ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 257, 2016-07-31 09:30

יעקב מרגי: זה המקום היחיד?

<קריאה: וקרית אונו.

יעקב מרגי: כי בוועדות אני שומע, אנחנו מצפים שבוועדות אומרים לנו דברי אמת.

יעקב מרגי: מה שאני למד מהוועדות זה שיש עוד - - -

<עליאן אלקרינאוי: אני אחראי כרגע על מה שאנחנו עושים, אבל כל אחד אומר - - -

<מיכל רביבו-שטיינר: העובדה שכל סטודנט לתואר שני עושה את זה וזה חובה.

<ליאת הלבץ: בקרית אונו זה גם.

<אתי גרובגלד: בוא נאמר מכללות ציבוריות.

<עליאן אלקרינאוי: מה שכן ייחודי לנו, אנחנו השנה קיבלנו פרס המועצה להשכלה גבוהה על מעורבות חברתית.

<אתי גרובגלד: זה אמת, יש לנו תעודה.

<עליאן אלקרינאוי: יש לנו תעודה והיה פרס, היה קצת כסף, אבל לא הכסף זה העניין, זה באמת מראה כמה זה חשוב לנו.

<עליאן אלקרינאוי: יש לנו גם בתהליך הזה קהילת סטודנטים, שאנחנו התחלנו השנה ובטח תתייחס לזה מיכל בהמשך.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו, גם חשוב לנו כל הנושא של קשרים בינלאומיים וקשרים אזוריים, פיתחנו וחתמנו על הרבה מאוד מזכרי הבנות, Memorandum Of Understanding, MOU, מה נקרא באנגלית, עם מספר מוסדות, גם בקנדה וגם בארצות הברית וגם עם טאיוואן לאחרונה, בתקווה שזה יביא לשיתופי פעולה בין חברי סגל לבין סטודנטים.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שזה בהחלט מאוד חשוב.

<עליאן אלקרינאוי: גם הקמנו קצת קשרים עם הירדנים, עם אוניברסיטת אל איסרא, אני לא יודע לאן זה יוביל, אבל זה אחר כך נראה.

<עליאן אלקרינאוי: כל מוסד, מעבר לדברים שתיארתי ולסוגיות של מצוינות בהוראה, מצוינות במחקר, שתיכף גם נשמע על זה, צריך לשים לעצמו גם אג'נדה.

<עליאן אלקרינאוי: באג'נדה שלנו אנחנו דיברנו על הנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות השונות שמרכיבות את החברה הישראלית.

<עליאן אלקרינאוי: אז הנגשת ההשכלה לאוכלוסיות, נקרא לזה המוחלשות או החלשות, במושגים של עבודה סוציאלית זה נקרא אוכלוסיות מוחלשות, שלא הצליחו להגיע למוסדות להשכלה גבוהה.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו שמנו לעצמנו למטרה, אני אשתמש במושגים שאני משתמש בכתיבה, שזה בעצם להגדיל את מספר הסטודנטים בעיקר מיישובי הפריפריה, אתיופים, חרדים, בדואים ואנשים של מה שנקרא הזדמנות שנייה, או אנשים שלא הצליחו להגיע למוסדות להשכלה גבוהה.

<עליאן אלקרינאוי: זה הנגשה של ההשכלה הגבוהה, שזה חלק מהאג'נדה שלנו, כולל אנשים בעלי צרכים מיוחדים, שאנחנו מנסים להנגיש את ההשכלה אליהם, אבל אנחנו יודעים דבר אחד, שגם הנושא של ההתמדה הוא מרכיב מאוד חשוב ולכן אנחנו מלווים את האנשים האלה על ידי סיוע אקדמי, סיוע כלכלי, ובעיניי זה מרכיב לא פחות חשוב לקדם מוסד אקדמי.

<עליאן אלקרינאוי: יש גם נושא לא פחות חשוב באג'נדה שלנו, הנושא של השיח הציבורי בחברה הישראלית, נושא של שונות ורב תרבותיות ששמנו לעצמנו למטרה כדי לקדם את זה בקרב הסטודנטים שלנו, בקרב הסגל שלנו.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו לא רק מדברים על זה ברמה של דיבורים, אלא אנחנו עושים את זה, זה חלק מתכניות הלימודים שלנו, זה חלק מהעשייה שלנו.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו גם עובדים בשיתוף פעולה עם אגודת הסטודנטים, שגם התחברו לנושא הזה.

<עליאן אלקרינאוי: זה מאוד חשוב לנו להגיע לחברה הישראלית ולהעביר מסרים.

<עליאן אלקרינאוי: במהלך ארבע השנים האלה יש לנו פיתוח אקדמי, שתיכף גם נשמע, אנחנו מאוד מאמינים בגישה האינטרדיסציפלינרית.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שמאוד חשוב שאנשים שלומדים חינוך ילמדו אנשים של מדעים וההיפך, לחשוף את הסטודנט לתפיסות וערכים קצת שונים.

<עליאן אלקרינאוי: מאוד חשוב לנו גם להגיע לשם ולכן אנחנו גם בפיתוח האקדמי שלנו השנה קיבלנו מספר לא מבוטל של תכניות.

<עליאן אלקרינאוי: הגישה שלנו היא גם להגיע לקהלים חדשים.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו דיברנו, אדוני יושב ראש הוועדה, לאו דווקא על אוכלוסיות בעלי צרכים מיוחדים, אוכלוסיות מוחלשות או אנשים שנמצאים בשוליים, אנחנו גם מאמינים במצוינות גם בהוראה שלנו ובמחקר שלנו ולכן יש לנו גם תכניות של מצוינות.

<עליאן אלקרינאוי: בשנה שעברה התחלנו תכנית של מורים ל-5 יחידות, של מצטיינים, בסיוע קרן טראמפ.

<עליאן אלקרינאוי: יש לנו גם את התכניות שלנו, יש לנו גם תכניות מעולות בפסיכולוגיה, במדעי החיים, והאפיון של הפערים שלנו שם אותנו באיזה שהוא מקום שאנחנו קצת שונים מכל המוסדות שמכשירים מורים במדינת ישראל וזו החשיפה של הסטודנטים שלנו לתכניות הקיימות.

<עליאן אלקרינאוי: לכן אני חושב שהמבנה שלנו הוא קצת שונה, הוא קצת גם מכבד אנשים ומקבל אנשים ומאוד חשוב לנו, וגם כשנפגשנו כמה פעמים, אני ואתה, דיברנו על איך בעצם אנחנו מאפשרים לקדם אוכלוסיות כמו האוכלוסייה החרדית.

<עליאן אלקרינאוי: אני באמת מאוד שמח שהשנה יצא לי להיפגש איתם, בן ציון הוא המדריך שלי כאן והמלווה, שעוזר לנו המון כדי להבין באמת מה קורה שם.

<עליאן אלקרינאוי: נפגשתי איתם וראיתי גברים ונשים שלומדים שם, בעיקר אימהות - - -

<אתי גרובגלד: בנפרד.

<עליאן אלקרינאוי: בנפרד, ברור, הוא יודע.

יעקב מרגי: בעיקר אימהות, זה בולט.

יעקב מרגי: אבל תדע לך, גם הגברים אבות.

<עליאן אלקרינאוי: אז אני בהחלט ככה התרשמתי לטובה מהשיחות שהיו לי עם נשים שם.

<עליאן אלקרינאוי: שאלתי את עצמי, אותה אמא הופכת בעצם להיות מודל חיקוי עבור הילדים שלה וגם הילדים ילמדו ויתפתחו.

<עליאן אלקרינאוי: אני מדבר כרגע כאיש אקדמי, לא חשוב לי אם ילמדו ליבה, או ילמדו בצורה כזו או אחרת, אני חושב שצריך לתת לאנשים הזדמנות.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שהחוקים והנהלים האלה, אנחנו יצרנו אותם וירשו לי אחרים, אני כרגע אדבר כפרופסור של האוניברסיטה, אני חושב שיש אנשים שהם נגד ההפרדה ויש אנשים שרואים בזה משהו שבאמת פוגע, אני חושב שמה שנעשה כאן, שההורים האלה יכולים להיות מודל לחיקוי ויכולים לשפר גם את ההכנסה של המשפחה, שיכולים לשפר את תפקוד המשפחה, בעיניי זה מרכיב מאוד חשוב.

<עליאן אלקרינאוי: ברור שאנחנו לא עושים הנחות, ואני אומר את זה בצורה מאוד גלויה.

<עליאן אלקרינאוי: ברגע שאנחנו אולי דיברנו על הנושא של הנגשת ההשכלה הגבוהה, אנחנו נותנים העדפה מתקנת, אבל ברגע שנכנסת לתוך המסגרת אתה צריך לעמוד בדרישות כמו כולם.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו משתדלים להשקיע בסטודנטים האלה שבאים מכל המגזרים, כולל המגזר החרדי, והם מצליחים להוציא ומשקיעים ובהחלט אנחנו גם רואים תוצאות חיוביות.

<עליאן אלקרינאוי: לכן אני חושב שצריך ללכת לקראת החברה הזאת.

<עליאן אלקרינאוי: הרבה מאוד שנים, אני לא מגזרי ואני לא רוצה להיות מגזרי, אני מסתכל על כלל החברה הישראלית וכלל המרכיבים של החברה הישראלית ואני חושב שיש כאן נתח מאוד חשוב שלא בא לידי ביטוי באקדמיה, לצערי הרב, וגם ראיתי את הנשים האלה שלומדות, וגם הגברים, עד כמה שהם באמת רציניים ורוצים ללמוד ורוצים להתפתח.

<עליאן אלקרינאוי: השאלה היא עד כמה אנחנו נותנים להם במה.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שהמכללה האקדמית אחוה עשתה בקדנציה, שלי לפחות, כברת דרך מבחינת גם התנהלות פנימית, מבחינת פיתוח אקדמי, מבחינת קשרים בינלאומיים, ולא פחות חשוב, אני אומר את זה בקול רם, לא פחות חשוב היה לי חשוב להשפיע על השיח הציבורי במדינת ישראל.

<עליאן אלקרינאוי: אני לא יכול לראות אנשים מופלים לרעה, זה האופי שלי, מה אני יכול לעשות?

<עליאן אלקרינאוי: זה אני.

<עליאן אלקרינאוי: אני לא יכול לראות אנשים מודרים, אני לא יכול לראות אנשים ששמים אותם בשוליים.

<עליאן אלקרינאוי: לא יכול לראות דבר כזה.

<עליאן אלקרינאוי: אולי זה גם הקנדיות שלי, בין היתר.

<עליאן אלקרינאוי: ודבר שאני רואה, שאנחנו דוחקים אוכלוסיות כאלה ואחרות, זה מאוד מפריע לי ואני אמשיך לעזור איפה שאני אהיה כדי לקדם מגזרים שלא ניתנה להם הזדמנות.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שהנושא הזה ששמנו לעצמנו, כל הנושא של הנגשת ההשכלה הגבוהה, כולל לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, כולל לאנשים שהם נפגעי נפש או בעלי לקות אינטלקטואלית או פיזית כזו או אחרת.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שזה חלק מהאג'נדה שלנו ואני חושב שאנחנו הצלחנו בשנים האלה להעמיד את זה על סדר היום.

<עליאן אלקרינאוי: בזה אני אעצור ואני רק רוצה להגיד, גילוי נאות, אני מסיים את תפקידי בימים אלה כאן כנשיא המכללה האקדמית אחוה, אני חוזר לאוניברסיטת בן גוריון בנגב - - -

יעקב מרגי: אם הייתי יודע לא הייתי בא.

<עליאן אלקרינאוי: אין מה לעשות, זה חלק מהתהליך, אני חוזר לאוניברסיטת בן גוריון בנגב ואם אני אשאר באוניברסיטה, לעוד כמה שנים אני לא יודע, אני אמשיך להילחם למען האוכלוסיות השונות.

יעקב מרגי: ולעצמאותה של מכללת אחוה.

<עליאן אלקרינאוי: היא עצמאית.

<עליאן אלקרינאוי: אני נאמן לאיפה שאני נמצא.

<עליאן אלקרינאוי: הבית שלי זה אוניברסיטת בן גוריון בנגב ואני אמשיך לעזור לאחוה, כאמור, לאנשים הטובים, אני אמשיך לעזור איפה שאני יכול לעזור, אבל מי שלא יודע אני פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן גוריון בנגב, אני גם פרופסור באוניברסיטת ממוריאל שבקנדה ואני צריך להחליט כרגע איפה אני צריך להיות.

יעקב מרגי: מה שבטוח, בנגב.

<עליאן אלקרינאוי: אני איש הנגב, אני בהחלט אמשיך לעזור לנגב.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו שכנים, לא?

<עליאן אלקרינאוי: אז תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: את רוצה להגיד משהו, כבוד ראש המועצה?

<עליאן אלקרינאוי: יש לי שני ראשי רשויות, יש לי ברהט, אבל רוב הזמן אני מבלה אצלו.

<דרור שור: רהט זה אחיך, זה לא - - -

<עליאן אלקרינאוי: יצא ככה.

<דרור שור: אני רוצה, אל"ף, לברך אותך על הביקור, במיוחד שמגיע מושבניק אלינו זה כבוד גדול.

<דרור שור: המכללה, רציתי קצת לספר על ההיסטוריה של המכללה, אני לא אגיע לבריאת העולם, אבל לבריאת המכללה פחות או יותר בשנות ה-70, המועצה האזורית באר טוביה החליטה להקים מכללה, זו בעצם הייתה יוזמה של הממשלה, הם גם עד לא מזמן ניהלו אותה.

<קריאה: אני לימדתי שם בשנים האלה.

<דרור שור: גם לימדת שם, את רואה?

<דרור שור: אני חושב שזה היה רעיון מצוין ומהלך טוב ומל"ג וות"ת החליט באיזה שהוא שלב שנבחרי ציבור לא יכולים, או אנשי מועצה, וטוב שהחליט שכך, עשה הפרדה, אבל אנחנו ממשיכים עדיין ללוות ולהיות חלק באמת בלתי נפרד מהמכללה הזאת, כי אני רואה בה חשיבות.

<דרור שור: כל רשות שלא מכירה במוסד אקדמי שבתוכה כחלק ממנה, אני חושב שהוא טועה כי בעצם האינטרסים המשותפים הם כל כך רבים ועשינו הרבה מאוד מהלכים שעזרו גם לנו, כמועצה אזורית, וגם פה למכללה.

<דרור שור: כמובן שיש גם ממשקים אחרים, של שטחים, של שינויי קרקע ובנייה וכו', ואנחנו עושים את זה בשמחה רבה.

<דרור שור: בטח עכשיו, שיש פה שיתוף פעולה מצוין.

<דרור שור: עשינו פה עוד כמה מהלכים עם התלמידים שלנו, הכנסנו לפה מהלך שלם ששיפר לנו גם את ההצלחה בבגרויות.

<דרור שור: באנו לפה והכנסנו תלמידים שבמכללת אחוה הכינו אותם לבגרויות.

