ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 320, 2016-12-27 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 27 בדצמבר 2016, כ"ז בכסלו, עיצומו של חג האורים, חנוכה, תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום, תכניות אקדמיות נגד מדינת ישראל מספקות נקודות זכות ומלגה ואני מוסיף, האמנם.

יעקב מרגי: אבל זה בהסתייגות, עד שנראה מה הדיון יעלה כי לפעמים הכותרת זועקת ובשורות הקטנות אנחנו מגלים.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, אנחנו והתקשורת יחד אתנו, מספקים לחברה בישראל כותרות בומבסטיות והאזרח לא יורד לשורות הקטנות, לכן אנחנו מקיימים כאן דיון כדי לראות.

יעקב מרגי: לפני שניכנס ונצלול לתוך הדיון, נעשה נגיעות קטנות בשיעור אזרחות כדי שנוכל כולנו ביחד לצלול.

יעקב מרגי: כולנו יודעים שהדמוקרטיה היא שיטת ממשל בה יש לאזרחים יכולת וזכות להשפיע על מדיניות ציבורית במדינתם.

יעקב מרגי: במדינת ישראל אנחנו מקדשים את הערך של החופש האקדמי, החופש המוקנה למורים, תלמידים ומוסדות אקדמיים לחתור להרחבת הידע באשר הוא.

יעקב מרגי: יש לנו עוד ערך מקודש בחברה הישראלית והוא חופש הביטוי, שגם זה זכותו של כל אדם להביע את דעתו ולומר את שברצונו לומר.

יעקב מרגי: בדיון על החופש האקדמי, מקובל כפי שכתוב וידוע, להבחין בין חופש המחקר והוראה לבין חופש הפעולה והתבטאות חוץ אקדמית.

יעקב מרגי: בתוך כך, יש לעשות אבחנות נוספות שאחת מהן היא בין חופש אקדמי אישי לחופש אקדמי מוסדי.

יעקב מרגי: הערך העליון שיש בחופש אקדמי ולכך הוא נוצר, שיינתן חופש מחקר והוראה לאיש האקדמיה מבלי להיות נתון למקור סמכות כגון ממשלה, רשויות מדינה, גורמים מממנים, גורמים אידיאולוגיים קיצוניים או הגמוניה בתוך האקדמיה.

יעקב מרגי: אנחנו שומרים מכל משמר וטוב שכך, גם נזעקים לא אחת, כשאנחנו מגלים או מזהים או אפילו חוששים מפוליטיזציה של מערכות ציבוריות וממשלתיות, אך מה קורה לנו במקרה של גורמים אידיאולוגיים שלא באים מגורמי הממשלה והפוליטיקה, האם יש לנו שם הגנות?

יעקב מרגי: מה קורה כשהגורם האידיאולוגי הוא מרצה או חוקר ומה קורה כשמרצה או חוקר מנווט את המערכת לגישה אידיאולוגית אחת ומסרב לתת במה אקדמית לדעות אידיאולוגיות אחרות?

יעקב מרגי: ראה ערך אקטואליה, בית ספר תיכונט בת"א עם רם כהן, שיכול להיות שהוא מנהל בית ספר מעולה, רק שהוא אומר שדעה אחת היא לגיטימית ודעה שנייה היא "משיחיסטית שמיימית, שאין לה מקום בבית ספרו".

יעקב מרגי: הייתי מציע לו לרכוש אי יווני כדי לבנות שם בית ספר, שם יש אזרחים שחושבים דעה אחת ומחשבה אחת.

יעקב מרגי: אני שואל, עד היכן החופש האקדמי מוגן ובכלל, האם הוא מוגן, מצד זה או מצד אחר?

יעקב מרגי: אני שואל ומשאיר את השאלות האלו פתוחות באוויר.

יעקב מרגי: אני רוצה רק לציין שיוזם הדיון הוא חבר הכנסת עודד פורר שנבצר ממנו להגיע היום לדיון, אולם הוא נענה לבקשתנו שלא לדחות את הדיון בגלל בקשתם של ארגוני הורים שכולים וגם של גורמים ציבוריים אחרים, אז הזכרתי שזו יוזמה של חבר הכנסת עודד פורר.

יעקב מרגי: האם חברי הכנסת רוצים להתבטא לפני שנתחיל את הדיון?

יעקב מרגי: יפה, פנתה אלי גברת, האם השכולה, דבורה, את פנית אלי בנושא הזה, את רוצה להתבטא קודם?

יעקב מרגי: בבקשה.

<דבורה גונן: בוקר טוב לכולם, אני דבורה, אימא של דני גונן שנרצח בפיגוע לפני כשנה וחצי במעין ליד הישוב דולב.

<דבורה גונן: אני רוצה להזכיר לכם שאני ביקשתי את ההריסה של הבית של המחבל שרצח את הבן שלי ובדיון בבית המשפט העליון מבחינתי עברתי וידוא הריגה, רצח שני, בלי יריות אבל עברתי רצח מבחינתי, כשיושבת שם עורכת דין שמציגה את הרצח של הבן שלי כשהמטרה שלה היא לדאוג לזכויות האזרח, של מי?

<דבורה גונן: לאחר שהייתי מזועזעת כולי אני בודקת מאיפה היא באה והיא באה מארגון שנקרא המוקד להגנת הפרט.

<דבורה גונן: אני לא היחידה שעברה את זה מההורים השכולים.

<דבורה גונן: לא הייתי ראשונה ולא הייתי אחרונה, לצערי.

<דבורה גונן: את הביקורת שיש לי על בג"ץ יש מקום אחר להביע.

<דבורה גונן: לפני כמה זמן אני קוראת בעיתון שהאוניברסיטה העברית, הפקולטה למשפטים, מעניקה נקודות זכות ומלגה בסכום גבוה לסטודנטים שיתנדבו גם במוקד להגנת הפרט.

<דבורה גונן: הייתי בהלם.

<דבורה גונן: כלומר, יש מוקד שמצדיק מבחינת ההתנהלות שלו רצח של יהודים והאוניברסיטה העברית, שהיא מוסד אקדמי של מדינת ישראל, מעודדת התנדבות במוקד הזה.

<דבורה גונן: לא נשמע לכם הזוי?

<דבורה גונן: אני אומרת לכם שעברו עלי ימים של אי שקט אמתי.

<דבורה גונן: לא יכול להיות שמדינת ישראל תיתן יד לדבר כזה.

