כאן עוד הרבה מפעלים כאלה.

<גדי מרגלית: אבל אין שום סיבה שהמפעל הזה יפטר עכשיו עובדים.

<גדי מרגלית: הוא יכול לעבוד עם אמוניה מיובאת ואיזוטנקים ותקופה מסוימת ירוויח קצת פחות.

<גדי מרגלית: העובדים לא יכולים להיות כאן המגן האנושי.

אלי אלאלוף: אילן גילאון אחרון הדוברים מחברי הכנסת.

אלי אלאלוף: הבטחתי שאם יהיה צורך, נקיים דיון גם בפגרה.

<בני ביטון: אדוני היושב ראש, הדיון יצליח והחולה ימות.

<בני ביטון: אני יודע.

<בני ביטון: אני מכיר.

אלי אלאלוף: אתה רוצה שנשמע עוד פעם מה ששמענו?

<בני ביטון: בוא נקבל החלטות.

אלי אלאלוף: עוד לא סיכמתי.

אילן גילאון: אני ארצה להתחיל מהדברים של ראש עיריית דימונה כי יש לי חשש שלא ישראל, לא שרון ולא אלבז מחר בבוקר יהיו רגועים יותר ויוכלו לתת יותר טוב את העיניים עם הילדים שלהם.

אילן גילאון: צריך להבין ציר אחד שעובר כאן מעובדי רשות השידור לכימיקלים חיפה ואפילו למכללת הנגב, למכללת בן גוריון עליה דיברנו הבוקר.

אילן גילאון: זה מה שקורה, חברים, במקום שאנשים לא נחשבים לכלום, שהם פירורים על מפת שולחן.

אילן גילאון: ברור שיש כאן חטיפה של עובדים.

אילן גילאון: מי לא מבין את זה?

אילן גילאון: מה כל המכולות שאתם שכרתם שם, מאות מכולות כדי לאחסן בתוכן?

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים?

אילן גילאון: הרי זה ברור שזה סיבוב.

אילן גילאון: אדוני, הם לומדים את זה מהטובים ביותר משום שעיקרון של בני ערובה קיים בכל מקום.

אילן גילאון: זה הציר.

אילן גילאון: במקום שבנוי על עיקרון של מקסום רווחים וצמצום הוצאות, זה נגמר בהתעללות בבני אדם, בעובדים.

אילן גילאון: אני שמח מאוד שגם סגן השר אמר כאן שהזכות לעבוד היא עיקרון אבל אומר לנו כאן סגן השר צאו להפגין.

אילן גילאון: אני לא צריך ממשלה כדי לצאת להפגין, אני לא צריך בכלל להפגין, אני לא מאמין במאבק, אני מאמין בזכות של כל אחד לפרנס את עצמו ואת הילדים שלו בכבוד וזאת חובה של מדינה גם אם זה עולה לה כסף.

אילן גילאון: יש כאן שני אמצעים בלבד אדוני שאתם אפשר להציל את המצב.

אילן גילאון: שידע מי שרוצה לעשות סיבוב על העובדים כדי בעוד חודשיים לפתוח משהו אחר, שלא תהיה לו הרשאה לא לאמוניה אלא לייצר שמפו נגד קשקשים.

אילן גילאון: זה חייב להיות ברור מעכשיו.

אילן גילאון: הדבר השני.

אילן גילאון: אם הממשלה לוקחת אחריות, היא צריכה לדעת אולי היא בעצמה מפעילה את המקום הזה.

אילן גילאון: הייתה מזמן צריכה להיות רשת ביטחון בשלבי הביניים האלה.

אילן גילאון: פעם קראו לזה חדוות יצירה כשהיינו קטנים אבל היום לא משתמשים במושג הזה.

אילן גילאון: חדוות יצירה היא ביטחון תעסוקתי, זאת היכולת להתפרנס בכבוד ולא יותר מזה.

אילן גילאון: אז אתה גם אוהב את מקום העבודה שלך.

אילן גילאון: אני בכלל לא רוצה להיכנס לדיון על המכל.

אילן גילאון: לא המכל משנה.

אילן גילאון: החובה של המדינה משנה.

אילן גילאון: כאשר ממשלה אומרת לכם צאו להפגין, צאו להיאבק, אני אינני מאמין במאבק הזה.

אילן גילאון: אנחנו חיים במציאות שיותר אנשים כל הזמן מקבלים פחות ופחות אנשים כל הזמן מקבלים יותר.

אילן גילאון: הגרידיות והחמדנות היא החטא הגדול ביותר לפני הגניבה.

אילן גילאון: התכונה המכוערת ביותר של בני אדם.

אילן גילאון: זאת האטמוספרה, זאת האווירה אדוני, והיא מתחילה בראש הממשלה שמתנהל כמו פרות הבשן בתקופה מקראית ונגמרת בכל קריאייטיב שצריך לעשות יותר ויותר רווחים ולמקסם אותם על גב האנשים האחרים.

אילן גילאון: לכן העניין הזה הוא באחריות כוללת.

אילן גילאון: הוא יכול להיגמר בכך שיכול להיות שהממשלה מפעילה את זה והיא עושה פריזון על כל העובדים, אין יוצא ואין בא, ולא משנה כרגע מה יקרה בהמשך ואיזה שלבי מעבר יהיו.

אילן גילאון: אחרת, אני בהחלט חושש, עם כל הכבוד, שיש כאן סיבוב עם בני ערובה שהם בני ערובה קבועים, אלה שהם הכי חלשים, אלה שאין להם פה ואין להם מגן.