<דרור שור: עשינו איזה שיתוף פעולה ממוקד שעבד מצוין, אז אם עוד 30 תלמידים זכו בתעודת בגרות, אז אני חושב שייצרנו 30 אנשים שאחרי הצבא יהיה להם הרבה יותר קל להצליח ולהסתדר בחיים.

<דרור שור: אז זה חלק מהפרויקטים שאנחנו עושים, עשינו עוד הרבה דברים טובים במכללה הזאת ואני באמת חושב שמכללת אחוה שקולטת בתוכה גם מהמגזר הבדואי בעיקר וגם חלק של החרדים שרוצים להשתלב פה, ואני שמעתי היום גם שיחה מאוד מעניינת עם שר החינוך, על לימודי הליבה.

<דרור שור: אני לא יודע אם אנשים בכלל ערים לזה שרק 10% מה-400,000 תלמידים - - -

יעקב מרגי: 40,000 מתוך 400,000.

<דרור שור: רק 40,000 או 39,000 הם אלה שלא לומדים.

יעקב מרגי: אבל מה אכפת?

יעקב מרגי: זה מילא דפים וטורים וכותרות.

<דרור שור: לא, אבל שיידעו את זה, לפחות במוסדות אקדמיים, שיבינו את המשמעות וזה אומר שצריך להכין הרבה מאוד מורים שילמדו את לימודי הליבה, ופה יש את המכללה שעוסקת בתחום הזה, הטובה ביותר בארץ, בתחום של להכין מורים ולעשות את הדברים האלה.

<דרור שור: אני חושב שאתה איש קשר שיכול לעשות את החיבור הזה ושיבואו וילמדו כאן וייצאו פה עם ידע והכשרה ללמד בכל המגזרים, אבל בטח גם במגזר החרדי.

<דרור שור: ואני רוצה עוד פעם לברך גם את עליאן ולאחל לו הצלחה, בבאר שבע אני מקווה, לא בקנדה.

<דרור שור: מה יש לעשות שם?

<דרור שור: קר שם בקנדה.

<עליאן אלקרינאוי: ופה חם.

<דרור שור: פה תמיד חם, גם כשקר חם.

יעקב מרגי: אבל שם לחץ הדם יותר מאוזן.

<דרור שור: גם כשאתה בא לצנתור, אתה בא לפחות אחרי שעשית משהו.

<דרור שור: אני מניח שאנחנו עוד נראה אותך שנים רבות פה בארץ.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<דרור שור: תודה רבה לכם, וכל הצוות שהגיע יחד איתך, כמובן.

<דרור שור: אני חושב שאתם עושים עבודה מצוינת, גם אתה באופן אישי, אבל גם ועדת החינוך ואתם מתערבים ונכנסים ומעורבים, ובאמת מרגישים עשייה ואנחנו עם השלטון, נקרא לזה המרכזי, תמיד לרשויות יש את החיכוכים האלה, אני חושב שצריך לשמור על איזון ולעזור לאותן רשויות.

<דרור שור: אני לא רוצה להגיד חלשות, אין רשויות חלשות, אולי יש ניהול כזה או אחר, אבל יש מקומות שצריך לתת שם יותר דגש ויותר אמצעים ואני חושב שאתם יודעים לעשות את זה ותמשיכו לעשות את זה ואנחנו נשמח לסייע ככל שאנחנו נוכל.

<דרור שור: תודה רבה לכם.

<עליאן אלקרינאוי: תודה.

<עליאן אלקרינאוי: אתה רוצה להגיד משהו?

<איציק וייס: רציתי באמת להודות לחבר הכנסת מרגי ולצוות שלו.

<איציק וייס: רציתי להוסיף משפט אחד.

<איציק וייס: אנחנו, יש לנו את כל החסרונות של מכללה בפריפריה, מאז 'צוק איתן' יש לנו את החסרונות ואין לנו את היתרונות שיש למכללות אחיות שלנו.

<איציק וייס: גם ספיר וגם אשקלון, בעקבות 'צוק איתן' יש סידור של מענקים לחיילים משוחררים ואנחנו לא נהנים מזה.

<איציק וייס: מאיזה שהוא רדיוס של קסאמים, או - - -

<עליאן אלקרינאוי: זה לפני זה, זה החלטת ממשלה.

<איציק וייס: החשוב הוא שאנחנו לא בפנים.

<איציק וייס: אין לי את היתרונות של מכללה בקרית אונו או מכללה בהרצליה, אבל אין לי גם את היתרונות שיש למכללה בספיר וזה די קשה לנו.

<איציק וייס: היום זה מצב שאתה נלחם על כל תלמיד, אתה רוצה להילחם לא מסיבות - - -

יעקב מרגי: ובעשור הקרוב תילחם עוד יותר על כל תלמיד.

<איציק וייס: יכול להיות, אבל אנחנו רוצים להילחם מתוך תכניות לימוד יותר מעניינות, יחס אישי יותר טוב לתלמיד, הכול, אבל הצד הכלכלי בסוף הוא משהו שמאוד מעיק על המערכת וגם בדברים הקטנים שהמערכת, ואני לא נכנס כרגע לוות"ת-מל"ג או אחרים, כמו מכסות להסבת אקדמאים, מכסות לתלמידים חרדים.

<איציק וייס: כל מיני דברים שיש לנו גם יכולת, גם רצון ואנחנו עושים את זה, אבל מבחינת ות"ת/מל"ג חסומים במכסות.

<איציק וייס: אנחנו מאוד היינו רוצים עזרה, לפתוח את השסתומים האלה ואני לא נכנס כרגע לפרטים, אבל זה מעיק עלינו ואתה מרגיש את זה, כל פעם כשאתה מכין לקראת שנה הבאה זה צף.

<איציק וייס: תודה.

<עליאן אלקרינאוי: תודה, איציק.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו נתקדם.

<עליאן אלקרינאוי: אני רוצה לחדד את מה שניסתה לומר כאן בזמנו חברת הכנסת שהיא השרה היום, גילה גמליאל, היא הובילה מהלך שכל משוחררי צבא, אחרי סיום צבא, הם מקבלים שנת לימוד חינם וכל מוסד, כולל באר שבע, גם ספיר, גם אשקלון, נכנסו לתכנית הזאת ואחוה לא נכנסה לתכנית הזאת.

<מיכל רביבו-שטיינר: למרות שמבחינה גיאוגרפית אנחנו - - -

<עליאן אלקרינאוי: 4 קילומטרים.

<עליאן אלקרינאוי: אז יש סיכוי שתעבירו אותנו קצת שמה.

<עליאן אלקרינאוי: אני בזמנו דיברתי גם עם השרה גילה גמליאל והיא אמרה שזו החלטה של הממשלה, שצריך להביא את זה לאישור של ממשלה, אבל זו נקודה חשובה.

יעקב מרגי: זה היה כשהיא הייתה סגנית שר, אני הייתי באותה ממשלה שקיבלה החלטה.

יעקב מרגי: אז יש לי חלק מהאשמה.

<עליאן אלקרינאוי: אז אתה אשם.

יעקב מרגי: חלק מהאשמה.

<עליאן אלקרינאוי: אז אנחנו כרגע נבקש מד"ר בלהה פריינטה להציג את בית הספר לחינוך.

<בלהה פריינטה: קצת ככה על ההיקפים של בית הספר לחינוך.

<בלהה פריינטה: בית הספר לחינוך מונה כ-2,000 סטודנטים, שמתוכם בסביבות 1,800 הם תלמידים סדירים, זאת אומרת תלמידים שעושים אצלנו גם תואר ראשון וגם תעודת הוראה ובעצם יוצאים עם ה-Bed וכ-30% עד 40% מהם היו מהסבות אקדמאים, זה בעצם סטודנטים שכבר באים עם תואר ראשון ועושים רק תעודת הוראה.

<בלהה פריינטה: אנחנו צופים עלייה במספר ההסבות ונערכים.

יעקב מרגי: מאז 'אופק חדש' מספר ההסבות הולך וגדל.

<בלהה פריינטה: נכון.

<בלהה פריינטה: יש לנו כ-300 מרצים והיו לנו בתשע"ו כ-1,200 קורסים.

<בלהה פריינטה: קצת על מבנה בית הספר.

<בלהה פריינטה: בעצם בית הספר בנוי בירוק, מה שרואים פה, אלה הם חוגים, אלה התמחויות, ובכחול מה שרואים זה המסלולים שהיום הם המסלולים הפדגוגיים שאליהם אנחנו מתאימים את מסלולי ההוראה.

<בלהה פריינטה: אז אנחנו רואים שאנחנו מתחילים ממש מגיל לידה ומסיימים בעל יסודי וגם ברב גילאי.

<בלהה פריינטה: המרצים אצלנו, שהזכרתי לפני כן, מרכיבים גם מרצים בחוגים, שהם מרצים דיסציפלינריים וגם צוות הדרכה פדגוגי.

<בלהה פריינטה: אתה יודע מה זה מדריך פדגוגי?

<בלהה פריינטה: זה בעצם אותו אדם שעוזר לסטודנט להפוך מתלמיד בהדרגה למורה או לגננת.

<בלהה פריינטה: זה מדריך שמלווה באופן אישי את הסטודנט, מלמד אותו איך ללמד, איך לנהל כיתה, איך להשתלב מערכתית בתוך המוסד החינוכי.

<בלהה פריינטה: אלה הם אנשים שהם אנשי חינוך, אבל גם מומחים בהדרכה.

יעקב מרגי: זה מה שחסר לאלה שהולכים להוראה ישר מהאקדמיה ולא עברו את התהליך.

<בלהה פריינטה: בדיוק.

יעקב מרגי: אני מעריך שבחלק מהמכללות, במיוחד בהנדסה, חלק גדול מהנשירה של סטודנטים שם זה בגלל אותם מרצים שאין להם את היכולת של העברת החומר.

יעקב מרגי: עם כל הידע שיש להם, אלה תלונות שחוזרות מסטודנטים במכינות בשנה הראשונה ואותם מרצים שהם מלאים ידע ולא יודעים להעביר חומר.

<בלהה פריינטה: בדיוק זה העניין, זה בדיוק ההבדל בין הכשרה במכללה כמו שלנו, שבה מעבר להתמחות החוגית יש ליווי מאוד צמוד לעניין הזה של איך להפוך להיות איש חינוך ומורה מחובר למה שקורה בשטח.

<בלהה פריינטה: אנחנו, כחלק מזה מאוד מחוברים גם לשדה החינוכי.

<בלהה פריינטה: אנחנו עובדים עם כ-100 גני ילדים באזור, עם כ-50 בתי ספר, עם מאות מורים וגננות מאמנות שעוזרים לנו בהיטמעות בשטח וזה דבר מאוד קריטי להצלחה של ההשתלמות של הבוגרים שלנו.

<בלהה פריינטה: יש לנו בתוך בית הספר לחינוך יחידת סטאז'.

<בלהה פריינטה: בעצם החל מהשנה הרביעית, כל סטודנט, אחרי שהוא סיים שלוש שנות עבודה מעשית, עושה את הסטאז', משתלב באופן פעיל כמורה או גננת עם תשלום, אבל מלווה על ידינו בסדנא.

<בלהה פריינטה: בשנה השנייה הדבר הזה גם כן ממשיך.

<בלהה פריינטה: סך הכול אנחנו מוציאים כ-400 בוגרים מדי שנה ובמעקב שלנו אנחנו מוצאים שכ-93% מהם משתלבים במערכת החינוך לאורך זמן.

<בלהה פריינטה: אנחנו מקפידים על שמירה על קשר עם הסטודנטים וליווי אישי שלהם ויש לנו באופן יחסי למוסדות אחרים אחוז השתלבות גבוה.

<יהודית גידלי: מה זה אורך זמן?

<בלהה פריינטה: כמה שנים אנחנו מלווים את הסטודנטים?

<יהודית גידלי: לא, כשאת אומרת לאורך זמן, מה הכוונה?

<בלהה פריינטה: חמש שנים.

<בלהה פריינטה: אני לא אגע כרגע בחזון, כי אין לנו זמן לזה, אני רק אסבר את האוזן על פרויקטים מעניינים שיש לנו.

<בלהה פריינטה: בשביל לייצר מורים טובים או גננות טובות אנחנו צריכים גם להוות דוגמה אישית של מודלים חדשניים של הוראה.

<בלהה פריינטה: אחד מהם זה מה שנקרא PDL, זה שיטה שבה אנחנו נותנים לסטודנטים לעבוד דרך פרויקטים שהם עושים, בעצם הלמידה היא דרך הפקת פרויקט יישומי שהם עובדים עליו כל השנה.

<בלהה פריינטה: זה ממש על רגל אחת.

<בלהה פריינטה: עוד דוגמה לניסיון להיות מעודכנים זה התקשוב במכללה, שוודאי גם אחרים ידברו עליו כאן.

<בלהה פריינטה: אחד מהמרכזים המתוקשבים זה המרכזייה הפדגוגית, שגם היא כולה מתוקשבת ומאוד מונגשת לסטודנטים.

<בלהה פריינטה: בנוסף לזה אנחנו הפעלנו השנה שילוב של ממצאים מחקר המוח לקידום הוראת המתמטיקה בפרויקט ייחודי שהוא אקדמיה-כיתה.

<בלהה פריינטה: אולי שמעת עליו קצת במערכת החינוך, זה פרויקט שבא לענות על שני הצרכים, מצד אחד להפוך סטודנטים להיות מאוד מעורבים בשטח, מצד שני להוריד את צפיפות התלמידים בכיתות דרך הוספת מורה שני בכיתה.

<בלהה פריינטה: הסטודנטים שלנו הם ב-50% מהזמן מורה שני בכיתה, דרך הפרויקט הזה, שאנחנו נבחרנו בין היתר להשתתף בו ושם גם שילבנו את הפרויקט הזה של הוראת מתמטיקה מבוססת חקר מוח.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: נעבור עכשיו לבית ספר למדעים, פרופ' גרנות, בבקשה.

<יוסף גרנות: שלום.

<יוסף גרנות: מצטער שוב על הקול המחוספס שלי.

<יוסף גרנות: בית הספר למדעים קם על מרקם של המצב שבו אוניברסיטת בן גוריון התחילה ב-1995 את הפעילות שלה כאן והכניסה למעשה כמעט את כל החוגים שהיו קיימים במסגרת אוניברסיטת בן גוריון.

<יוסף גרנות: בשיא ההצלחה שלה היא הכילה את המחלקה לפסיכולוגיה, את המחלקה למדעי החיים, המחלקה לכלכלה, המחלקה למדעי המחשב וכך הלאה.

<יוסף גרנות: בהמשך המל"ג הודיעה לנו שלמעשה אנחנו צריכים להפסיק את הקשר עם אוניברסיטת בן גוריון ולכן התחלנו ליצור תכניות חדשות במסגרת בית הספר למדעים.

יעקב מרגי: שאני אבין, כשהם ביקשו להפסיק את הקשר עם בן גוריון, הם רצו שתהיו עצמאיים?

<עליאן אלקרינאוי: כן, זאת הכוונה.