<דבורה גונן: הבן שלי נרצח, האם מישהו חשב על זכויות האזרח שלו?

<דבורה גונן: הרי שללו את הזכות שלו לחיים ומדינת ישראל, שהיא רוצה להוקיר את הנרצחים שלה, לא יכולה לתת יד לדבר הזה במוסדות האקדמאיים שלה.

<דבורה גונן: מוסד אקדמאי אמור להיות נטול פוליטיקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בואי נשמע.

יעקב מרגי: אני אתן גם להדס מזרחי, נמצאת אתנו?

יעקב מרגי: בבקשה, אני אתן לך ואחרי כן ניגש למוסדות האקדמיים כדי לברר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הדס מזרחי: בוקר טוב, חנוכה שמח.

<הדס מזרחי: שמי הדס מזרחי, פצועת ירי ואשתו של ניצב משנה ברוך מזרחי, שנרצח בערב פסח בדרך לקריית ארבע.

<הדס מזרחי: היינו ביחד עם הילדים שלנו, שגם נפצעו.

<הדס מזרחי: ההתמודדות היא יומיומית.

<הדס מזרחי: הגעתי לבית משפט, לבג"ץ, על הריסת הבית של המחבלים.

<הדס מזרחי: ברוך נרצח על ידי מחבל מעסקת שליט, המשוחררים הראשונים, הוא הנרצח הראשון.

<הדס מזרחי: אני מגיעה לבית המשפט, אני בכלל לא צד בעניין, זה מדינת ישראל נגד המחבלים.

<הדס מזרחי: יושבת שם מזכויות הפרט עורכת דין ומסבירה למה לא צריך להרוס למחבל את הבית.

<הדס מזרחי: בסוף קיבלתי אישור מיוחד לענות ולהסביר למה כן צריך להרוס למחבלים את הבית ובסוף, אחרי משא ומתן, נהרס חלק קטן מהבית של המחבלים.

<הדס מזרחי: אני יוצאת החוצה, תוקפים אותי אנשי זכויות הפרט ומתחילים לצעוק עלי.

<הדס מזרחי: נהיה דו שיח ואני מסבירה להם שברוך נרצח לא כי הוא ברוך מזרחי ולא כי הוא עמד בראש יחידת הסייבר של מדינת ישראל, אלא בגלל שהוא תושב מדינת ישראל והיא פשוט מתחילה לצעוק.

<הדס מזרחי: מתנפלים עלי ומתחילים להסביר לי שזה עוול להרוס למחבל את הבית, זה אבא ובן דור שני, ואני לא ידעתי איפה לתפוס את עצמי.

<הדס מזרחי: היום, כסטודנטית שלומדת באוניברסיטה, אני שומעת על זכויות האדם וזכויות הפרט ובצלם.

<הדס מזרחי: כתושבת קריית ארבע לשעבר, היום אני כבר עשרים שנה תושבת מודיעין וגם על זה קיבלתי על הראש, בגלל שכשעברתי את יהודה ושומרון אז נסעתי בצד שהוא "כבוש" ולכן אני לא שה תמים, הערות כמו: "היית צריכה להיזהר", או "זה ברור" ו"זה מסוכן" ו"למה את עושה את זה ועוד עם ילדים?

<הדס מזרחי: " היה לי מאד מאוד קשה, הייתי גם אחרי הפציעה, נפצעתי פציעה מאד קשה, יש לי קליעים בגב, נושאת את הכאב, ברוך נרצח מול הפנים שלי ומדי פעם כשאני פוגשת באוניברסיטה בכל מיני מקומות את זכויות הפרט וזכויות האדם אני אומרת להם: תשמעו, אנחנו לא עשינו שום דבר, כי תמיד הם מראים את הצד שלנו ואני מסבירה להם: זה לא אנחנו, אנחנו תושבים פה, זה לא איפה אתה גר ואיפה אתה נמצא וזה נורא מקומם כשאני שומעת שמקבלים ארבע נקודות זכות ומקבלים מלגה על התנדבות כשהם פועלים כנגד מדינת ישראל, אנטי ציוניים, שאנחנו - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: האוניברסיטה העברית, האם אתם יכולים לשפוך אור על התכנית האקדמית הזו?

<פפי יקירביץ': כן, בהחלט.

יעקב מרגי: בבקשה, הציגי את עצמך.

<פפי יקירביץ': אני עורכת הדין יקירביץ', אני היועצת המשפטית של האוניברסיטה העברית.

<פפי יקירביץ': אני רק רוצה לומר מלה אחת להורים השכולים, שאני גם כאימא לילדים, אני יכולה רק לנסות להזדהות עם הכאב העמוק שלכם.

<פפי יקירביץ': איש לא יכול שלא להזדהות עם הכאב העמוק ועם הרגשות הקשים של המעשים הנוראים שיש.

<פפי יקירביץ': אני רוצה להתייחס באופן ענייני לתכנית ולנסות להסביר.

<פפי יקירביץ': קודם כל, מדובר בתכנית שנקראת "תכנית עמיתי זכויות האדם" שקיימת באוניברסיטה העברית בפקולטה למשפטים שבע עשרה שנים.

<פפי יקירביץ': התכנית היא קורס, כמובן לא קורס חובה אלא קורס בחירה.

<פפי יקירביץ': מדובר בארבע נקודות זכות שניתנות אך ורק בגין העבודה בכיתה.

<פפי יקירביץ': קריאת חומר, כל מיני מטלות, נוכחות בשיעורים, הרצאה בפני הכיתה.

<פפי יקירביץ': נקודות הזכות לא ניתנות בגין הפעילות באותן העמותות שתיכף נגיע אליהן.

<פפי יקירביץ': בנוסף להוראה של החומר העיוני בסוגיות הקונקרטיות, התכנית מבקשת לאפשר לסטודנטים להכיר את התפקיד של החברה האזרחית בהגנה על זכויות אדם.

<פפי יקירביץ': לכן היא מבקשת מהסטודנטים להתנדב שמונה שעות שבועיות בארגוני זכויות אדם שונים, בנוסף לשעות בכיתה, כי אנחנו חושבים, הפקולטה למשפטים סבורה, שיש חשיבות מאד גדולה להכרה מעמיקה של הסטודנטים בתכנית את הפעילות שנעשית בחברה ובקהילה בנושא של זכויות אדם.