אילן גילאון: אל תתפתו לחשוב שהמצב שלכם שונה מזה של רשות השידור ומזה של מכללת בן גוריון ומזה של כל אותם אנשים שהם לא נספרים כאן.

אילן גילאון: ההבדל בגדול בתפיסות העולם במדינה הזאת הוא לא בין שמאל לבין ימין אלא בין מי שמסתכל על בני אדם כמטלה לאלה שמסתכלים עליהם כאמצעי.

אילן גילאון: מה ששולט היום בכיפה, אלה אנשים שמסתכלים על בני אדם רק כאינסטרומנטים, כאמצעי, והדבר הזה יכול להיגמר שם, בתוך העולם הלא רחוק מכאן, בו יש 120 כפתורים.

אילן גילאון: לכן הפתרון נמצא כאן והכסף נמצא כאן.

אילן גילאון: השאלה היא מהי האחריות שלנו.

אילן גילאון: אני איש ממשל ואני אומר שתפקידה של מדינה הוא לתת לאנשים מקום לפרנסה.

אילן גילאון: זה מה שהיא הבינה כשהיא הייתה מטומטמת ועשתה את כל השטויות שלה.

אילן גילאון: את הדבר הבסיסי הזה היא מאוד הבינה.

אילן גילאון: אדוני, לא מדובר באלף או ב-3,000 או ב-5,000 עובדים.

אילן גילאון: מדובר כאן בכל בן אדם, גבר או אישה, שבוכים בלילה ולא מסוגלים לתת עיניים עם הילדים שלהם.

אילן גילאון: מדובר באנשים בגיל חמישים ומעלה שלא ייכנסו לשום מקום עבודה והם כבר בטוחים שההוצאה לפועל תבוא לקחת להם את הרהיטים מהבית.

אילן גילאון: למי יש את האחריות הזאת?

אילן גילאון: מי ימצא את מפלס החרדה הזה?

אילן גילאון: זה מעמד חרדתי.

אילן גילאון: אנחנו מדינה חרדתית שמישהו מהתל בנו וזה מתחיל בראש, במדיניות של חלוקה.

אילן גילאון: עוני הוא תוצאה של חלוקה לא נכונה של עושר, לא של התגדרות בחברתיות.

אילן גילאון: אלה קשקושים ושטויות.

אילן גילאון: איך אתם מחלקים את האחריות, איך אתם מחלקים את העוגה.

אילן גילאון: סליחה אדוני שהארכתי.

אלי אלאלוף: אפשר היה להמשיך ולשמוע דברים מאוד מאוד מרתקים וחשובים אבל הזמן מאלץ אותנו לסיים את הדיון.

אלי אלאלוף: יש לנו דיון נוסף קשה, נושא של מגן דוד אדום וארגון ההצלה ולכן אני נאלץ לבקש מכם סליחה, מכל מי שרצה לדבר ולא הספיק.

אלי אלאלוף: בשם הוועדה אנחנו פונים לראש הממשלה לקיים בשבוע הבא דיון דחוף בהשתתפות השרים הרלוונטיים, דהיינו, אוצר, כלכלה, הגנת הסביבה והעבודה.

אלי אלאלוף: אני יודע ששם יש את הכוחות הנדרשים כדי למצוא את הפתרונות הטובים ויצאו עם החלטה מעשית, לא הצהרתית.

אלי אלאלוף: כך נאמר במכתב שלנו לראש הממשלה.

אלי אלאלוף: כימיקלים חיפה, לא תצאו בלי כלום.

אלי אלאלוף: הגיע הזמן שתגישו הצעות קונקרטיות שיהיו גם אמינות וגם יהיה ניתן ללמוד אותן, הצעות שאפשר להבין אותן ושגם מחייבות אתכם.

אלי אלאלוף: יש לי הרגשה, אחרי הדיון הזה, שבאמת התחמקתם מאחריות.

<קריאה: הם צריכים להתפטר.

<קריאה: הם לא עושים כלום.

אלי אלאלוף: אז מה הרווחת בזה שהם התפטרו?

אלי אלאלוף: חבר יקר, אני מכבד אותך, אבל אל תפריע.

אלי אלאלוף: אני חושב שכימיקלים חיפה חייבים לקחת אחריות גדולה יותר מכפי שמתועד עכשיו ולעשות כך שיהיו הצעות קונקרטיות שיגיעו למשרד להגנת הסביבה שאני חייב לציין לטובה גם מפני שישראל דנציגר הוא חבר שלי וגם בגלל שזה המשרד היחיד שעוד לקח אחריות למרות שיש תחומים הוא לא אחראי עליהם.

אלי אלאלוף: אני חושב שעל הממשלה לבחור על פי המלצות המומחים של המשרד את הדרכים הכי מקובלות כדי שמיידית יהיו פתרונות לעבודה של כל החברים שנמצאים היום במפעלים.

אלי אלאלוף: אסור לנו שאחד מהם ימצא את עצמו ללא עבודה ולו ליום אחד.

אלי אלאלוף: אני חושב שזאת תהיה פגיעה קשה.

אלי אלאלוף: הנקודה האחרונה.

אלי אלאלוף: אנחנו בהתייעצות עם החברים, עם מאיר וגם עם המשרדים הרלוונטיים, נקיים דיוני המשך ללא מגבלת מועד, אם בפגרה ואם אחרי הפגרה בתקווה שנבוא לכאן ונקבל מכל אחד בשורות טובות.

אלי אלאלוף: חג שמח.