<עליאן אלקרינאוי: זה תכנית כלל ארצית, זה לא רק לאחוה.

<יוסף גרנות: כן.

<יוסף גרנות: ולכן אנחנו התחלנו לבנות תכניות עצמאיות.

<יוסף גרנות: התכנית העצמאית הראשונה הייתה כאן במדעי החיים.

יעקב מרגי: מתי התחילה המגמה הזו?

יעקב מרגי: מתי קיבלתם את ההוראה הזו ממל"ג?

<יוסף גרנות: אני חושב שבשנת 2010 התחלנו למעשה את המהלך.

<עליאן אלקרינאוי: בהדרגה.

<עליאן אלקרינאוי: ככל שמאשרים לנו תכניות - - -

<יהודית גידלי: התנתקות מדורגת.

<עליאן אלקרינאוי: בדיוק.

<עליאן אלקרינאוי: שזו החלטה מל"גית לכלל המוסדות, לא רק לאחוה.

יעקב מרגי: זה מהלך הפוך לחלק מהמגמות של הוות"ת.

<יוסף גרנות: זה נכון.

<אתי גרובגלד: עכשיו הם הופכים את המגמה.

<יוסף גרנות: בדיוק, הם הופכים את המגמה.

<יוסף גרנות: לכן התחלנו לבנות תכניות לימוד.

<יוסף גרנות: התכנית הראשונה הייתה במדעי החיים, התחלנו עם 8 תלמידים בשנה הראשונה, היום אנחנו כבר נמצאים במצב שיש לנו בשנה הראשונה 64 תלמידים, נקווה שזה ימשיך כך הלאה.

<יוסף גרנות: אחד הדברים הייחודיים ביותר שלנו הוא הנגשה של התלמידים לאקדמיה על ידי הכלתם במסגרת מכינות.

<יוסף גרנות: המכינות שלנו יהיו כ-25-30 סטודנטים שלא יכלו להתקבל למוסדות אחרים ולכן באמצעות עבודה מאומצת הנגשנו אותם למצב האקדמי ובאמת כ-50% מהם, שהתחילו את המכינה, השתלבו במסגרת המחלקות.

<יוסף גרנות: רציתי רק לציין שגם כשחילקנו השנה תארים, את התעודות לתלמידים, היו 29 בוגרים של מדעי החיים, מהם 22 שמצאו לעצמם מסגרות לעבודה, לתעסוקה, ביניהם גם תואר מאסטר באוניברסיטאות השונות, אוניברסיטת בן גוריון, האוניברסיטה העברית, הפקולטה לחקלאות וגם אוניברסיטת תל אביב.

<אתי גרובגלד: אני רוצה להרחיב פה, יוסי.

<יוסף גרנות: בבקשה.

<אתי גרובגלד: שמי אתי גרובגלד ואני המנכ"לית.

<אתי גרובגלד: הייתי בטקס, אני גם מלמדת אותם, ההשכלה שלי היא במדעים, כימיה, אני מלמדת אותם כימיה.

<אתי גרובגלד: הייתי בטקס וזה היה טקס מרגש, מה שאותי במיוחד ריגש, כמו שיוסי אמר, 22 מהם עובדים במעבדות, בתל השומר, באיכילוב, בתעשייה כאן בסביבה.

<אתי גרובגלד: מה שאותי במיוחד ריגש, אני מכירה אותם, חלק הגיעו מהמכינות וזה היה ברור שאם הם לא היו לומדים באחוה הם לא היו מקבלים תואר אקדמי.

יעקב מרגי: אז אני אשאל שאלה, בוגרי תואר ראשון כאן במדעי החיים מתקבלים לתואר שני באוניברסיטאות?

<אתי גרובגלד: בוודאי, זה מה שהיה מרגש.

יעקב מרגי: מקומות עבודה, עזבי, בסדר.

<אתי גרובגלד: כן, לפחות 5 מהם המשיכו בבן גוריון, בתל אביב.

יעקב מרגי: זה המבחן האמיתי.

<אתי גרובגלד: לא, אבל זה לא רק המבחן האמיתי כי באמת היו שם סטודנטים, אני מכירה אותם בשמות, בפנים, שהם לא היו מגיעים לאקדמיה, אין מצב.

יעקב מרגי: עוד יותר, כשאת שומעת ש - - -

<עליאן אלקרינאוי: שהם התקבלו.

<אתי גרובגלד: אלה חבר'ה שהצלת אותם, כי אם לא, מה הם היו הולכים לעשות?

<אתי גרובגלד: היו עובדים בביטחון, בשמירה.

יעקב מרגי: אתם לא מבינים כמה מה שאתם אומרים, הנקודה הזו שדיברת וחיזקת את, במשאים ומתנים, בדיונים שלי מול המל"ג וות"ת, לקראת תכניות החומש, כנגד המקטרגים על המהלכים האלה של ההנגשה.

יעקב מרגי: אתם לא מבינים, זה נראה כאילו כולם מדברים על הנגשה ואוכלוסיות מודרות מאקדמיה, זה נשמע יפה וכולם רוצים, תתפלאו לשמוע שלהוציא מהכוח לפועל, יש הרבה ששמים רגליים עם רעשי רקע.

יעקב מרגי: גם כשאומרים פגיעה במרחב הציבורי, זה לא בדיוק זה מה שמפריע.

יעקב מרגי: יש הרבה רעשי רקע אחרים, אידיאולוגיים, וזה לא פשוט.

<אתי גרובגלד: אני יודעת.

יעקב מרגי: לכן הדברים שאתם אומרים, חשוב שיישמעו גם בפורומים הנכונים, בדיונים עם המל"ג ועם הוות"ת.

<אתי גרובגלד: הוא נותן לך את הנתונים של המחזור של שנה שעברה.

יעקב מרגי: אבל אני לא רוצה להקדים את המאוחר.

<יוסף גרנות: אני רק רוצה לחזק את מה שאמרת, אנחנו הלכנו להסמכה של מחלקה למדעי החיים ומה שאמרו לנו שם, שבגלל זה שאנחנו עושים את המכינה לא בצורה מדויקת, כפי שהמל"ג היה דורש, דוחים לנו את ההסמכה.

<אתי גרובגלד: לא נותנים לנו הסמכה קבועה.

<אתי גרובגלד: אני חייבת להתפרץ, כי זה בנפשנו, משתי סיבות.

<אתי גרובגלד: אחת, כי אנחנו עושים את המכינה לא כמו שהם רוצים שנעשה אותה.

<אתי גרובגלד: מי שרוצה שנפרט, אנחנו נפרט.

<אתי גרובגלד: ודבר שני, כי היו 3 חריגים, קיבלנו כמה חריגים, באמת?

<קריאה: 6.

<אתי גרובגלד: 6 חריגים בשלוש השנים האחרונות שהם בדקו אותן ובגלל זה אנחנו לא מקבלים הסמכה קבועה.

<אתי גרובגלד: ואתה יודע מה?

<אתי גרובגלד: שלא ייתנו לה, שיחתכו לנו עוד שנה ונעשה משהו שאנחנו מאמינים בו.

יעקב מרגי: אל"ף, כל הכבוד, יש כמה תפיסות בוויכוח שלנו איתם.

יעקב מרגי: יש תפיסה שאומרת שבשערי הכניסה אל תשים שום חסם, בשערי היציאה אל תוותר אפילו בפסיק.

<אתי גרובגלד: אבל הנה - - -

<עליאן אלקרינאוי: בדיוק, תן לנו את ההזדמנות הזאת.

יעקב מרגי: תן לנו להביא לך את אותו סטודנט באותה רמה, אנחנו מתחייבים לא לפגוע ברמה.

יעקב מרגי: יש תפיסה כזו שאומרת שלא.

יעקב מרגי: לצערי הרב, ולא יודע אם לא נעלם מכם, מי שעקב אחרי היוזמות של הוועדה, הייתי אמור לקיים דיון על שוני בתנאי הקבלה למכללות.

יעקב מרגי: פה מל"ג מתערב, שם לא מתערב, פה משאיר חופש, שונות בין תנאי הקבלה במוסדות האקדמיים.

יעקב מרגי: כשרציתי לקיים דיון בנושא, בדחילו ורחימו הם ביקשו 'תבטל את הדיון לקראת החומש'.

יעקב מרגי: ההערכה שלי, בתכנית החומש הקרובה הזו, יהיו מרכיבים בסוגיית תנאי הקבלה.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה הם עדיין.

<אתי גרובגלד: סליחה שאני עוד אומרת, זה לא משנה שיש אחר כך תנאים, אבל בסוף יש ועדה שלא מעניין אותה.

<אתי גרובגלד: הוועדה מורכבת, חלקם מפרופסורים באוניברסיטה, שמדברים אלינו בהתנשאות שלא תאומן.

<אתי גרובגלד: אנחנו פשוט עברנו את זה לא מזמן, התנשאות שלא תאומן, מתווכחים איתנו.

יעקב מרגי: לא יכול להיות, הם - - -

<אתי גרובגלד: לא, באמת, 6 קיבלנו שלא לפי תנאי הקבלה.

יעקב מרגי: מילא אני אומר את זה, למה את אומרת?

<אתי גרובגלד: תבדקו איך הם יצאו.

<יוסף גרנות: אני אמשיך.

יעקב מרגי: אתם מחזקים, כי אני מרגיש שאני בן אדם הזוי ואתם מחזירים אותי למציאות.

<יוסף גרנות: אני רוצה להציג את המחלקה לפסיכולוגיה.

<עליאן אלקרינאוי: לא להיכנס לפרטים, רק את התכניות.

<יוסף גרנות: במחלקה לפסיכולוגיה השנה נכנסו 6 תלמידים שסיימו למסגרות של האוניברסיטאות.

<יוסף גרנות: כאן ראש המחלקה לפסיכולוגיה תעיד על כך שהם היו תלמידים מצוינים והם נכנסו לתכניות מאסטר באוניברסיטאות הטובות בארץ.

<אתי גרובגלד: אחד סטודנט יוצא אתיופיה.

<אתי גרובגלד: אז שיתווכחו איתנו על תנאי קבלה, פסיכולוגיה תואר שני.

<יוסף גרנות: דבר נוסף, יש לנו את התכנית של 30 פלוס, שאנחנו מאפשרים לאנשים שנמצאים פה באזורנו לקבל השכלה במסגרת אחוה ועל ידי כך תורמים להעלאת איכות האנשים בסביבתנו.

<יוסף גרנות: אני אפסיק כאן, כדי לא להמשיך.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: אבל מה שחשוב כאן בתהליך הזה, מה שדיברתי קודם, הנגשת ההשכלה הגבוהה.

<עליאן אלקרינאוי: דרך ההנגשה אנחנו מנסים, במכינות הייעודיות והמכינות שלנו, להביא את האנשים האלה גם למצב שכן יכולים ל - - -

<יוסף גרנות: בדיוק.

<עליאן אלקרינאוי: זאת אומרת אנחנו הקמנו, ונדמה לי שזה מאוד חשוב לציין את זה, גם למגזר הבדואי עשינו שנת שילוב.

<עליאן אלקרינאוי: אלה שלא הצליחו להתקבל, הכנסנו אותם לתכנית ייחודית, שהם למדו גם עברית, גם אנגלית, גם מיומנויות למידה והכרנו להם במספר קורסים וזה באמת היה מסלול של הצלחה.

<עליאן אלקרינאוי: בשנה הראשונה היו 17, השנה יש לנו כ-46-48.

<עליאן אלקרינאוי: זה בהחלט גם מדבר על הנושא של הנגשה.

<עליאן אלקרינאוי: אבל אני חושב שהעיקרון מאוד ברור.

<יעל פישר: אני רק אשלים שאולי חשוב כן לציין שאנחנו השנה, תשע"ז, פותחים שתי תכניות חדשות, אחת זה BA רב תחומי, שאנחנו מאמינים שזאת תהיה תכנית חשובה מאוד שתאפשר נגישות לאוכלוסייה מאוד רחבה, ואנחנו פותחים תכנית נוספת, מקווים, של מערכות מידע.

<יעל פישר: זו תכנית שהייתה בוורסיה אחרת תחת אוניברסיטת בן גוריון ואנחנו השנה מנסים לפתוח אותה כעצמאית.

<יעל פישר: כמובן בתכנית החומש יהיו עוד תכניות, אבל אלה התכניות.

<אתי גרובגלד: אגב, אני מרימה להנחתה - - -

<עליאן אלקרינאוי: תיכף נגיע אלייך, תני לאנשים - - -

<אתי גרובגלד: אני לא בסדר היום.

<אתי גרובגלד: ה-BA מערכות מידע זה תכנית קלאסית לחרדים, כי זו תכנית שנותנת עבודה - - -

<עליאן אלקרינאוי: את רוצה דף, שתכתבי ואחר כך תתייחסי לדברים?

<אתי גרובגלד: אין לנו עוד הסמכה, אז אנחנו לא יכולים לעשות קבוצה לחרדים.

<עליאן אלקרינאוי: יעל, בבקשה.

<יעל פישר: אני אחלק את זה לשניים, אני אעשה את זה מאוד קצר.

<עליאן אלקרינאוי: אבל תנסי לעמוד בלוח הזמנים, כי יש לנו סדר יום.

<עליאן אלקרינאוי: סליחה שאני ככה, אבל אני צריך גם - - -

<יעל פישר: לא, אני רגילה שמגיעים אליי ואז - - - בסדר.

<יעל פישר: אני אספר על בית ספר לתארים מתקדמים ואז אני אשלים את מה שלא נאמר בתכניות נוספות מהפן של הרקטור.

<יעל פישר: יש לנו כיום חמש תכניות בבית ספר לתארים מתקדמים.

<יעל פישר: התכנית הוותיקה ביותר היא Med במינהל מערכות חינוך.

<יעל פישר: היינו המכללה הראשונה בארץ שפתחנו את התכנית הזאת, קיבלנו השנה אישור לתכנית עם תזה, אנחנו המכללה הרביעית בארץ עם תזה.

<יעל פישר: יש לנו מתוך התכנית הזאת קרוב ל-20 סטודנטים, שעם העבודות שהם עשו אצלנו לפני התזה, התקבלו לתואר שלישי באוניברסיטאות בישראל.

<יעל פישר: אז זה מבחינת השאלה ששאלת מקודם.

<יעל פישר: התכניות עד עכשיו הן Med כי רק עכשיו התאחדנו שתי המכללות ויכולנו לעבור, Med בתרבות עם ישראל והוראתה, שזה מקצוע חובה היום בבתי הספר.

<יעל פישר: בחינוך מיוחד, דיברנו מקודם על סף כניסה לתכניות וכאן אני כן רוצה להתעכב.

<יעל פישר: המועצה להשכלה גבוהה עומדת בכל תוקף שממוצע הכניסה לתכנית הזאת יהיה ממוצע 85 בתואר ראשון, כאשר אנחנו נאבקים איתם כבר שלוש שנים שיורידו - - -

יעקב מרגי: - - - במקומות אחרים?

<יעל פישר: בחלק ובחלק.