<פפי יקירביץ': העברנו לוועדה, מדובר בכחמישה עשר סטודנטים, יש מגוון גדול מאד של ארגונים - - -

מירב בן ארי: חמישה עשר מתוך כמה?

<פפי יקירביץ': מתוך מספר הסטודנטים באוניברסיטה העברית?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: כמה סטודנטים משתתפים?

יעקב מרגי: חמישה עשר בוחרים - - -

מירב בן ארי: אלה כל המשתתפים בשנה?

<פפי יקירביץ': מדי שנה, כן.

<פפי יקירביץ': זה קורס של חמישה עשר סטודנטים.

<פפי יקירביץ': לדוגמה, השנה השתתפו "בבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות", ב"כוח לעובדים" שזה ארגון שאתם בוודאי מכירים אותו, "המוקד להגנת הפרט", "המרכז לקהילה האפריקנית בישראל", "מרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית", למשל.

<פפי יקירביץ': אם יש סטודנטים שמבקשים להתנדב בגופים אחרים אז המרצה בקורס בודק את היכולת של אותו גוף להדריך סטודנטים ולא את התכנים הפוליטיים.

אמיר אוחנה: אין שום בדיקה של התכנים?

<פפי יקירביץ': אין בדיקה של התכנים ואני אסביר למה.

אמיר אוחנה: חיבזאללה לדוגמה, רוצה לעשות קורס.

<פפי יקירביץ': לגבי חיזבאללה אשיב לך.

<פפי יקירביץ': מדובר בעמותות שרשומות במדינת ישראל.

<פפי יקירביץ': אני רוצה להקריא לכם את מה שאומר "סייגים לרישום עמותה לפי חוק העמותות": "לא תירשם עמותה - - -

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

<פפי יקירביץ': שניה, משפט אחד.

יעקב מרגי: גבירתי המשפטנית.

יעקב מרגי: אני לא עסוק בחוק העמותות.

יעקב מרגי: רגע, תסמכי עלינו שגם אם אנחנו לא מכירים את חוק העמותות ואולי אנחנו מכירים, אני רוצה להתמקד כרגע ואני לא רוצה ללכת לשום מקום.

יעקב מרגי: "להיתלות באילנות אחרים זה חטאוֹ" ואני לא רוצה להמשיך של מי.

יעקב מרגי: יכול להיות שגם שם זה לא מתוקן, אפילו עוד לפני שהקראת התעקשתי לעצור אותך.

יעקב מרגי: אני רוצה מבחינה האוניברסיטה.

יעקב מרגי: לא לחינם אני הקראתי את ההקדמה שלי האקדמית, מתוך הכתב, כדי לא לחטוא בלשוני ולהיסחף.

יעקב מרגי: השאלה היא, כשאת אומרת לי "ראש החוג", האם ככה מגדירים אותו?

<פפי יקירביץ': זה לא יהיה מי שמרכז את הקורס, זה המרצה של הקורס.

יעקב מרגי: יפה, המרצה של הקורס.

יעקב מרגי: ולא בלי כוונה הבאתי את התיכונט כדוגמה.

יעקב מרגי: כמוסד מתוקצב ומוסד שזכה פה לסיוע לא מזמן, כדי שיפתח את שנתו האקדמית, הרבה בזכות הוועדה הזו, היינו קטליזטור שהמשבר הסתיים - - -

<פפי יקירביץ': נכון ואנחנו - - -

יעקב מרגי: יפה, אז אני רוצה לומר.

יעקב מרגי: איך אני, כאזרח, רוצה להגן אבל צריך לוודא קודם כל, שדעותיו של ראש החוג ואני לא מכיר אותו, לא מעניין אותי כרגע מהן דעותיו, אני מדבר בצורה הכי אובייקטיבית ואני מנסה להתנתק רגשית מדעותיי וממה ששמענו כאן ועוד נשמע, בסדר?

יעקב מרגי: אני כממסד, כמבקר, צריך לוודא שלא עומדת הזכות למרצה הזה, למרות דעותיו שיהיו מימין או משמאל או כל דעות כאלו ואחרות, שלא תהיה לו היכולת להבחין בין עמותות כאלו לעמותות אחרות.

יעקב מרגי: אני מצפה, כמו שאותנו מגבילים כאנשי צבור ומגדירים במשרד המשפטים והיועץ המשפטי של הכנסת מגדיר לנו את השוליים, מגדיר לנו לפעמים גם בצורה נוקשה את השוליים, שאתם תגדירו את השוליים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להתערב בחופש האקדמי, אני כן רוצה להתערב בשיקול דעתו של המרצה בנושאים שהם חוץ אקדמיים.

יעקב מרגי: וזה הנושא החוץ אקדמי.

<פפי יקירביץ': אני יכולה להשיב?

יעקב מרגי: כן.

<פפי יקירביץ': אני לא סתם התחלתי עם חוק העמותות, כי גם נשאלתי פה על ארגון כמו החיזבאללה.

<פפי יקירביץ': אני חושבת שבחוק העמותות ואני לא סתם הבאתי אותו, המדינה קבעה מהי עמותה חוקית ומהי לא.

<פפי יקירביץ': עמותה שחותרת תחת מדינת ישראל, עמותה שמכחישה את זכותה של מדינת ישראל להתקיים כמדינה דמוקרטית, יש בחוק קריטריונים שהמחוקק בבית הזה קבע לגביה.

יעקב מרגי: גברת יקירביץ', אני מודה לך, אני מחדד, אולי לא הבנת אותי - - -

<פפי יקירביץ': הבנתי את השאלה - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אולי לא הבנת.

יעקב מרגי: תני לי רגע.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: אני אתן לך, בסדר?

יעקב מרגי: אני אחדד את השאלה כדי שיהיה לך יותר קל להבין אותי.

<פפי יקירביץ': גם ככה קל לי.

יעקב מרגי: לא, אני אחדד אותה.

יעקב מרגי: אני לא יודע, לו יצוין שתנועת "אם תרצו" עוסקת בזכויות אדם, אני לא מכיר אותה, לא מכיר את התפקידים והעמותות, איך אני מוודא שראש החוג נותן במה, שם את זה בשולחן לסטודנטים ולא פוסל את זו לעומת זו?

<פפי יקירביץ': אנחנו נפגשנו עם המרצה שמנהלת את הקורס ועם ראש מכון מינרווה שבמסגרתו נעשה הקורס ואנחנו השתכנענו, אנחנו השתכנענו שהשיקולים שכל סטודנט שמבקש להתנדב בעמותה שפועלת בתחום הרחב של זכויות האזרח, כשהבדיקה נעשית אך ורק משיקולים אקדמיים, האם אותה עמותה יכולה או לא יכולה להעביר סטודנטים ולא משיקולים פוליטיים.

<פפי יקירביץ': אתה שואל אותי: איך אני מוודא.

<פפי יקירביץ': איך אתה מוודא, אני מבקשת, האם הייתה תלונה, האם הייתה תלונה, האם מישהו בא ואמר:

<פפי יקירביץ': אני ביקשתי להתנדב - - -

מירב בן ארי: המוקד להגנת הפרט.

<פפי יקירביץ': הגוף המשפטי שמייצג, שעוסק בשמירה על - - -

מירב בן ארי: לא, תדברי על המוקד להגנת הפרט.

יעקב מרגי: רגע, מירב, שניה.

יעקב מרגי: אני אתן לך, מיד אני נותן לך, מיד אני נותן לך.

<פפי יקירביץ': המוקד להגנת הפרט - - -

יעקב מרגי: רגע, הבאת דוגמה, תמשיכי עם הדוגמה שהבאת.

<פפי יקירביץ': יבוא סטודנט ויגיד: אני רוצה להתנדב בעמותה כמו "הפורום המשפטי למען ישראל" או "חננו", אני מניחה ואני בטוחה - - -

יעקב מרגי: היו בקשות כאלו?

<פפי יקירביץ': לא, לא היו.

<פפי יקירביץ': תראו, יש לנו נתונים לגבי השנה האחרונה.

<פפי יקירביץ': הקורס הזה מתקיים שבע עשרה שנה.

<פפי יקירביץ': אין לי את הנתונים לגבי מה שהיה מתחילת הקורס עד היום אבל אין אבחנה.

<פפי יקירביץ': אין אבחנה ואני יכולה להראות לך.

<פפי יקירביץ': רוב האנשים מתנקזים לדברים שבכלל אין להם צביון פוליטי, כמו הבית הפתוח - - -

יעקב מרגי: הבנו, אני רוצה כרגע - - -

מירב בן ארי: אני שאלתי על המוקד להגנת הפרט, אותה עמותה שהאם השכולה פגשה בבית המשפט.

יעקב מרגי: לא עכשיו, אני לא אתן לכם.

<דבורה גונן: גם הסניגוריה הכי - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר.

יעקב מרגי: לא, גברת, עם כל האמפטיה, את תדברי רק ברשות דיבור.

מירב בן ארי: אני רוצה שתסבירי לי את המוקד להגנת הפרט, אותו ארגון שהיא פגשה בבית המשפט.

מירב בן ארי: שאלתי שאלה פשוטה.

<פפי יקירביץ': אני מסבירה לך, אותו ארגון הוא עמותה רשומה - - -

מירב בן ארי: גבירתי, אני מכירה את חוק העמותות.

<פפי יקירביץ': שניה, שניה, תני לי להסביר לך.

מירב בן ארי: אני עורכת דין בעצמי, אני מכירה את חוק העמותות, אני יודעת בעצמי מה נכלל בחוק העמותות, זו יריעה מאד רחבה, לצערי, אני הייתי מצמצמת אותה אבל לא שאל אותי המחוקק באותו זמן שבו כתב את חוק העמותות, אני יודעת בדיוק מה נכנס.

מירב בן ארי: גם "בצלם" היא עמותה, גם "שוברים שתיקה" היא עמותה במדינת ישראל - - -

אמיר אוחנה: אגב, גם להב"ה היא עמותה?

מירב בן ארי: כן, גם להב"ה.

יעקב מרגי: רגע, רגע, אני מבקש לתת לה - - -

מירב בן ארי: אני שאלתי שאלה פשוטה על המוקד להגנת הפרט.

יעקב מרגי: היא תענה לך.

<פפי יקירביץ': אני עונה לך.

<פפי יקירביץ': גם הסניגוריה הציבורית מייצגת מחבלים.

<פפי יקירביץ': סליחה, גם הסניגוריה הציבורית שמקבלת כספי מדינה אז אני לא מבינה מה אתם מצפים מהאוניברסיטאות, אתם - - -

מירב בן ארי: כי את נותנת - - -

<פפי יקירביץ': סליחה, את שאלת, אז תני לי להשיב.

<פפי יקירביץ': אתם מצפים מהאוניברסיטה העברית שהיא תנקוט עכשיו באיזשהם קריטריונים של סינון, על סמך מה?

<פפי יקירביץ': על סמך - - -

יעקב מרגי: לא, נהפוך הוא.

<פפי יקירביץ': אני זורמת אתךָ - - -

יעקב מרגי: גברת יקירביץ', אל תטיחי פה דברים שלא נאמרו, ההיפך.

יעקב מרגי: אני רוצה לוודא הפוך, שאין לך מסננת.

יעקב מרגי: אני רוצה כאן כיו"ר וועדה, רגע, ודווקא רן כהן מ"תיכונט" פתח והעיר: "אני האדם הזורם ואני נתפס בחוטי ביקורת שאני מוכן להכיל דעות כאלו ואחרות ואני לא מתחרט על כך".

יעקב מרגי: ברגע ששמעתי אותו זה הביא לי סטירת לחי לפרצוף והטיח בי את המציאות בפנים.

<פפי יקירביץ': הוא לא אמר - - -

יעקב מרגי: הוא אמר, גישה של "שוברים שתיקה", רגע, אני אומר, אני אומר, תזכרי את הגישה של "שוברים שתיקה", זו גישה ראויה שתילמד ושנחשוף את התלמידים לגישה הזו ולעומת זאת, אלה שחולמים על אידיאולוגיה של ארץ ישראל שלמה הם בעלי תפיסה "משיחיסטית, שמיימית, שלא מציעה שום אופק ושום פתרון, לכן אסור לחשוף את תלמידי ישראל לגישה הזו".

<פפי יקירביץ': אז אנחנו - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע, תקשיבי.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש לך כוונות טהורות אבל יהיו פה אנשים שירצו לקחת את מה שחשבת לומר החוצה.

יעקב מרגי: פה ועדת החינוך של כנסת ישראל לא רוצה להתערב בחופש האקדמי.