<יעל פישר: זאת אומרת אם אני מדברת על לוינסקי, אבל אם אני מדברת על מקומות אחרים, התשובה היא לא.

יעקב מרגי: מה זה מקומות אחרים?

יעקב מרגי: כגון?

<יעל פישר: כגון האוניברסיטה.

<יהודית גידלי: מה זאת אומרת?

<יהודית גידלי: באוניברסיטה את לא צריכה 85?

יעקב מרגי: לאוניברסיטאות עומדת הזכות - - -

<אתי גרובגלד: להחליט בעצמם.

יעקב מרגי: אוקיי, בסדר, הבנתי.

<יעל פישר: זה למשל באזור שלנו, באזור הדרום, זאת מגבלה, כי אנחנו רוצים כמה שיותר אנשים טובים בחינוך מיוחד, להכניס אותם עם תארים שניים לבתי הספר ובאמת להשביח את כוחות ההוראה שעובדים עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

<יעל פישר: אז זו דוגמה, למשל, של הגבלה.

<יעל פישר: תכנית נוספת שיש לנו היא הוראת מתמטיקה לבית הספר היסודי.

<יעל פישר: אנחנו פותחים השנה בשמחה רבה תכנית של M-Teach שזו תכנית שבאים עם תואר ראשון דיסציפלינרי ותוך שנתיים יוצאים גם עם תעודת הוראה וגם עם תואר שני.

<יעל פישר: תכנית מאוד אטרקטיבית, נפתח אותה עם כמות יפה של סטודנטים.

יעקב מרגי: בדרבון ותקצוב של משרד החינוך?

<עליאן אלקרינאוי: כן, בהחלט.

<יעל פישר: אנחנו מאוד מקווים שבתשע"ח נפתח פעם ראשונה MA במכללה לייעוץ.

<עליאן אלקרינאוי: זה בדרך.

<יעל פישר: כבר יש ועדה וזה מתקדם, אנחנו מאוד מקווים שנפתח Med להוראות מדעי הרוח והחברה בעידן הדיגיטלי.

<יעל פישר: זה קצת מתעכב יותר במל"ג ואנחנו כן מגישים עוד שלוש תכניות חומש.

<עליאן אלקרינאוי: ויש לנו גם את קלינאי תקשורת.

<יעל פישר: זה תיכף נשלים.

<יעל פישר: קלינאי תקשורת הולך לבית הספר למדעים, זה תואר ראשון.

<יעל פישר: אני תיכף אעשה השלמה שם.

<יעל פישר: שלוש תכניות, אחת מהן MA בפסיכולוגיה קלינית, MA בפסיכולוגיה חינוכית, כשהדגש הוא על רב תרבותיות וריבוי תרבויות וחוסן חברתי, שזה מאוד חשוב, על זה אנחנו בעצם בונים את המכללה, על הנושא של חוסן חברתי וריבוי תרבויות.

<יעל פישר: בנוסף לזה אנחנו מגישים תכנית של Med בנוירו פדגוגיה.

<יעל פישר: כך שאנחנו רוצים להגיע למעין התמקדות בנושאים האלה של חוסן, נוירו פדגוגיה, ייעוץ חינוכי וכו'.

<יעל פישר: זה מבחינת התכניות שלנו בתואר השני, אבל כן הייתי רוצה להגיד עוד דבר אחד על בית הספר לתארים מתקדמים.

<יעל פישר: אחד הדברים היפים, אנחנו מזמינים כל מי שרוצה להיכנס לשיעורים שלנו, זה לראות את השילוב בין כל האוכלוסיות, זאת אומרת חרדים וערבים, שבינם הם מוסלמים ונוצרים, יש לנו דרוזים, יש לנו דתיים לאומיים ויש לנו חילוניים והם יושבים ביחד - - -

יעקב מרגי: למה את מתאמצת?

יעקב מרגי: פני החברה הישראלית, במשפט אחד.

<יעל פישר: זה היה המשפט המסכם.

<יעל פישר: זאת אומרת אם רוצים להיכנס לראות את פסיפס החברה הישראלית בשיעור אצלנו, בקבוצות למידה משותפות, זאת חוויה גדולה מאוד.

<יעל פישר: כל פעם שאני נכנסת לכיתה, ואני באה מתחום של מינהל החינוך, אני נהנית מזה מחדש.

<יעל פישר: אז זה לגבי בית הספר של תארים מתקדמים, אבל אני כן רוצה טיפה להשלים על דברים נוספים שלא נאמרו על המכללה ואולי חשוב להגיד.

<יעל פישר: קודם כל יש לנו קבוצה של מורות חיילות שבאות ללמוד אצלנו תוך כדי השירות הצבאי.

<יעל פישר: הן מקבלות אקרדיטציה וכאשר הן ישתחררו מהצבא הן יכולות לבוא ולהשלים תעודת הוראה.

<יעל פישר: אנחנו ביקרנו ביום רביעי שעבר, אתי ואני, ביער הבה"דים וחתמנו איתם על הסכם שיתוף פעולה.

<יעל פישר: גם מבחינת אקרדיטציה בקורסים שלהם של ההדרכה, לעתיד, לאחר שהם ישתחררו.

יעקב מרגי: הוועדה הקדימה אתכם בשנתיים.

<יעל פישר: אנחנו יודעים ואנחנו דיברנו על זה כשאנחנו היינו איתם, סיפרנו להם שאתם באים לבקר, אז הם אמרו 'כן, אנחנו', בערך אמרו דבר כזה 'הקדמנו אתכם'.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו בקשר איתם כבר שנתיים.

<יעל פישר: אנחנו בקשר איתם כבר שנתיים, גם לתכניות עתידיות של חיילים שישתחררו, אבל גם לתכניות של חיילים וקצינים ונגדים שנמצאים עכשיו בתוך עיר הבה"דים.

<יעל פישר: יש לנו מרכז גדול לפיתוח מקצועי, שהוא כרגע פיתוח מקצועי של עובדי הוראה.

<יעל פישר: בגלל שאנחנו במקור היינו מכללה להוראה ואז התפתח הפיתוח המקצועי, כי זה - - - המרכז הזה קיים, יש לנו תכנית מצוינים, של סטודנטים מצוינים גם בבית הספר למדעים, גם בבית הספר לחינוך.

<יעל פישר: בית הספר לחינוך, התכנית לתלמידים מצוינים, אנחנו עדיין ממשיכים לעבוד עם משרד החינוך.

<יעל פישר: כמובן השלוחה החרדית שלנו, שאני חושבת שזה נושא שאני מקווה שנעלה גם אחר כך, כי אני מבינה שעל זה אנחנו נדון.

<יעל פישר: אני אתן רק עוד מילה אחת ובזה אני אסיים.

<יעל פישר: אחד ההדגשים המאוד חזקים שלנו זה הנושא של פדגוגיה חדשה, לא רק לבית הספר לחינוך, אלא בגלל שאנחנו מכללה אחת, שזה אומר גם לבנות כיתות שהן שונות, זאת אומרת לא הכיתות המסורתיות, של השורות, אנחנו פותחים חמש כיתות חדשות לגמרי, ביניהן גם כיתת סימולציה וכיתה שיישבו כמו בבר, כיסאות גבוהים וכיסאות נמוכים ומרחבים פתוחים, שאורית ואני עובדות על זה ביחד עם עוד כמה מהמכללה, כך שאנחנו באמת הולכים לכיוונים חדשים ומעניינים.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: אורית אבידב, בבקשה, ראש רשות המחקר.

<אורית אבידב-אונגר: בשנים האחרונות, מאז האיחוד שהתחברו המכללה לחינוך והמכללה שהייתה בחסות אוניברסיטת בן גוריון, הקמנו כאן רשות מחקר.

<אורית אבידב-אונגר: חלק גדול מהסגל שהיה כאן במכללה היה במהלך השנים הרבה יותר עם אוריינטציה של הוראה, פחות אוריינטציה לקידום אקדמי, להעלאה בדרגות קידום וכחלק מהייחוד והרצון שלנו באמת, מצד אחד להידמות לאוניברסיטאות, אבל מצד שני לבנות לעצמנו חוט שדרה ייחודי מחקרי שלנו, הקמנו כאן - - -

יעקב מרגי: אתם מתוקצבי מחקר?

<אורית אבידב-אונגר: אנחנו לא מתוקצבים עם מחקר, אנחנו מחויבים, על פי הסכמי ות"ת, כל מי שעובד כאן דרך הסכם ות"ת, על פי ההסכם הקיבוצי, אנחנו חייבים להקצות לו תקציב מחקר.

<אורית אבידב-אונגר: יש כאן במכללה הרבה מאוד עובדים שהיו מועסקים על פי הסכמי משרד חינוך ואנחנו בנינו רשות מחקר שרואה את כולם כמקשה אחת, ועדת מחקר אחת שיש בה נציגים משלושת בתי הספר שנבחרים על ידי הסגל ועוד נציגים מהמועצה האקדמית של המכללה, בנינו מחדש תקנון מחקר, איך מחולקים הכספים והוקצה תקציב שהוא מחולק גם למועסקי ות"ת וגם למועסקי משרד חינוך.

<אורית אבידב-אונגר: הפכנו את התקציב הפנימי של המכללה מצד אחד לתקציב תחרותי, שכל חבר סגל יכול לבקש תקציב מחקר על בסיס תכנית שהוא מגיש, אבל במהלך ארבע השנים שרשות המחקר קיימת יצרנו תחרות שהתקציב כל שנה הפך כל שנה להיות תלוי, מצד אחד בתכנית שאתה מגיש ומצד שני בתפוקות שלך.

יעקב מרגי: המחקר פרוש על כל המחלקות?

<אורית אבידב-אונגר: המחקר פרוש על כל המחלקות - - -

יעקב מרגי: כולל מדעי החיים?

<אורית אבידב-אונגר: כולל מדעי החיים, כולל חינוך.

<אורית אבידב-אונגר: בחינוך אנחנו יותר שמים דגש על מחקר שהוא מחקר יישומי ואנחנו רוצים לראות איך חברי הסגל בעצם מביאים לביטוי את המחקר שלהם בתוך ההוראה שלהם.

<אורית אבידב-אונגר: עודדנו מאוד חברי סגל להציג את המחקרים שלהם בכנסים בינלאומיים, ליצור קשרים בינלאומיים, לעשות מחקר משותף, להגיש לקרנות מחקר תחרותיות.

<אורית אבידב-אונגר: אני פה אישית במכללה מעל 20 שנה, זה לא היה משהו שהיה, אני באה מהמכללה לחינוך - - -

יעקב מרגי: כשהיה בניין אחד?

<אורית אבידב-אונגר: כשהיה בניין אחד, אני גם גרה כאן באזור, בבאר טוביה, וזה לא היה משהו שהוא היה חלק מתפיסת העולם של הסגל.

<אורית אבידב-אונגר: אני יכולה להגיד שהיום, קודם כל מבחינת הפרסומים האקדמיים של המכללה, אם בתשע"ג דיברנו על 4 ספרים ו-19 מאמרים, היום אנחנו מדברים על עשרות ספרים ומעל 150 מאמרים של חברי סגל.

<אורית אבידב-אונגר: אם דיברנו בתשע"ג שהציגו 25 מרצים בכנסים אקדמיים, היום אנחנו מדברים על מעל 40 כנסים שחברי סגל מציגים.

<אורית אבידב-אונגר: יצרנו תרבות שחברי סגל שיוצאים לכנסים והמכללה מממנת את זה, מציגים את המחקרים שלהם גם כאן במכללה כאיזה שהוא אינפוט שחוזר ומשתפים בו את חברי הסגל.

<אורית אבידב-אונגר: אני חייבת לומר שאנחנו מתחילים לראות את ההישגים האלה גם בדרגות הקידום של המכללה, הרבה יותר חברי סגל מצליחים לקבל דרגות של מרצה, מרצה בכיר, פרופסורים.

<עליאן אלקרינאוי: בדרך.

<אורית אבידב-אונגר: אנחנו מאמינים שבשנים הקרובות יהיו יותר ויותר פרופסורים במכללה.

<אורית אבידב-אונגר: הדבר הזה חשוב מאוד למכללה, כי היום כדי להגיד את התכניות האקדמיות החדשות, וגם אלה שקיימות, אנחנו מעבים חברי סגל שלנו, מתבססים היום מעט על חברי סגל שמגיעים מבחוץ, ואני מאמינה שככל שהמחקר ימשיך ויתקדם, אני יכולה לומר שהיום המחקר הוא חלק מהשפה.

<אורית אבידב-אונגר: עליאן כל הזמן אמר מצוינות בהוראה, מצוינות במחקר, כן, ברור שמי שרוצה להיות פה, מי שרוצה להתקבל לפה, מי שרוצה להישאר פה צריך להיות מצוין לא רק בהוראה, לא רק ביזמות חברתית וחיבור לקהילה, אלא גם במחקר.

<אורית אבידב-אונגר: אין לי ספק שזה יסייע לנו בתכניות החדשות ובביסוס הסגל כאן במכללה כסגל קבוע ובכיר גם אקדמית.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שבהחלט כאן נאמרו דברים מאוד חשובים על ידי אורית.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו בקדנציה הזאת לפחות, שוב, איפה אלה שמבקרים את האוניברסיטאות?

<עליאן אלקרינאוי: אתה בא מתרבות של מחקר וחשוב גם להשליט את זה.

<עליאן אלקרינאוי: נכון שסוג המחקר צריך להיות יותר מחקר יישומי, כי בכל זאת אנחנו יותר בצד הפרופשנל מקצועי, אז חשוב לנו גם לייצר מודלים ייחודיים.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שמה שאנחנו - - -

יעקב מרגי: אני רוצה להסביר את אלה ש - - - הם לא מבקרים את האוניברסיטאות, הם מצפים מהאוניברסיטאות ליותר פתיחות וצירוף למועדון.

יעקב מרגי: הם קנאים.

יעקב מרגי: הם קנאים בתקציבי המחקר, במלחמות על תקציבי - - -

<דנה גנאור-שטרן: המכללה לא מתוקצבת.

<עליאן אלקרינאוי: לא, זה בתקציב - - -

יעקב מרגי: לא, אנחנו לא ניישב פה את הוויכוח ה - - -

<עליאן אלקרינאוי: בתקציב של ות"ת זה נלקח, גם סעיף של מחקר.

<דנה גנאור-שטרן: על כל מאמר פה - - -

<עליאן אלקרינאוי: לא כל מחקר.

<עליאן אלקרינאוי: לא, את לא מקבלת על כל מאמר באוניברסיטה - - -

<דנה גנאור-שטרן: בטח, באוניברסיטה כן מקבלים.

<עליאן אלקרינאוי: אני מקבל על מאמרים באוניברסיטה?

<דנה גנאור-שטרן: האוניברסיטה עצמה מקבלת.

<דנה גנאור-שטרן: על כל מאמר ועל כל גראנט.

<עליאן אלקרינאוי: בסדר, זה פרסום, זה משהו אחר.

<עליאן אלקרינאוי: התקצוב של האוניברסיטאות שונה מהמכללות.