יעקב מרגי: אנחנו כן רוצים לוודא שאין מסננת הפוכה, לא רוצים שתסנני תכנים.

יעקב מרגי: כמובן שאלה שפועלים וחותרים תחת קיומה של מדינת ישראל, אין להם מקום בבמה הציבורית ולא בתקציב הציבורי.

יעקב מרגי: בזה אין ספק אבל כשאני אומר "גישות אידיאולוגיות באקדמיה" אני רוצה לוודא שכל הגישות האידיאולוגיות מקבלות במה בחוץ אקדמי, במסגרות האלו.

<פפי יקירביץ': אני חושבת, אדוני, שאני יכולה להגיד ולומר בוודאות שאין אבחנה בתכנית שמדברים עליה, לגבי אותם ארגונים.

<פפי יקירביץ': אין אבחנה, אין בדיקה של התכנים האם מדובר - - - .

<פפי יקירביץ': מה שבוחנים הוא האם מדובר בארגון שפועל בקהילה כמו הרשימה של הארגונים שנתתי.

<פפי יקירביץ': אם יבוא מחר ארגון שפועל למען זכויות אדם ויש לו אג'נדה ימנית אבל הוא מייצג זכויות אדם, אז גם אותו ארגון יוכר כארגון, לגיטימי או לא, מדובר בארגון חוקי.

אמיר אוחנה: זה קרה?

<פפי יקירביץ': אני לא יכולה להגיד לך כי אין לי נתונים של שבע עשרה שנה.

מירב בן ארי: את נותנת בעצם אפשרות שסטודנטים יהיו חלק מארגון שמגן על זכויות של מחבלים.

מירב בן ארי: זה מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: אל תתני לי את הסניגוריה - - -

<פפי יקירביץ': כמו שהסניגוריה הציבורית - - -

מירב בן ארי: הסניגוריה הציבורית היא: אל"ף לפי חוק, בי"ת הם מקבלים כסף, גימ"ל הם מבחינתי - - -

<פפי יקירביץ': זו הכוונה שלנו.

מירב בן ארי: לא, למה את נותנת לגיטימציה לסטודנטים להגן על מחבלים?

מירב בן ארי: תסבירי לי.

יעקב מרגי: ענתה לך ואומרת לך - - -

מירב בן ארי: לא, היא לא ענתה לי.

יעקב מרגי: גם הסניגוריה הציבורית - - -

מירב בן ארי: לא, מה קשורה הסניגוריה ציבורית?

מירב בן ארי: היא כלי של מדינת ישראל, היא חלק מהפרקליטות, זה משהו שמקבלים עליו כסף ואילו פה זה ענין של התנדבות.

מירב בן ארי: אני באה ואומרת דבר כזה: את נותנת לגיטימציה היום לסטודנטים ללכת ולהגן על מחבלים בבית משפט.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, היא לא צריכה לראות את זה, ולא היא צריכה לראות את זה.

מירב בן ארי: אלה לא הסטודנטים שאנחנו רוצים.

מירב בן ארי: האם זה מה שאת רוצה?

אמיר אוחנה: אגב, תפתחו משרד פרטי, תעשו מה שאתם רוצים, אבל פה אלה כספי צבור, אלה כספי משלם המסים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי צריך לצאת ורוצה להתבטא.

יעקב מרגי: יהודה, ברוך הבא, בוקר טוב.

יעקב מרגי: קדימה, בבקשה, חבר הכנסת שמולי ברשות דיבור, נא לא להפריע.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: אני מצטער, אני צריך לצאת לדיון אחר אז אני אגיד ואני אצא.

איציק שמולי: קודם כל אני מזדהה עם מה שאתם אמרתם.

איציק שמולי: הדברים שלכם, כואב לשמוע את זה, ההתייסרות היומיומית שלכם נשמעת דרך המלים ואי אפשר להישאר אדיש לעניין הזה.

איציק שמולי: אני רוצה להתייחס למה שאמרה היועצת המשפטית של האוניברסיטה.

איציק שמולי: אני חושב שבסופו של דבר המבחן הוא האם כאשר תבוא עמותה מהצד הימני של המפה הפוליטית, בהתחבר למה שאמרת אדוני היושב ראש, ותנסה לקדם התנדבות בעמותה, עמותה שאני באופן אישי לא מסכים עם עמדותיה אבל בסופו של דבר יש לה זכות שווה וצריכה להיות לה זכות שווה מול האוניברסיטה, שגם אצלה תהיה אותה התנדבות, האם זה יעמוד במבחן התוצאה, כן או לא?

איציק שמולי: אני מזמין את העמותות שאני לא נימנה עם תומכיהן אבל "אם תרצו" ואחרות, לנסות להעמיד את הדבר הזה במבחן המציאות.

יעקב מרגי: תנועת "אם תרצו" נמצאים כאן?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: אני אתן לכם עוד מעט.

איציק שמולי: הדבר השני ואני רוצה להגיד משהו שהוא לא פופולרי ואני מזכיר לכולם פה בחדר, אני, נראה לי פה היחיד שמשלם מחיר פוליטי על זה שלפעמים אני יוצא כנגד פעילות של עמותות מהצד השמאלי ואני מרגיש נוח להגיד את זה.

איציק שמולי: מה שאומרת היועצת המשפטית הוא נכון, כיוון שאם אנחנו כמחוקקים רוצים להעמיד לאוניברסיטה סרגל אחר שלפיו עמותות ייכנסו כן או לא, אנחנו צריכים לעשות את זה, זה באחריות שלנו.

איציק שמולי: אני לא חושב שצריך לקדם חקיקה כזו אבל זה באחריות שלנו, זה לא באחריות שלה.

איציק שמולי: תארו לכם שמחר, הרי לפני שנה היה פה דיון על העובדים הזרים, או לפני שנתיים, כמה הם סכנה ואני לא נכנס לדיון אבל יכול להיות שבדיון אחר שנשב בו פה, בוועדת החינוך, יעלו קולות אודות האיום הדמוגרפי שמייצרים העובדים הזרים ואיך האוניברסיטה העברית נותנת יד לסכנה הדמוגרפית הזאת, אז תעמוד פה נציגת האוניברסיטה העברית ותגיד: מה אתם רוצים ממני?

איציק שמולי: אני לא קובעת, אני לא יכולה להגיד אם העמותה הזאת חוקית או לא חוקית.

איציק שמולי: ואחרי כן, "הבית הפתוח", יכולים להיות פה חבר כנסת בבית הזה שיבואו ויגידו: חבר'ה, עמותה שמקדמת את זכויות הלה"טבים במדינת ישראל במדינה יהודית לא תקום ולא תהיה.

איציק שמולי: אני חס וחלילה לא רוצה לעשות השוואה עם המקרה - - -

מירב בן ארי: כן, זה לא אותו דבר.

יעקב מרגי: לא.

איציק שמולי: זה כן אותו דבר כי אם אנחנו רוצים שהם לא יכניסו או לא יאפשרו התנדבות במקומות מסוימים ואני מתנגד מכל וכל למה שאותה עמותה אמרה לך בבית המשפט, זה דבר הזוי, זה דבר מקומם, שאי אפשר להסכים לו אבל אני רוצה להגיד שבמקום לזרוק את האחריות עליהם, האחריות היא עלינו.

איציק שמולי: אם אנחנו רוצים שזה לא יהיה שם צריך להעמיד סרגל אחר חוץ מחוק העמותות לאותם מוסדות אקדמאיים.

יעקב מרגי: ועד אז עלינו לוודא שהמסננת אינה קיימת לכולם.

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: יפה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: למה לא לתת גם שיקולים, אתה יודע, לאוניברסיטה - - -

אמיר אוחנה: הוא אמר:

אמיר אוחנה: לא יכול להיות שזה יהיה רק חוק העמותות אבל צריך לחשוב על קווים אדומים.

מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים.

איציק שמולי: מירב, מה זה "שיקולים"?

איציק שמולי: מחר תבוא עמותה של ילדי העובדים הזרים, אני חושב שזה לא אִיוּם, מישהו אחר בבית יחשוב שזה כן אִיום, אז על פי מה תחליט היועצת המשפטית של האוניברסיטה אם זו עמותה כשרה או לא כשרה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תנועת אם תרצו, בבקשה.

יעקב מרגי: רבותי, תנסו למקד לכותרת של הדיון.

יעקב מרגי: מי שיזם את הדיון ואני אישרתי אותו, עשינו כדי לוודא שזה לגיטימי, מה שעושה האוניברסיטה.

יעקב מרגי: עזבו את רעשי הרקע האחרים והאידיאולוגיה, שכל אחד ימשיך בקו שלו, אנחנו מנסים לראות האם יש לזה מקום, תנסו לתרום לדיון בקטע הזה.

<מתן פלג: בוקר טוב לך, יושב ראש הוועדה ולכולם.

<מתן פלג: חשוב לי לשים פה דבר על השולחן.

<מתן פלג: כשמדברים על פוליטיזציה באקדמיה, ומדברים כל הזמן על פוליטיזציה באקדמיה ועל ההשפעה שלה על סטודנטים, לא מדברים רק על אוירה, כי יש כאן מהלך של ארגונים פוליטיים.

<מתן פלג: אלה לא ארגוני זכויות אזרח או ארגונים אלטרואיסטים, אלה ארגונים שממומנים על ידי ממשלות זרות, כלומר, אין יותר פוליטי מהם, כדי לקדם אג'נדה פוליטית בתוך האקדמיה והאקדמיה הישראלית, במקום להיאבק בפוליטיזציה יש לה איזושהי פרצה בגדר והארגונים האלה נכנסים.

<מתן פלג: המוקד להגנת הפרט, כמו שאמרת, במימון ממשלות זרות, מגן על מחבלים בבג"ץ.

<מתן פלג: "בצלם", "האגודה לזכויות האזרח", "במקום", "בלדנא", "רבנים לזכויות אדם", אלה ארגונים שחתומים על דוח גולדסטון שהאשים את חיילי צה"ל בפשעי מלחמה.

<מתן פלג: אין דבר יותר פוליטי מזה.

<מתן פלג: האם אנחנו רוצים שהאקדמיה הישראלית תיתן 4 נקודות זכות ומלגה לכאלה ארגונים?

<מתן פלג: למה?

<מתן פלג: הם מקבלים מממשלת גרמניה.

<מתן פלג: זו לא פוליטיזציה באווירה, זה משהו מאד קונקרטי, זו חדירה של ארגונים פוליטיים, ארגוני תעמולה שהם גם כך יושבים על מאות אלפי דולרים, למה שאנחנו ניתן להם?

יעקב מרגי: אני רוצה להתגרות בך, אני רוצה להיות הקטגור, שתישמע יותר חד.

יעקב מרגי: אני מוסד אקדמי, אני צריך לחשוף את התלמידים שלי לכול.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, גם יש לי תלמיד בקורס, אפילו במזרחנות ואני אומר לו: לך תלמד מה קורה במדינה המוסלמית ההיא במזרח, שהיא אבי אבות הטומאה בקטע של זכויות אדם ואני נותן לו תואר על זה, אני נותן לו תואר.

יעקב מרגי: אני חושף אותו, האם אני מעודד את האנשים להיות כמו, סליחה, כמו באשר אסאד או כמו שהיה מועמר קדאפי?

יעקב מרגי: השאלה היא איפה אתה מותח את הקו?

<מתן פלג: לא, אבל - - -

יעקב מרגי: סליחה, בוא ואחדד, אני אתן לך, אני מחדד.

אמיר אוחנה: ללמוד על גרמניה הנאצית לא הופך אנשים לנאצים.

יעקב מרגי: אז איפה הקו?

<מתן פלג: אני למשל עשיתי את התואר השני שלי בחקר סכסוכים והסכסוך שלמדתי, שממש נכנסתי לעובי הקורה שלו בפנים, זה מאבק שהיה בתוך שכונת שייח' גראח, בין ארגוני השמאל הקיצוני לוועד השכונות הערבי שם.

<מתן פלג: כדי לחקור את הנושא לא הלכתי להתנדב בוועד הערבי של שייח' גראח וגם לא בארגון שמאל קיצוני.

<מתן פלג: חקרתי אותם, חקירה היא דבר חשוב.

<מתן פלג: חדירה של ארגונים פוליטיים שמשנים את צביונה של האקדמיה זה לא הגיוני.

<מתן פלג: זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: ההתנדבות - - -

<מתן פלג: אם אתה מתנדב בארגון "בצלם" אז בבקשה - - -

יעקב מרגי: שאלה.

יעקב מרגי: אתה רואה?