<דנה גנאור-שטרן: במיוחד בקטע של המחקר.

<עליאן אלקרינאוי: בשביל זה הן נקראות אוניברסיטאות מחקר, התקצוב שלהן הוא שונה לגמרי.

<עליאן אלקרינאוי: אבל אני חושב שמה שאנחנו גם כאן מדברים, לאו דווקא ברמה של תקציב, אלא ברמה של מיתוג מוסד וגם לשים את המוסד הזה במערכת.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שנעשו כאן דברים מאוד טובים.

<עליאן אלקרינאוי: נעבור לדיקן הסטודנטית, ד"ר מיכל רביבו, בבקשה.

<מיכל רביבו-שטיינר: חלק מהדברים כבר נאמרו, אני רק אתן את התוספת.

<מיכל רביבו-שטיינר: קודם כל דיקן הסטודנטים מטפל במגוון מאוד רחב של תחומים שהמטרה שלהם בסופו של דבר לעזור לכל סטודנט למצות את הפוטנציאל האישי שלו.

יעקב מרגי: את יודעת, אומרים על היהודים שהם לא הרגו אותו, רק הוציאו לו את הנשמה לאט לאט.

יעקב מרגי: דיברנו על קצת קצת קצת, כמה סטודנטים יש בקמפוס הזה?

יעקב מרגי: במכללה?

<עליאן אלקרינאוי: 3,500-3,000.

<מיכל רביבו-שטיינר: אז מערך דיקן הסטודנטים נותן שירות לכלל הסטודנטים לתואר ראשון ולתואר שני, אנחנו מקבלים את הסטודנטים מהמכינות ועושים איתם תהליך, מהשלב שהם כבר במכינות, נפגשים איתם, זה לא מכינות, משלב האוריינטציה, הימים הפתוחים ועד שלב הסיום.

יעקב מרגי: המכינות כאן, נכון?

<מיכל רביבו-שטיינר: כן.

יעקב מרגי: הם לא מוגדרים כסטודנטים במכינות?

<מיכל רביבו-שטיינר: לפי הכללים של המועצה להשכלה גבוהה לא.

<יוסף גרנות: מבחינה אקדמית הם לא נחשבים סטודנטים.

<עליאן אלקרינאוי: כי הם מכינות.

<יהודית גידלי: במכינות כמה יש?

<עליאן אלקרינאוי: כ-500 ומשהו.

<מיכל רביבו-שטיינר: המטרה היא לעזור לסטודנטים למצות את הפוטנציאל שלהם, זה אומר גם מהצד של הנגישות, אם זה סטודנטים עם מוגבלויות, אם זה סטודנטים עולים חדשים, מגזר ערבי, סטודנטים שעברית זה לא שפת אם, אוכלוסיות מיוחדות, אנשים מבוגרים, יש לנו קבוצה מאוד גדולה שנקראת 30 פלוס, של הזדמנות שנייה להשכלה גבוהה, שזו אחת התכניות המבורכות, עם שיתופי פעולה גם עם רשויות מקומיות, אבל מצד שני גם מיצוי הפוטנציאל האישי בהיבט של מצוינות, גם מצוינות אקדמית וגם מצוינות חברתית.

<מיכל רביבו-שטיינר: יש לנו ברוך ה' כמה מלגאים, בוגרים שלנו, שהם במסלול ישיר לדוקטורט ואנחנו מאוד מטפחים את הנושא הזה של תכניות מצוינות, גם אקדמית וגם חברתית.

<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שבאמת, אני לא אגיד ייחודי, כי אולי יש עוד מוסדות שפועלים בצורה כזו, אבל אני חושבת שמה שמייחד או טוב אצלנו זה שמודל העבודה של דיקן הסטודנטים הוא עבודה בשיתוף פעולה עם בתי הספר.

<מיכל רביבו-שטיינר: כלומר יש לנו סיוע לימודי, למשל, אז אני לא נותנת, בניגוד למוסדות גדולים, סיוע לימודי, הסטודנט מגיע, מבקש עזרה, מקבל חונך ושלום על ישראל.

<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו עובדים פה עם המחלקות, עם ראשי החוגים, כדי לבנות סיוע לימודי שהוא מותאם למחלקה.

<מיכל רביבו-שטיינר: לפעמים אפילו במקום לעשות חונכות אישית אנחנו עושים תגבור קבוצתי והכול בשיתוף פעולה.

<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שזה היתרון שלנו כמוסד אקדמי לא מאוד גדול, שאנחנו יכולים לתת יחס אישי וגם לעבוד בשיתופי פעולה מאוד יפים עם בתי הספר.

<מיכל רביבו-שטיינר: שיתוף הפעולה הוא גם בפן החברתי, מבחינת פרויקטים חברתיים, אם זה קורסים משלבי עשייה, אם זה מרצים שמרכזים תכניות חברתיות, ופה נאמר, הנושא של קורסים חברתיים תמורת נק"ז, בעצם בתקופה האחרונה, בקדנציה של עליאן, בחמש השנים האחרונות, תקרת הזכוכית לעשייה חברתית מה שנקרא נפרצה ונפתח לנו כאן פתח לעשייה חברתית.

<מיכל רביבו-שטיינר: הכפלנו את נפח הפרויקטים ונפח הסטודנטים הפעילים וגם הפרויקטים הפכו להיות הרבה יותר משמעותיים וארוכי טווח.

<מיכל רביבו-שטיינר: יש לנו 28 פרויקטים תמורת נק"ז, בעצם הסטודנט חייב, אבל הוא יכול לבחור מבין 28 הפרויקטים השונים, לכל פרויקט כזה יש קהל יעד, יש לו עמותה, יש לו שותף מהקהילה, יש ליווי מקצועי, אנחנו מנהלים את זה, זה לא שהוא עושה ומביא לנו, אנחנו מנהלים את זה פה במכללה וזה מאפשר גם לסטודנטים סוג של התנסות מעשית.

<מיכל רביבו-שטיינר: הפרויקטים מותאמים גם לתחום הלימודים ובאמת אחד הדברים שאנחנו שואפים זה שסטודנטים שלנו, גם בסופו של התואר ימצאו את עצמם, או בתואר שני, זאת אומרת הנושא של ליווי קריירה זה משהו שאנחנו עובדים עליו.

<מיכל רביבו-שטיינר: ומבין הפרויקטים החברתיים, עליאן הזכיר את הפרס של המל"ג למוסד למעורבות חברתית, קדמו לו פרסים שקיבלו סטודנטים שלנו מצטייני מל"ג במעורבות חברתית, אנחנו זכינו בשנתיים האחרונות גם בפרס של עמותת נגישות ישראל, על מיזם חדשני בתחום של נגישות לאנשים שמתמודדים עם מוגבלות נפשית.

<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו קולטים אנשים כאלה מהקהילה, לבוא וללמוד אצלנו במסלול של טעימה אקדמית ואחר כך הם ממשיכים או לתואר או לתעסוקה.

<מיכל רביבו-שטיינר: ופרס ג'וינט אשלים, זה גם פרס מאוד יוקרתי בתחום, של פרויקט יישומי לקידום צעירים בסיכון.

<מיכל רביבו-שטיינר: אחד הפרויקטים החדשים שלנו היום זה קהילות הסטודנטים, אנחנו אחד מחמישה מוסדות שזכו בקול קורא של המועצה להשכלה גבוהה להפעיל קהילות סטודנטים.

<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו בחרנו להפעיל קהילת סטודנטים ברהט ובקרית מלאכי.

<מיכל רביבו-שטיינר: ברהט הקהילה פועלת כבר שנה.

<מיכל רביבו-שטיינר: אנחנו מפעילים את הפרויקטים האלה בשיתוף עם התאחדות הסטודנטים, מה שנקרא בניהול משותף, בליווי מקצועי ויש לנו כבר שתי קהילות ברהט שפעלו השנה, אנחנו עכשיו פותחים את הגיוסים לקרית מלאכי.

<מיכל רביבו-שטיינר: הרעיון של הפרויקטים האלה, אני לא יודעת אם אתה מכיר.

יעקב מרגי: מכיר, סיפור הצלחה בפני עצמו.

<עליאן אלקרינאוי: בהחלט.

<מיכל רביבו-שטיינר: אני חושבת שהייחוד שלנו כמוסד בפרויקטים האלה זה גם האפשרות לפתוח קהילת מחנכים.

<מיכל רביבו-שטיינר: זאת אומרת כרגע אנחנו פועלים, מבין הסטודנטים שפועלים בעיר שהם יכולים להיות ממגוון רחב של תכניות אנחנו לוקחים רוחבית גם את אלה שמתחום החינוך כדי לקדם את הנושא של קהילת מחנכים בערים האלה.

<עליאן אלקרינאוי: טוב, תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: אז אולי לפני הסיור, אתי, נבקש מחבר הכנסת, יושב ראש הוועדה, קצת לומר כמה דברים, אלא אם, בנצי, אתה רוצה להגיד משהו?

<בן ציון פדר: אני אחר כך אדבר.

יעקב מרגי: קודם כל תודה על ההזדמנות.

יעקב מרגי: אני אתן קצת רקע.

יעקב מרגי: זו קדנציה חמישית שלי בכנסת, מתוכה אחת הייתה שר בממשלת ישראל.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לכם שהקדנציה הזו מבחינתי היא הכי משמעותית ועם הכי הרבה סיפוק, כי באמת אתה נוגע באנשים בהרבה נושאים וכשאתה בא למערכת שאתה צריך לדחוף ולהזיז דברים אז אתה מרגיש שאתה עושה משהו.

יעקב מרגי: מערכות שהן קיימות ונעות ואתה הופך להיות פקיד, אז אין ספק שתחום החינוך, מעבר לתרבות והספורט, הוא נושא כבד מאוד, מורכב מאוד.

יעקב מרגי: ידוע מה שאומרים, אני אמרתי את זה, לא ידעתי שאומרים את זה לפניי, אמרתי שאם אני לוקח את הכיתה שאני למדתי בה, ואני יליד שנת 60', והכיתה שלומד בה הבן שלי היום, שהוא עולה לי"א בתיכון, תיכון מקיף, ממלכתי דתי, השינוי הוא לא כל כך גדול.

יעקב מרגי: לעומת זאת אם אני לוקח את התחומים שאני למדתי בהם ופרשתי לפוליטיקה והתמחיתי ועבדתי בהם ואני מנסה לחזור אליהם היום, אני אהיה ללא השכלה וללא הכשרה בכלל, הנושאים השתנו, התחומים השתנו, אני לא אצליח לעשות, והייתי מצטיין בתחום שעסקתי.

יעקב מרגי: זה אומר הרבה.

יעקב מרגי: נושא החינוך במדינת ישראל הוא כל הזמן בתיקונים, תיקון על תיקון, תיקון על תיקון, אין איזה עצירה שאומרים בואו נעשה משהו חדש שמתאים.

יעקב מרגי: לא לחינם, איך שתיארת, אין מה לעשות, יש כיתות חדשניות, אבל עדיין משרד החינוך, ואני לא אומר את זה בביקורת, בגלל הגודל, המסיביות שלו, צוק העתים, רציפות שלטונית, תקראו לזה איך שתקראו, הבירוקרטיה גם כן, וחבל.

<קריאה: ארגון והסתדרות המורים.

יעקב מרגי: לא, אני מבקש, לא לנגוע בנקודה הרגישה שלי.

יעקב מרגי: באתי היום הכי רגוע, אנחנו בימי בין המיצרים.

יעקב מרגי: אתה עכשיו אילצת אותי לומר מה שאני אומר כמעט כל יום, שהגיע הזמן - - -

<קריאה: חשבתי שרק אני רואה את זה.

יעקב מרגי: שהגיע הזמן שיעשו גיל פרישה בארגונים האלה, כי עד היום זה תעודת פטירה.

יעקב מרגי: זה קשור לתפקיד הקודם שלי.

יעקב מרגי: אמרתי את זה, בשבוע שעבר היה כינוס של הוועדה עם מועצת התלמידים הארצית.

יעקב מרגי: את מחייכת, היית בה, נכון?

<ליאת הלבץ: בדיון הזה לא, אבל ראיתי אחר כך.

יעקב מרגי: אז הכותרת הייתה 'מועצת תלמידים ארצית או קישוט', לאן זה?

יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא קישוט.

יעקב מרגי: תשמעו את החבר'ה האלה, אני אומר, מה שהם תרמו לי לדיונים בשנה וחצי, נוכחותם, קודם כל בהתמדה, אם זה בחופשות, לא בחופשות, הם באים, מעפולה, הקודם היה עפולאי, הוא היה מגיע לדיונים בזמן שהוא צריך לעמוד בכל המטלות שלו והוא יוצא לשנת שירות בחו"ל.

יעקב מרגי: איכויות של בני נוער, ואמרתי שזה מתנגש לי עם הקטע של הסרטון על יוון ואני לא רוצה להיות ביוון, כי אני חושב שזה הבלטה של קומץ מאוד לא - - - כי יש לנו את הנוער האיכותי.

יעקב מרגי: אבל הנוער האיכותי הזה מקבל, אני אומר לכם, במושגים עסקיים, ועכשיו הדלקת אותי, הסטת אותי בכלל מהנושאים האלה, כי זה בוער בי ואני אומר, אם אני לוקח במושגים עסקיים את 12 שנות הלימוד שאני משקיע בילד ומודד תפוקות, אני מבזבז להם שנתיים, והייתי עדין.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני מוכן להצביע על מה כן לוותר, על מה לצמצם ועל לימוד משמעותי, ועושים לנו פה הערכה חלופית, התחילו לאחרונה הערכה חלופית, 30% פה.

יעקב מרגי: רבותיי, צריך לעשות הרבה יותר בהערכה חלופית, הרבה יותר בלימוד, איך אמרת, סטודנטים, להוביל פרויקטים, שייתנו לתלמידים האלה להוביל פרויקטים.

יעקב מרגי: לא יכול להיות שאחרי שהם מסיימים חודשיים אחרי כן אנחנו מפקידים בידיהם חיי אדם וגורלות ומשימות.

יעקב מרגי: בבית הספר אנחנו לא סומכים עליהם, כי יש כמה כאלה שמפחדים על התפקיד שלהם.

יעקב מרגי: אמרת ארגון, גם בתוך משרד החינוך יש כאלה.

יעקב מרגי: להזיז היום, אפרופו ועדת ארז ביטון, נקודה אחת, סוגיה אחת, להזיז אותה זה הליך של שמונה שנים, במושגים של משרד החינוך להטמיע בספרות או באזרחות או שינויים שעשו בספרי ההיסטוריה.

יעקב מרגי: המפמ"רית אומרת לי 'זה תהליך שארך לי שמונה שנים'.

<אתי גרובגלד: עד שהיא מסיימת הוא כבר לא רלוונטי.

יעקב מרגי: אז אתם מבינים?

יעקב מרגי: אני אומר את זה לא בביקורת.

יעקב מרגי: רבותיי, צריך לעשות משהו.