יעקב מרגי: הייתי חייב לחדד כדי לחלוב ממך.

יעקב מרגי: גברת יקירביץ', אומר לך מתן פלג: רוצה לחשוף אותם – תחשוף, למה להקנות זכות על התנדבות?

<פפי יקירביץ': קודם כל, הזכות, אני רוצה להדגיש שהיא מוקנית רק על הפעילות בכיתה - - -

יעקב מרגי: למה זה חלק - - -

<פפי יקירביץ': למה זה חלק מהקורס - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך, רגע, מילא, אני מבין, בבתי הספר התיכוניים אנחנו רוצים לעודד, לארגן את התלמידים להתנדב בקהילה אבל פה הסטודנטים הם בדרך כלל, לרוב, אחרי צבא, אחרי שעשו שירות אזרחי, שרות לאומי, או אחרים בקהילה, למה אני צריך את הקטע הזה של ההתנדבות?

יעקב מרגי: אולי נוציא את הקטע של ההתנדבות ובא לציון גואל.

יעקב מרגי: זה לא חלק מהאקדמיה להתנדב.

<פפי יקירביץ': החלק האקדמי פה הוא הרצון של מארגני הקורס שאותם הסטודנטים יהיו חלק, יבינו, יבינו מה קורה בחברה האזרחית, בקהילה, ולכן ישתתפו באופן פעיל באותם הארגונים כדי להבין מה קורה שם.

<פפי יקירביץ': יושבים שם שמונה שעות בשבוע - - -

מירב בן ארי: שמונה שעות בשבוע?

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: כמה קורסים יש לנו באקדמיה, אני לא רוצה לספור, כי אפילו במל"ג לא יודעים, רגע, תני לי, כמה קורסים יש באקדמיה שאנחנו רוצים שהסטודנטים יבינו ויכירו וילמדו ויידעו ולא, רגע, ולא מאלצים אותם להתנדב.

מירב בן ארי: כשהולכים להתנדב ולהכין שיעורי בית עם נוער בסיכון, אתה אומר, בסדר, הולך לבית הפתוח - - -

יעקב מרגי: מירב, השאלה - - -

מירב בן ארי: סליחה רגע, אותה אחת שמתנדבת במוקד הולכת להיות עורכת דין?

מירב בן ארי: הרי היא עושה קורס כללי.

מירב בן ארי: זה לא כמו פרקטיקום, זו לא כמו התמחות, כשאת לומדת עבודה סוציאלית ועושה פרקטיקום משנה ב', אם את לומדת פיזיותרפיה אז אני מבינה את העניין, היא צריכה ללכת לבית חולים להתמודד אבל מה כאן העניין?

מירב בן ארי: היא הולכת עכשיו להיות עורכת דין?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין במה היא צריכה להתנסות - - -

יעקב מרגי: בסדר ואני רוצה להבין, עוד שאלה ותעני לשלושת השאלות.

יעקב מרגי: האם את מבינה את החשש של מתן פלג, בקטע של ההתנדבות?

<פפי יקירביץ': אני מבינה את החשש, אני לא חושבת שהוא במקום אבל - - -

יעקב מרגי: למה?

<פפי יקירביץ': אני לא חושבת שהוא במקום כי אני סומכת.

<פפי יקירביץ': קודם כל, אני חושבת שאם אנחנו, כמו שהסניגוריה הציבורית, אם יש מתמחה - - -

מירב בן ארי: עוד פעם הסניגוריה ציבורית.

<פפי יקירביץ': והוא מתמחה - - -

מירב בן ארי: זו לא התמחות.

<פפי יקירביץ': אולי תרשי לי?

מירב בן ארי: אבל - - -

יעקב מרגי: מירב, תני לה.

מירב בן ארי: ההשוואה הזו לסניגוריה אינה רלבנטית.

יעקב מרגי: מותר לה.

יעקב מרגי: אני חייב להגן עליה, מירב.

מירב בן ארי: היא לא רלבנטית.

<פפי יקירביץ': אל תקבעי לי מה רלבנטית ומה לא.

מירב בן ארי: בניגוד אלייך, גבירתי, לי מותר לקרוא קריאות ביניים, אז אל תנסי לחנך אותי, זה אחד.

מירב בן ארי: אני כבר סיימתי גם תואר ראשון וגם את התואר שני שלי, מותר לי להעיר לך קריאות ביניים.

מירב בן ארי: זה חלק מהזכויות שלי כחברת כנסת, אין לנו הרבה אז לפחות זה, אז תשיבי כשתצטרכי להשיב.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו אחד.

מירב בן ארי: שאלה.

מירב בן ארי: אותה אחת שמתנדבת במוקד להגנת הפרט, אותה סטודנטית שפגשה האם השכולה, מה היא לומדת, אם זו מזרחנות אז היא עושה קורס כזה?

מירב בן ארי: אם את אומרת לי: מירב, היא עורכת דין אז אני אומרת: בסדר, אולי זו ההתמחות שלה, אבל מה היא לומדת, מדעי הרוח?

<קריאה: בפקולטה למשפטים.

מירב בן ארי: בפקולטה למשפטים זו ההתמחות?

מירב בן ארי: זו התמחות?

מירב בן ארי: זו לא התמחות.

יעקב מרגי: זו לא התמחות.

<פפי יקירביץ': במסגרת - - -

מירב בן ארי: ברור שזו לא התמחות.

<פפי יקירביץ': כמו שיש מאות קורסים באוניברסיטה, אני קודם כל רוצה לענות לך במישור העקרוני ואחר כך במישור המעשי.

יעקב מרגי: תשיבי.

<פפי יקירביץ': במישור העקרוני, אני חושבת שהאוניברסיטאות והיה לנו דיון לא מזמן על הסטודנטים לווטרינריה, היה פה דיון, למה סטודנטים לווטרינריה צריכים - - -

יעקב מרגי: בהזדמנות הזו אני מודיע לך שמאחר וזה לא נפתר יהיה דיון נוסף.

<פפי יקירביץ': אבל אני חושבת שמי שקובע את התכנים האקדמיים הוא אתם, בבית הזה.

<פפי יקירביץ': לו הייתם רוצים שזה יהיה אחרת ואותם המוסדות להשכלה גבוהה שקיבלו הכרה מהמל"ג - - -

אמיר אוחנה: אולי היינו רוצים שיהיה אחרת.