יעקב מרגי: אתה נגעת לי בארגונים, הסטת אותי, אבל אין ספק שזו קדנציה מאוד משמעותית ואני מרגיש שאני נוגע ו - - - ככה זה בווידוי אישי.

יעקב מרגי: קודם לכך הייתי יו"ר ועדת משנה לכל סוגיית הנגשת המוסדות להשכלה גבוהה, לכל בעלי הלקויות, הפיזיות, לקויות נפשיות, ויזואליות, הכול.

יעקב מרגי: לא היה לי קל מול ור"מ וור"ה וכל ה - - -

<קריאה: החבר'ה האלה.

יעקב מרגי: מדדו אותי על כל תקנה, כמה זה עולה להם דרך החור של הגרוש.

יעקב מרגי: אבל היינו עיקשים.

יעקב מרגי: לצערי הרב, כשהיינו אמורים כבר לסיים את זה, אז נתנו להם ארכה עוד פעם ל-2018 ואני כבר לא חבר הוועדה הזו ואני יו"ר ועדת החינוך של הכנסת.

יעקב מרגי: רבותיי, אני אדבר על ההנגשה.

יעקב מרגי: אין ספק, אם פעם חשבנו שלהנגיש אוכלוסיות מוחלשות, מה אכפת לנו איך יגדירו אותן, אני קורא להן מודרות, לא בזדון, אל תיקחו את זה לשם, מודרות מההוויה הישראלית, מודרות מההוויה האקדמית של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אם חשבנו שאנחנו צריכים לעשות בשביל אותן אוכלוסיות, כשזה רק בשביל אותן אוכלוסיות טעינו.

יעקב מרגי: היום כל מי שנוגע בזה יודע שזה צורך של החברה במדינת ישראל, זה צורך קיומי, הייתי אומר.

יעקב מרגי: אני לא אדם בומבסטי ולא מצהיר הצהרות ואתם לא תראו אותי אף פעם מוציא איזה הודעה פופוליסטית, אבל זה צורך קיומי של החברה בעתיד הלא רחוק מן העין.

יעקב מרגי: יש החלטות ממשלה ויש הצהרות ויש הקצאת משאבים ולצערי הרב, אני אומר, יש עשור אבוד בוות"ת-מל"ג בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: יש את העשור האבוד, טרכטנברג הוא חבר אישי שלי, הוא מלא כוונות טובות, הוא מלא כוונות טובות, אבל הוא לא ראה נכון את הדברים והפקידות אחריו בוות"ת ובמל"ג לקחו את זה לכל מיני מחוזות אחרים שהיום קשה מאוד, אני יודע כמה אני נאבק לקראת כתיבת תכנית החומש ואני נאבק כמעט לבד.

יעקב מרגי: חבל שאין כמוני גם בקרב האוכלוסייה הערבית שיעצב, לא בקטע של החופש האקדמי, של המגמות.

יעקב מרגי: אנחנו אוהבים להתפאר בנתונים ובהצלחות של העשור האחרון, של החומש האחרון, בשילוב החרדים, זה קומץ מן הקומץ.

יעקב מרגי: כשאני שומע שיש חוות דעת משפטית שאומרת, בסדר, הם טעמו כבר את טעם החטא, בתואר שני כבר לא צריך מסגרות נפרדות, אז כנראה הם לא מבינים בכלל.

יעקב מרגי: אם אני או שמעון או ידידנו בן ציון יחזור לקהילה שלו לא כפי שהוא נראה היום, אחרי תואר ראשון, הוא יהיה שגריר רע, הוא לא ישלח את האחים שלו ולא ישלח את המשפחה שלו ולא את הסביבה שלו.

יעקב מרגי: השאיפה שלנו לראות לא אחד, שניים, שלושה בכיתה עם לבוש מסורתי, השאיפה שהמיינסטרים של החברה החרדית ישולב באקדמיה, אז נאמר שזו הצלחה.

יעקב מרגי: הצעדים שנעשים, ואני אומר לך, אם לא הייתי מכריז מלחמה, ואני אמרתי ליו"ר המל"ג, לשר החינוך, אני הולך להצטרף לאלה עם המגבעות השטוחות בחברה החרדית, מי שמכיר את המאפיינים של החברה, ואומר להם, 'טעיתי, אתם צודקים, הם רוצים לחלן אתכם, אל תבואו לאקדמיה'.

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: פה היו לכם כיתות חרדיות?

<אתי גרובגלד: כן.

יעקב מרגי: המרחב הציבורי נפגע פה?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: מהלכים אימים במסדרונות בתי המשפט, על פגיעה במרחב הציבורי, כשבסך הכול זה כיתות נפרדות בשעות נפרדות.

יעקב מרגי: יש קמפוסים חרדים בכלל, שזה פלטפורמות חרדיות.

יעקב מרגי: אתה אומר לי שהרמה שם נמוכה?

יעקב מרגי: אתה הרגולטור, על מי הביקורת?

יעקב מרגי: המל"ג שאפשרו את זה, ות"ת שעשו את זה, תלכו תעלו את הרמה.

יעקב מרגי: אמרתי, וזה הקו שאנחנו מובילים במלחמה שלנו בקטע של ההנגשה, וזה נכון גם למגזר הערבי.

יעקב מרגי: צריך להתייחס, כן, לחתכים של החברה.

יעקב מרגי: באים באומץ, אני מציין את זה לשבח, ראשי הקהל של החברה הערבית ואומרים, עם כל הכבוד, אני לא מתלהב מ-95% זכאות בבגרות ביישוב מסוים, לך תפרוט את זה באקדמיה, הוא בא ואומר לי ביושר, 'איכות המורים שאתה שולח לי לבתי הספר ולמכללות שלי ירודה', מי מייצר אותם?

יעקב מרגי: המערכות שלנו מייצרות אותם.

יעקב מרגי: אז התלמיד גומר י"ב ואין לו כרטיס כניסה לאקדמיה.

יעקב מרגי: כמה מתוך זכאי תעודת הבגרות, יש להם כרטיס כניסה ישיר לאקדמיה?

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו גם יודעים איך הם מקבלים את הבגרות הזאת.

יעקב מרגי: בסדר, חלקם יש להם כרטיס, אנחנו מכירים גם את הסטודנטים שעם הציון הגבוה הם נכנסים ו - - - אז מדברים על הנגשה?

יעקב מרגי: צריך לעשות, לא רק לדבר.

יעקב מרגי: מה זה לעשות?

יעקב מרגי: לעשות מעבר לבירוקרטיה הרגילה.

יעקב מרגי: אמר הרבי מקוצק, הוא אמר דבר כזה ואני חוזר עליו, לחבריי בוועדה נמאס לשמוע - - -

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו לא שמענו, זה בסדר.

יעקב מרגי: אני בונה על זה, שאתם קהל חדש.

יעקב מרגי: הוא אומר 'אין דבר יותר לא שוויוני מאשר לתקצב באופן שוויוני', לטפל, אז לא היו תקצובים, 'לטפל באופן שוויוני באנשים שחיים במצב לא שוויוני'.

יעקב מרגי: זה מתמטיקה, עזבו את משחק המילים, גם במתמטיקה זה לא מסתדר, גם בגיאומטריה, תנסה לצייר קו ישר, זה לא מסתדר.

יעקב מרגי: כנראה שהפקידות לא מבינה את זה.

יעקב מרגי: אם אתם שואלים אותי למה, יש גם מעבר לסוגיה של החשש, הקנאות.

יעקב מרגי: אני גם קנאי למרחב הציבורי.

יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, אני עם הזקן.

יעקב מרגי: ואתם יודעים מה?

יעקב מרגי: גם החברה החרדית קנאים למרחב הציבורי, הם לא רוצים לפגוע במרחב הציבורי.

יעקב מרגי: תן לו את התנאים, ואני אמרתי גם ליו"ר הוות"ת החדשה, 'תקשיבי טוב טוב, אני אומר לך, תצטטי אותי, תלשיני עליי לחרדים, כשיהיו 10% בחרדים מחלקם באוכלוסייה בקטע של האקדמיה תעצרי את כל התנאים, את כל ההטבות.

יעקב מרגי: את לא שם אפילו'.

יעקב מרגי: אם אנחנו בלי כלום, בהשקעה מינימלית, ראינו את הפירות, וקורים תהליכים בחברה החרדית, יותר משהעגל רוצה לינוק הפרה רוצה להניק, אבל צריך לתת - - -

<קריאה: לא ההיפך?

יעקב מרגי: תלוי מאיפה אתה מסתכל.

יעקב מרגי: אתה יודע, כששואלים אותי מה שלומך אני אומר ברוך ה', כששואלים אותי מה נשמע אני אומר תלוי איפה אתה שם את האוזן.

יעקב מרגי: אתה צודק, אבל תלוי מאיפה אתה מסתכל.

יעקב מרגי: אני אסביר לך, תוך כדי שאני אומר ציפיתי לשאלה הזו, החברה החרדית מרגישה שהיא מקריבה.

יעקב מרגי: בואו ננסה להיכנס לראש שלהם, הם מרגישים שהם מקריבים, הם אפילו עושים צעדים מסוכנים.

יעקב מרגי: שתבינו, זה לא דבר של מה בכך, שגדולי הרבנים של החברה החרדית האשכנזית שותקים, הם לא כותבים מכתבי המלצה וקריאה ללכת לאקדמיה, אבל זה שהם שותקים זה לא דבר של מה בכך.

יעקב מרגי: אז במקום לשחק לידיים של הקיצוניים בוא נאפשר את התנאים.

יעקב מרגי: לפעמים הקנאות הזו, אומרים מדקדקים באיכה ומזלזלים בהלכות שבת, הקנאות הזו, אותם אנשים, הייתי אומר אפילו הרדיקלים, שעתרו, הם עתרו לא מסיבות ענייניות, שיראו לי קמפוס אחד שהוא דר בו שנפגע בו המרחב הציבורי בגלל הכיתה החרדית.

יעקב מרגי: באותה נשימה, אם לא הייתי עוצר, סליחה שאני אומר את זה קצת ב - - - אם לא הייתי עוצר, גם אותן פלטפורמות חרדיות כמעט חוסלו לקראת החומש.

יעקב מרגי: הבטחתי שאני בהתחלה אומר, אני לא אמור לבשר את זה, זה עדיין לא נסגר, אבל אני אומר לכם, אם השיח היה בתחילת המשא ומתן, בתחילת הדיונים הלא מחייבים שלי איתם, שאין תארים שניים בכיתות נפרדות ושלא יהיו כמו כיתות חדשות, היום השיח הוא אחר.

יעקב מרגי: זה לא קל, לא פשוט, היועצים המשפטיים של מל"ג ות"ת וגם של הפרקליטות, הם קצת מתכווצים מזה, אבל נאמרה להם אמירה חד משמעית, שיהיו תארים שניים במקצועות החינוך, המקצועות הטיפוליים.

יעקב מרגי: זה עדיין לא הוחלט, אני לא מקדים את המאוחר, אני אומר לך משיחת סטטוס שהייתה לי עם ד"ר יפה זילברשץ, ביום רביעי, ההסכמה שלה איתי, היא הודיעה לי שעם זה היא הולכת להילחם.

<עליאן אלקרינאוי: שיש הסכמות.

יעקב מרגי: היה לידה רביד, שקצת התכווץ, אבל היא אמרה לו, 'זה לא יעזור לך, זה אני אומרת את זה'.

יעקב מרגי: כנראה שזו תהיה הפשרה, שיהיו תארים שניים בחינוך ומקצועות טיפוליים.

יעקב מרגי: תתרגמו את זה לכם.

יעקב מרגי: אני לחצתי ולחצתי והיא אמרה 'כל מכללה שתרצה לפתוח כיתה חרדית נפרדת תקבל'.

<עליאן אלקרינאוי: זה כבר טוב.

יעקב מרגי: אז אני מקווה שהם יצליחו להביא את זה לידי ביטוי בתכנית החומש.

יעקב מרגי: השימוע שהיה לי הסתיים בשבוע שעבר, כך שאלה הכיוונים, השימוע הציבורי שהיה צריך להתקיים סביב הנושא הזה.

יעקב מרגי: יש עדיין באוויר את אותה עתירה שמרחפת על הפקידים ברחוב סלאח א-דין בירושלים, אלה שאוהבים להשתמש, 'אני לא אוכל להגן על זה בבג"צ'.

יעקב מרגי: בסדר, אבל כנראה זה הכיוון ומבחינתי זה משאיר תקווה.

יעקב מרגי: אני אמרתי לה, האוניברסיטאות המכללות, יש להם אי ודאות, הסטודנטים באי ודאות, צריכים כבר לבשר את זה, להודיע להם.

יעקב מרגי: אבל זה הכיוון, זה לא סופי, אני מקווה שזה לא ייתקע בבית המשפט, אבל לראשונה אני שומע את זה כהצהרת כוונות אמיתית, שהם הולכים להוביל את זה.

יעקב מרגי: לא היה לי קל, אני שנה שלמה עם גדי פרנק ויפה, זה לא היה על השולחן וזה נאמר בשבועיים האחרונים בצורה מפורשת, שזה הכיוון שהם הולכים להיאבק עליו.

יעקב מרגי: אני מאמין, כשנאבקים מצליחים לקבל את זה.

יעקב מרגי: זה הוראת שעה, זה צורך שעה של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: אני אומר, רבותיי, מי שחושב שהנגשה צריכה לבוא על חשבון הרמה האקדמית טועה, זה לא נכון, לא טוב שיהיה.

יעקב מרגי: אם יש מכללות שפגעו ברמה האקדמית, אדרבא, יש בשביל זה את הוות"ת והמל"ג.

יעקב מרגי: זה הוויכוח העקרוני שלי איתם, אני אומר להם, 'אתם הרגולטור', לא ייתכן שאיפה שאתם רוצים, שאתם רגולטור רק לחנוק, איפה שאתם לא רוצים אתם מרשים חופש.

יעקב מרגי: אתם הרגולטור, תקבעו סדרי עדיפות, תקבעו את פני ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל בעשור הבא, אבל תקבעו, אל תהיו פסיביים.

יעקב מרגי: מי שיושב איתי בדיון שומע את הביקורת הזו שלי, הם פסיביים.

יעקב מרגי: הם הגיעו לקראת תכנית החומש הזו כמעט בריסוק, יש אוניברסיטאות שבקשיים גדולים מאוד, עד שמאיימים על הקיום שלהם.

יעקב מרגי: יש מקצועות בהכחדה.

<עליאן אלקרינאוי: נכון, במדעי הרוח.

יעקב מרגי: מישהו צריך לכוון את זה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אין שום הצדקה שפה ילמדו 4 סטודנטים במקצוע הזה ושם 6.

יעקב מרגי: יש יד מכוונת, יש מדינה, היא צריכה לכוון את זה.

יעקב מרגי: זה הקטע, אני לא אאריך, נגעתי בכמה סוגיות שנגעתם.

יעקב מרגי: אין ספק שמכללה פריפריאלית צריכה לקבל את מה שהמציאות הפריפריאלית לא נותנת לה.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, תהיה תחרות קשה, העשור הבא הולך להסתמן בגרף כזה מבחינת מספר הסטודנטים ותהיה תחרות קשה על כל סטודנט.

יעקב מרגי: אין ספק שיד מכוונת צריכה לתת את הדלתא, כל אחד והדלתא שחסרה לו בתחום שלו, לדחוף את זה.

יעקב מרגי: אני זוכר את הוויכוח, אני זוכר שסילבן שלום בממשלה אמר שבן גוריון לא שם, כשאמרו ספיר ואשקלון.

יעקב מרגי: אני חושב שהוא הצליח בסוף להכניס את בן גוריון.

יעקב מרגי: זה היה בדקה ה-90.

<קריאה: גם אשקלון בדקה ה-90.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: כשיש מי שנלחם בשבילך אתה שם.

<עליאן אלקרינאוי: נכון, אתה רואה?

<עליאן אלקרינאוי: צריך לשלוח אותך - - -

יעקב מרגי: מי שצועק 'איי', יודעים שכואב לו.

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, אני חושב שאפשר, אפשר להיאבק ולעשות זאת, אפשר לפתוח ביוזמה, זה לא סיפור, בסך הכול - - -

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו צריכים לראות, אתה השגריר שלנו שם.

יעקב מרגי: בסדר, אפשר.

יעקב מרגי: אני אמרתי שאפשר לעשות את זה, אפשר להיאבק ולדרוש להכניס את זה, אם לא בחקיקה להביא להחלטת ממשלה שתרחיב את זה.

יעקב מרגי: אף אחד לא ייפגע בזה, אם יבואו לכאן עוד 100, 150 חיילים משוחררים, שום מכללה אחרת בסביבה לא תתמוטט.

<עליאן אלקרינאוי: לא, ההיפך.

יעקב מרגי: אין לי רק לברך, אני אומר לכם, לכן שאלתי מתי קיבלתם החלטה להיות עצמאיים.

יעקב מרגי: יש לכם כנראה מבנה ייחודי, אם הייתם רק מכללה לחינוך היום מצבכם לא היה, כי בטח לא הייתם 3,500 סטודנטים.

<אתי גרובגלד: הפוך.

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך למה לא הפוך.

יעקב מרגי: היום מה שטרכטנברג התחיל, עם כל המכללות לחינוך, מכללה לחינוך פחות מ-3,000 סטודנטים, אין לה זכות קיום.

<עליאן אלקרינאוי: נכון, והיום יש תהליך של איחוד.

יעקב מרגי: יאלצו אותה להתאחד וגם האיחוד ובסוף להיות תהליך התמזגות של חללית הבת עם חללית האם, שזה אחת האוניברסיטאות ואז תבוא נשיאה או נשיא אוניברסיטה ויגידו 'אתה יודע מה?

יעקב מרגי: החינוך אצלי פה - - - '.

יעקב מרגי: היום אתם עצמאים, אתם קובעים, זה לא פשוט ומחר מחרתיים יגידו 'סליחה, אין לי כדאיות כלכלית להחזיק את הקמפוס בבאר טוביה' והנדל"ן שתרמת, הוא כבר לא שלך.

יעקב מרגי: אני רק נגעתי בנקודות, זה לא פשוט.

<אתי גרובגלד: לא, אנחנו - - -

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: העצמאות האקדמית, אני חושב שסך הכול היא זכות ואני חושב שטוב שאתם הולכים בקטע הזה של המחקר, זה ממתג אתכם וגם - - -

<עליאן אלקרינאוי: נכון.

<יעל פישר: אני רוצה בעניין המחקר, בגלל שאתה יושב פה, לשאול, אחד הדברים שמאוד חסרים לנו זה מידע על האוכלוסייה החרדית.

<יעל פישר: אנחנו מצליחים לאט לאט לגייס סטודנטים חרדים שלנו שיתחילו, כי עד עכשיו לא נתנו להם להיכנס לתוך האוכלוסייה החרדית, לחקור, בעיקר בנושאי חינוך, ואני מאוד אשמח אם אתם תרימו אצלכם את הכפפה למחקרים כאלה.

<יעל פישר: אני אתן לכם דוגמה.

יעקב מרגי: אוי ואבוי, שלא תחטאי במה שחוטאים כולם.

יעקב מרגי: אומרים החברה החרדית, זה לא תווית אחת וזה לא מגרה אחת.

יעקב מרגי: אם את שואלת אותי, זה גם לא בסיס למחקר.

<יעל פישר: יש לנו כמה נושאים ש - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך, זה יותר שיווקי, ואל תחטאו בכך שתסלילו את החברה החרדית לאיזה מקצוע אחד, שבעוד 20 שנה - - -

<יעל פישר: לא, ברור - - -

יעקב מרגי: יכול להיות שאני מתפרץ לדלת פתוחה, אני רק אומר לך, הם מצטיינים במדעי המחשב ובכל תכניות המחשב, זה נכון שזה טוב עכשיו, אבל זה לא יכול להתקיים לאורך שנים.

יעקב מרגי: כמעט כמעט בכל המקצועות אפשר לאתגר את החברה החרדית.

<יוסף גרנות: הם צריכים להיות משולבים בכל המקצועות.

יעקב מרגי: יכול להיות.

יעקב מרגי: החברה החרדית היא רב גונית, צריך להתחרות בהם, את יודעת במה?

יעקב מרגי: בתנאים.

יעקב מרגי: אם הם יודעים שיש להם פה תנאים שהם יכולים להגן על עצמם, סליחה שאני אומר את זה, 'להגן', ככה זה נראה.

יעקב מרגי: זה נכון שאף אחד לא מחכה עם חץ וקשת או תת מקלע לירות בהם, אבל להגן.

יעקב מרגי: סטודנט מאוכלוסייה חרדית, אותנטית, מסורתית, שיוצא ובא לקמפוס, תבינו שהוא עובר, הוא עושה תהליך, הוא עובר תהליך מאוד משמעותי, ואם הוא מקבל פה חברה הומוגנית, כיתה הומוגנית, כיתה חרדית עם תנאים, עם, איך אמרת?

יעקב מרגי: בחברה הערבית צריך להתייחס גם לשפת הדיבור שלהם, מה שלא חשבו אף פעם, חשבו, 'מה? הוא דובר ערבית, אפשר ל - - -', מסתבר שהערבית המדוברת והערבית הספרותית, וגם להם יש קשיים, צריך להתאים.

יעקב מרגי: גם לחרדים יש.

יעקב מרגי: הם באים מעולם מושגים אחר.

יעקב מרגי: אם מישהו ציפה שבמכינה של שנה אחת סטודנט חרדי להנדסה יצטרך לעבור את כל מה שהוא לא קיבל ב-12 שנות לימוד וגם להעביר אותו את כל ה-12, 13 ספרים הכתומים של הפסיכומטרי, בעולם מושגים שהוא לא היה בהם בכלל, הוא לא שמע שירה לועזית, הוא לא ראה סרטים במסות שיכולות לתת לו את עולם המושגים.

יעקב מרגי: צריך להבין את זה, אלה התנאים, זה מה שהחברה החרדית צריכה כרגע כדי להשתלב.

יעקב מרגי: אחרי שהם עומדים על הרגליים ואם יודעים להעמיד אותם נכון על הרגליים, שלוש השנים הבאות באקדמיה הן יותר קלות.

<יעל פישר: לזה אני מסכימה לגמרי, אני מדברת על משהו אחר.

<עליאן אלקרינאוי: תודה רבה.

<עליאן אלקרינאוי: בהחלט יצא לי לשמוע אותך בכמה פגישות וכנסים, אתה מאוד עקבי ואני מאוד שמח ש - - -

יעקב מרגי: עד שיוכיחו לי שטעיתי.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שמה שאתה עושה, אתה עושה עבודה יוצאת מן הכלל וזה מאוד חשוב, גם להשמיע את הקולות האלה של הפריפריה ואנחנו מאוד שמחים שאתה נמצא שם וגם תהיה השגריר שלנו.

<עליאן אלקרינאוי: משהו שבאמת צריך לומר, ובצדק, שיש את הריבוי של מוסדות אקדמיים ואמרתי גם קודם, שיש ניסיון לאחד מכללות להוראה והעברה ממשרד החינוך, תקצוב של משרד החינוך, זה עבר לוות"ת ולאט לאט מעבירים את רוב המכללות להוראה, הן יתוקצבו על ידי ות"ת ויהיו באחריות מל"ג ולכן כבר היום הם מנסים - - -

יעקב מרגי: אבל יש בעיה, מה יעשו עם נח גרינפלד?

<עליאן אלקרינאוי: זה יעבור לו.

יעקב מרגי: זה אני, היא לא הגיבה.

יעקב מרגי: זה יוצא לי עם רן ארז ועם וסרמן.

<עליאן אלקרינאוי: אז אנחנו רוצים לשמוע קצת מהסטודנטים, לפני שאנחנו יוצאים לסיור.

<עליאן אלקרינאוי: בבקשה, יו"ר האגודה.

יעקב מרגי: שהם העיקר.

<ישראל מורדי: שמי מורדי ישראל, אני יושב ראש אגודת הסטודנטים זו השנה השלישית.

<ישראל מורדי: אני עצמי התחלתי את הלימודים כאן במסגרת 30 פלוס, התחלתי את הלימודים בגיל 42 ועשיתי היסטוריה קטנה כיושב ראש אגודת הסטודנטים המבוגר יותר בארץ.

<ישראל מורדי: פרופ' עליאן, נשיא המכללה, העלה כאן את שיתוף הפעולה בין המכללה לבין אגודת הסטודנטים בכל מה שקשור לרב תרבותיות והכרת האחר, אז אני יכול לספר על זה שכשמדברים על הנושא הזה של רב תרבותיות ולהגיע לערי הפריפריה ולהכיר, אז אנחנו כבר עשינו את זה.

<ישראל מורדי: אנחנו הוצאנו סטודנטים שלנו לקרית מלאכי, לראות את מערכת החינוך בקרית מלאכי, להכיר את האנשים שם.

<ישראל מורדי: ואתה רואה, אנשים שחיים כאן במדינה, סטודנטים, שהופתעו מקרית מלאכי, אנשים שיצאו לרהט פעם ראשונה, אנשים שעוברים כל הזמן לבאר שבע ואף פעם לא התעכבו לעצור ברהט, לראות איך האנשים שם חיים.

<ישראל מורדי: כל הזמן שמעו שיש יישוב רהט, אף פעם לא יצא להם לבקר שם, והוצאנו גם לשם.

<ישראל מורדי: באמת התגובות שם היו תגובות שצריך לצאת לעוד מקומות, צריך כמה שיותר סטודנטים שיגיעו גם לפריפריה, יגיעו לרהט, יראו את צורות החיים האחרות.

<ישראל מורדי: אני בתור סטודנט, יצא לי לבקר בהילולה של הצדקת מבושאייף.

<ישראל מורדי: היו כמה חבר'ה שמבחינתם זה היה - - -

<קריאה: במושב זיתן, ליד לוד.

<ישראל מורדי: נכון.

<ישראל מורדי: אני חושב שבאמת, מאז שאני כאן באקדמיה, פה במכללת אחוה, נותנים פה דגש מאוד מאוד מיוחד לכל הנושא הזה של רב תרבותיות.

<קריאה: סמינר גרמניה, מורדי.

<ישראל מורדי: נכון.

<ישראל מורדי: סמינר שהיה לנו לגרמניה, יהודים, ערבים, יושבים ומדברים ומשוחחים ומעלים כל מיני נקודות מאוד מאוד חשובות, ופתאום אתה רואה שהפער הוא לא כזה, אפשר להיות חברים, זה בסדר.

<ישראל מורדי: אפשר לשבת ביחד, יהודים וערבים ואשכנזים ומזרחיים ודתיים וחילוניים וזה קורה כאן, וזה קורה בצורה הטובה ביותר שיכולה להיות ויש רק לברך על כך ולעודד את הפעולות מהסוג הזה.

יעקב מרגי: צריכים לא לקרוא עיתונים שלושה חודשים ולא לראות טלוויזיה.

<עליאן אלקרינאוי: זה גם נכון.

<קריאה: זה פשוט לחיות כאן בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: אני לא מופתע.

<עליאן אלקרינאוי: אתה שכן שלנו.

יעקב מרגי: לא, אני תמיד כפרתי, אני זוכר את המפגש הראשון שלי כאיש ציבור, אחרי שנבחרתי לתפקיד ציבורי באתי מהקריה למחקר גרעיני בדימונה, עבדתי שם, והזמינו אותי לפאנל באוניברסיטת בן גוריון.

יעקב מרגי: חשוב לי לספר, בעקבות מה שאתה אומר.

יעקב מרגי: ישבו באודיטוריום שם 400 סטודנטים, ישבתי אני הינוקא, אתה יודע מה?

יעקב מרגי: לא פחות ולא יותר, היה שם היסטוריון, לא זוכר שמות, אני חלש בשמות, היה אורנן יקותיאלי ז"ל, הוא היה חבר המועצה מטעם מרצ, אחד הלוחמים בסיפור של החרדים, היה אבישי ברוורמן כנשיא האוניברסיטה, הייתי אני והיה אלי בן דהן, שהיום הוא סגן שר הביטחון, ודיברו על התהום הפעורה בין הציבור הדתי לבין הציבור החילוני.

יעקב מרגי: אמרתי שאני אדבר בסוף.

יעקב מרגי: תאמין לי, מרה שחורה, כל הדוברים, הכול שחור, איך אתה מתחיל?

יעקב מרגי: אז הייתי בתפקיד יו"ר המועצה הדתית, יענו, אני כמעט האצבע המאשימה בבאר שבע, האצבע אליה מופנית, אני איש הממסד.

יעקב מרגי: אני אומר להם, אני פונה לסטודנטים, אתם הסטודנטים, הדור הבא, אתם האקדמאים של הדור הבא, אתם מרגישים מאוימים?

יעקב מרגי: אני שמעתי פה שחור-לבן, הכול שחור, תהום פעורה, אתם מרגישים מאוימים?

יעקב מרגי: אחד קפץ מהפינה השמאלית ואמר 'אני איש מרצ' ותקף את אורנן.

יעקב מרגי: הוא אומר לו, 'לא מקובל עליי השיח המתנשא שלנו', כך הוא אמר לו, בהאשמות ובזה.

יעקב מרגי: וקפצה סטודנטית אחת ואמרה לי 'אני מרגישה מאוימת בכפייה דתית', אמרתי לה, 'בבקשה, ספרי'.

יעקב מרגי: היא אומרת לי, 'אני הייתי אצלך במשרד לפני שבועיים', היא באה להירשם לנישואין, ותבינו מה קורה בחברה הישראלית, היא אומרת 'אתם אילצתם אותי לעבור הדרכת כלות לפני החתונה', אמרתי לה 'הכריחו אותך?', היא אומרת לי כן, אמרתי לה: 'אצלי בבאר שבע הכריחו אותך?

יעקב מרגי: ' היא אומרת לי 'לא, זה חייב', אמרתי לה 'הכריחו אותך?', היא אומרת לי 'אני יודעת שזה חייב'.

יעקב מרגי: למה לא שאלת?

יעקב מרגי: כשאת הולכת לקנות משהו בסופר את משגעת את המוכרת ובודקת את המוצר מכל הכיוונים, למה בנושאים כאלה את מקבלת דברים כמובן מאליו?

יעקב מרגי: מה אני בא לומר?

יעקב מרגי: החברה הישראלית לא יורדת לשורות.

יעקב מרגי: כמה מתוכנו כאזרחים יורדים לשורות הקטנות של הכתבות?

יעקב מרגי: אנחנו רואים את הכותרת, שולחים פקודה למוח, מגבשים עמדה ועם זה הולכים לקדימה.

יעקב מרגי: אז אני לא מופתע, אני חי בחברה כזו כל חיי, של חרדים, של ערבים ושל דתיים ושל חילוניים ואני יכול לדבר עם כולם, ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: אין לי בעיה ואני רוצה שגם ככה החרדים ירגישו וככה גם השמאל ירגיש וגם הימין ירגיש.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי את הדעה הכי לא מקובלת עליי, הכי, סלח לי על הביטוי, נותנת לי מכה בשרירי הבטן, ואני אדע לחייך אליך ולהגיד לך 'שמעתי אותך', אני אנסה להבין מאיפה זה בא לך.

יעקב מרגי: אז לא השתכנענו, מה קרה?

יעקב מרגי: וכך צריכה להתנהל חברה.

יעקב מרגי: לרוב לרוב לרוב כך זה מתקיים.

יעקב מרגי: לרוב כשנפגשים בקשר ישיר בלתי אמצעי, בשיחה אישית, אתה אומר, 'מה?

יעקב מרגי: כולם ככה?', אתה אומר 'לא יכול להיות, כל השמאלנים ככה?', 'לא, לא כל הדתיים ככה'.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי אנחנו מדברים באמצעות מדבקות, באמצעות תוויות, זו החברה הישראלית.

יעקב מרגי: לכן אני שמח שאתם מובילים את זה וכך צריך להיות.

יעקב מרגי: זה העתיד של החברה הזו, אין עתיד אחר לחברה הישראלית בלי זה.

יעקב מרגי: אני לא מאמין בזה.

יעקב מרגי: ויש לי ביקורת גם כלפי החברה שאני יוצא ממנה.

יעקב מרגי: בגלל שהיא חברה מסורתית היא יותר סגורה, היא יותר מגנה על עצמה, אבל גם כשהיא מגנה על עצמה יש דרכים לדעת, להכיל ולהסתכל, לא בשיפוטיות, צריך לנסות להבין מאיפה זה בא.

יעקב מרגי: החרדים הם הראשונים שהיו צריכים לדעת מזה, שמקושיה לא מתים, זה כתוב בגמרא, אפשר להישאר בקושיה ולא מתים מזה.

<עליאן אלקרינאוי: תודה, מורדי.

<עליאן אלקרינאוי: אני חושב שבהחלט מה שאתה אומר, חבר הכנסת, זו סוגיה מאוד חשובה שאנחנו עסקנו בה במהלך ארבע השנים האלה.

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו אומרים שהדעות הקדומות הן אלה שמכתיבות את ההתנהגות שלנו ואנחנו מקטלגים בני אדם לפי איך שהם נראים בלי שאנחנו נכיר אותם וחוסר ההיכרות או הבורות, אם מותר לומר, היא זו שמביאה אותנו למצב שאנחנו נקטלג בני אדם.

<עליאן אלקרינאוי: בפסיכולוגיה קוראים לזה profiling people, אנחנו בונים את הפרופיל שלהם ולפי זה אנחנו קובעים.

יעקב מרגי: שולחים פקודה למוח ומדפיסים מדבקה.

<עליאן אלקרינאוי: הוא נראה ככה, אז הוא נמצא שם.

<עליאן אלקרינאוי: כשאנחנו מכירים את האנשים אנחנו משנים.

<עליאן אלקרינאוי: ובהחלט זה המהלך שאנחנו כאן מנסים להוביל, שאנשים יכירו אחד את השני, כדי להתמודד עם הדעות הגזעניות שלנו, הפחות טובות, דעות שבהחלט מכתיבות את ההתנהגות שלנו.

<עליאן אלקרינאוי: בן ציון, בבקשה, אתה רוצה להגיד?

<בן ציון פדר: כן, ברשותכם.

<בן ציון פדר: בהמשך למה שאמרת, כותרות בעיתונים וכל הדברים האלה, כותרות שלא תראו בעיתונים זה מה שנעשה פה במכללה.

<בן ציון פדר: משנת 2010 פתחנו פה שלוחה חרדית במכללת אחוה.

<בן ציון פדר: היום לומדים פה מאות סטודנטים לתואר ראשון, השלמה לתואר ראשון בחינוך מיוחד, הם מגיעים לפה אחרי יום עבודה, אם זה נשים, הן מגיעות פה יום אחד בשבוע, ביום החופשי שלהן, הן מגיעות פה מתוך מערכת החינוך, כולן מורות בישראל, הן מגיעות לעשות השלמה לתואר ראשון, הן מקבלות פה את כל הכלים.

<בן ציון פדר: דובר פה על הנושא של הרמה האקדמית - - -

יעקב מרגי: מה עם האקרדיטציה של אותן מורות?

<בן ציון פדר: אני אגיע גם לזה, ברשותך.

<בן ציון פדר: אני אומר שכל אלה שמגיעות לפה, כולם עובדים היום במערכת החינוך, הם מגיעים לפה ולא מוותרים להם פה על קוצו של יו"ד על הרמה האקדמית.

<בן ציון פדר: הם מתמודדים פה, אנחנו בקשר עם כל הרבנים, רבני הקהילות מהאזור, אנחנו מדברים על באר שבע, הנקודה הדרומית ביותר, לוד, הנקודה הצפונית ביותר, כל האזור הזה, אשדוד, נתיבות, אופקים, הפריפריה מגיעים לפה ללמוד.

<בן ציון פדר: שמעון טובול, שהוא יושב פה איתנו, חבר מועצת העיר באר שבע, הוא גם סטודנט מן המניין, הוא מגיע לפה פעם בשבוע לעשות את ההשלמה לתואר וכמוהו יש, כמו שאמרתי, יותר מ-100 סטודנטים שמגיעים לפה ללמוד.

<בן ציון פדר: למה אני אומר שלא תראו את זה בעיתונים?

<בן ציון פדר: כי השינוי נעשה פה מתחת לפני השטח.

<בן ציון פדר: הם מגיעים לפה, הם לומדים, הם מתערבבים פה גם עם הסטודנטים האחרים.

<בן ציון פדר: מטבע הדברים הם לומדים פה בשעות הערב, אבל הם נפגשים במדשאות, בקיוסק, מדברים וכל המחיצות וכל הדברים נופלים ורואים פה הרבה דברים מבורכים.

<בן ציון פדר: היה לנו כבר טקס אחד של בוגרים, טקס חלוקת תארים, אנחנו עושים בספטמבר הקרוב הענקת תארים ל-80 סטודנטים חרדים, הענקת תואר ראשון.

<בן ציון פדר: בכנס הקודם, אתה היית מוזמן, אבל ברגע האחרון בגלל משהו בכנסת לא יכולת להגיע - - -

יעקב מרגי: צרת רבים נחמת טיפשים.

יעקב מרגי: בשבוע שעבר הברזנו לאונו באשדוד, היה להם טקס גדול.

יעקב מרגי: הצבעות, אם זה בימי כנסת זה לא - - -

<אתי גרובגלד: אבל כששמעון יקבל תעודה אתה תבוא.

יעקב מרגי: אני אדאג שאבא שלו, אביו חבר ילדות שלי, עבדנו ביחד בקריה ואביו נחשב בקהילה החרדית קנאי חרדי ומתמיד ועקבי.

יעקב מרגי: אני עוד יש לי בעבודת ה', הוא, מאז שאני מכיר אותו באותו - - -

<בן ציון פדר: דיברת על המרכיבים של החברה הדתית, יש לנו פה רבני שכונות, יש רבני יישובים שלומדים פה השלמה לתואר ראשון, מהציבור הדתי לאומי.

<בן ציון פדר: יש פה ממש, מעניין לבוא לראות פה איך נראה יום הלימודים פה, מאוד מאוד מעניין.

<בן ציון פדר: ולראות שגם הציבור הקנאי במגזר החרדי שמגיעים לפה לעשות תואר - - -

יעקב מרגי: אמרתי לפרופסור ששתי האחייניות שלי בוגרות פה בכלכלה, אבל הן לא חרדיות.

<בן ציון פדר: אז יש לנו פה, כמו שאמרתי, מגור, שזו הקהילה הקיצונית ביותר.

<עליאן אלקרינאוי: יש גם כאלה.

יעקב מרגי: כל אחד בוחר איפה שכואב לו.

יעקב מרגי: היא אמרה בכל משפחה יש, אני אמרתי גם, בכל משפחה.

<בן ציון פדר: אני אומר שגם מקהילת גור, שהיא הקהילה הקיצונית, יש סטודנטים שלומדים פה.

<בן ציון פדר: אנחנו בקשר עם רבני הקהילות כל הזמן, באופן רציף, וכולם יוצאים פה מרוצים.

<בן ציון פדר: וברשותכם, דבר הסטודנט, אם אפשר.

<שמעון טובול: קודם כל אם אני אסיים תואר ולא תבוא אז - - - חשוב לי להפנות אליך שתי שאלות שלפי דעתי באות מכל הסטודנטים ומאוד מאוד חשוב לנו שתפתור את זה, כי, אל"ף, מכל מי שיושב פה בשולחן, אני בטוח בחרתי בך, אז אתה חייב לדאוג לי.

יעקב מרגי: הבוקר התקשרה אליי אישה, לא מכיר אותה, הטלפון שלי מפורסם, הפכתי להיות שלא ברצוני, וטוב שכך, האומבודסמן של מערכת החינוך, כל פניות הציבור.

יעקב מרגי: תארו לכם, אמא שצריכה להיאבק כדי שהבן שלה יתקבל לגן שיקומי.

יעקב מרגי: יש לו את הכול, ביטוח לאומי מכיר בנכות, כולם מכירים בנכות, מישהו ברשות המקומית שהחליט שהילד לא זכאי.

יעקב מרגי: היא אומרת לי, 'אתה יודע, אני הצבעתי עבורך', ככה בדחילו, היא לא רואה אותי אפילו, אמרתי לה, 'תעצרי את השיחה, אם הצבעת בעבורי אני לא מטפל בך', היא אומרת לי 'למה?

יעקב מרגי: אבל - - -', אמרתי לה 'כי אני מטפל גם באלה שלא הצביעו עבורי'.

יעקב מרגי: הוא אמר שהוא הצביע, אחרי הפרגוד - - -

<שמעון טובול: בכל אופן יש לנו פה שני דברים שמאוד חשובים לנו, אם אפשר לטפל בנושא הזה, וזה לא רק לנו אלא גם לדור שיבוא אחרינו.

<שמעון טובול: אחת, לגבי תואר ראשון.

<שמעון טובול: התואר הראשון שאנחנו עשינו, בעצם הייתה מכינה ולאחר מכן שנה של השלמה.

<שמעון טובול: משרד החינוך מכיר בסטודנטים שיש להם תעודת מורה מוסמך בכיר והוא אפילו משלם להם בעבור זה, הם נכנסים להיות מורים, אבל כשהם רוצים לעשות תואר ראשון, אני מאמין שזה יהיה מהפעם הבאה, אין אפשרות.

<שמעון טובול: זאת אומרת עושים להם מכינה מאוד מאוד גדולה, וגם בזה הולך להיות ביטול - - -

יעקב מרגי: לכן שאלתי על האקרדיטציה?

<אתי גרובגלד: כי הם לא מכירים, אין להם תעודת בגרות.

<אתי גרובגלד: בעבר הם הכירו במכון סולד, היום הם לא מכירים - - -

יעקב מרגי: רבותיי, זה המאבק שלנו.

יעקב מרגי: ועדת ודמני קבעה, נתנו ארכה לזה בשנה שעברה, עוד יכולתם להסתמך על - - -

<עליאן אלקרינאוי: נכון, אבל זה נגמר.

יעקב מרגי: השנה זה נגמר, אנחנו עדיין במשאים ומתנים, זה למחוק שנתיים על תיכוניות, לא לתת שום קרדיטציה.

יעקב מרגי: אני עוד לא הרמתי ידיים בסוגיה הזו.

<אתי גרובגלד: אסור להרים ידיים.

<אתי גרובגלד: מערכת החינוך מכירה בהם כמורים, נותנת להם להיות מורים, נותנת להם תעודת מורה מוסמך בכיר, אבל - - -

יעקב מרגי: אני מכיר את הנקודה הזו, נאבקים בזה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, אתה שם לב שבבשורות לא אמרתי את זה.

יעקב מרגי: אין ספק, זו מכת מוות, סליחה שאני משתמש במושג הזה, אם מישהו חושב שאמא ל-6, 7, 5 ילדים תוכל לשבת ארבע שנים עם עלות גבוהה של כל שנה אקדמית ולהשלים - - -

<אתי גרובגלד: זה פשוט לחסום אותם.

יעקב מרגי: אם התפעלנו מ-10,000 סטודנטים חרדים, אז אני אומר לכם שאנחנו נהיה עם 6,000, 4,000 מתוכם זה - - -

<אתי גרובגלד: זה להגיד כן ולעשות לא.

<שמעון טובול: הדבר השני, ברשותך.

<שמעון טובול: הנושא שדיברת עליו קודם, תואר שני.

<שמעון טובול: אנחנו 100 סטודנטים שמסיימים - - -

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו נפגשנו איתו בכנסת והוא מודע.

<שמעון טובול: חשובה מאוד הנקודה הזאת, כי יש לנו פה את האופציה של מכללת אחוה, שהיא קרובה לכולם, אל"ף, מבחינת זה שהיא קרובה לפריפריה, בי"ת, יש לנו כבר - - - אתה יודע, ברגע שאתה מתרגל לאיזה שהיא דרך, אתה מכיר את כל המערכת והמערכת פה - - -

יעקב מרגי: אני אדם אופטימי.

יעקב מרגי: לפי הדברים שנאמרו לי אני אופטימי, אבל אני גם אחראי, לא הייתי אומר למערכות לכו תרוצו, כאילו - - - אני אדם אחראי.

<בן ציון פדר: אני רק אחדד ממש במשפט אחד.

<בן ציון פדר: מה ששמעון אומר זה שכל הסטודנטים שגרים פה באזור הדרום, הם מסיימים תואר ראשון, כמו שהוא ציין, זה למעלה מ-100, אין להם אפשרות לעשות תואר שני.

<בן ציון פדר: הם גרים פה בפריפריה, האופציה היחידה לעשות תואר שני זה בירושלים והם לא ייסעו לירושלים.

יעקב מרגי: כולי תקווה שזה - - -

<עליאן אלקרינאוי: אנחנו סומכים עליך שתמצא את הדרך.