<פפי יקירביץ': אז אולי מחר, כמו שאמר חבר הכנסת שמולי, אולי מחר יישב פה מישהו שיחשוב שזו תועבה - - -

אמיר אוחנה: אז אולי אנחנו צריכים לשבת ולגבש משהו שיהיה קונצנזוס, שיהיה מקובל אבל שיהיו קווים אדומים, כי מה שאת אומרת לי היום הוא שחוק העמותות הוא הקו האדום.

<פפי יקירביץ': נכון, כי אנחנו לא מערכת משפטית נפרדת.

<פפי יקירביץ': אנחנו לא קובעים את הנורמות במדינת ישראל, את זה המחוקק קובע.

יעקב מרגי: תודה.

<פפי יקירביץ': רק רגע, אני רק רוצה לענות לגבי הקורסים.

<פפי יקירביץ': יש מאות קורסים, יש קליניקות למשפטים שיושבים בהן סטודנטים ומתנדבים.

<פפי יקירביץ': יש סטודנטים שיושבים בהוצאה לפועל, בטאבו, יש סטודנטים שיושבים באלף ואחד ארגונים.

<פפי יקירביץ': זה מאוד מאוד מקובל באקדמיה, זה גם קיבל עידוד של המל"ג הנושא הזה.

<פפי יקירביץ': אנחנו רוצים שהאקדמיה, בדיונים אחרים תגידו: אנחנו יושבים שם במגדל השן, למה - - -

יעקב מרגי: בואו נשמע את מגדל השן האקדמי.

יעקב מרגי: תני לי לשמוע את מגדל השן האקדמי.

יעקב מרגי: המל"ג.

יעקב מרגי: בבקשה, מה יש לך לומר בנושא?

יעקב מרגי: חוץ מצמד המלים החופש האקדמי מותר לך להגיד הכול היום.

<מרק אסרף: אני מוכן לדלג על זה ולהגיד שהמל"ג נדרשה מספר פעמים והקדישה לזה הרבה זמן בישיבות והחלטות לנושא של מניעת פוליטיזציה באקדמיה.

<מרק אסרף: המל"ג דוחה מכל וכל כל ניסיון לפוליטיזציה במוסדות להשכלה גבוהה ופורסת את הדגל ואת העיקרון של חשיפת הסטודנטים למגוון הדעות, למגוון האידיאולוגיות, למגוון הטיעונים שהם רלבנטיים לכל - - -

אמיר אוחנה: זה קורה?

אמיר אוחנה: להשקפתכם זה קורה?

יעקב מרגי: הנה, האם יש לך מנגנון בקרה שאכן זה קורה על הקשת הרחבה של מגוון הדעות?

<מרק אסרף: כן, המל"ג פרסה את העקרונות האלה ואנחנו ראינו שלתר

<מרק אסרף: גם אותם לשפת המעשה, ליומיום, לאמות מידה ולעקרונות של היומיום, איך לדון בפניות ובתלונות, זה קצת יותר קשה, זה מורכב.

<מרק אסרף: יש הרבה דברים מורכבים בעקרונות הללו ולכן, שר החינוך ויושב ראש המל"ג מינה רק בתחילת החודש את פרופ' אסא כשר מאוניברסיטת תל אביב, לגבש, להיוועץ בצבור ולהיוועץ עם הגופים ולגבש קוד אתי למוסדות להשכלה גבוהה, לממשקים שבין האקדמיה לפעילות הפוליטית.

<מרק אסרף: את הקוד האתי הזה הטילו על הפרופסור לעבוד על זה כארבעה חודשים ואחר כך להביא את ההמלצות שלו בפני המל"ג.

<מרק אסרף: המל"ג תקיים על זה דיון ותאשר מה שתאשר מתוך אותן המלצות.

<מרק אסרף: לדעתי זה מבנה - - -

יעקב מרגי: ספציפית על הדיון הזה.

<מרק אסרף: ספציפית לדיון הזה, המועצה להשכלה גבוהה הכירה באוניברסיטה העברית ובפקולטה למשפטים לפני עשרות שנים.

<מרק אסרף: זה לא שהיום מונח קורס לזכויות האדם לפתחה של המל"ג ואומרים: האם אתם מכירים בקורס או לא?

<מרק אסרף: זה חלק מהפקולטה למשפטים, הקורסים האלה מוכרים - - -

יעקב מרגי: ולמרות שאתם במגדל השן האקדמי ואני מקפיד לומר לכם את זה, האם אתם שומעים את רעשי הרקע בדיון הציורי בחברה הישראלית?

יעקב מרגי: הרי אתם יכולים להידרש לסוגיות גם אם לא פנו אליכם לאשר קורס כזה או אחר.

יעקב מרגי: השאלה היא אם זה קיים, אם יש אינטראקציה כזו, האם יש לכם מגע עם הדיון הציבורי?

<עמרי גולן: אשיב לך.

יעקב מרגי: מי ישיב לי?

<עמרי גולן: עורך דין עמרי גולן מהמל"ג.

<עמרי גולן: אנחנו מרכזים את הפניות שאנחנו מקבלים, הן מימין והן משמאל ולכן אנחנו הולכים על הדרך הזו של הכנת קוד אתי; להגיד בדיוק מה ראוי ומה לא ראוי, על מה כדאי לדבר באקדמיה ועל מה לא כדאי לדבר.

<עמרי גולן: לכן פנינו לפרופ' אסא כשר.

<עמרי גולן: יש לי פה את הקלסר שפרופ' כשר קיבל ויקבל בימים הקרובים, בין היתר גם דוחות של "אם תרצו" וגם פניות של גורמים אחרים.

<עמרי גולן: הוא יעבור על הכול.

<עמרי גולן: הוא ייפגש עם מי שייפגש.

<עמרי גולן: גם עם נציגי "אם תרצו" וגם עם ארגוני שמאל.

<עמרי גולן: הוא יקשיב לרחשי הצבור וינסח משהו שאני חושב שיהיה מקובל על כולם.

<עמרי גולן: המועצה להשכלה גבוהה תחליט אם לאמץ או לא לאמץ את הקוד האתי הזה ואני חושב שזה ייתן מענה, אני מקווה, מוסכם על כל הצדדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר מזרחי.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<דורון מזרחי רוזנפלד: שמי מזרחי דורון ואני לצערי, הטרור הפלשתיני פגע בי פעמיים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: לפני שלש עשרה שנים שכלתי את אחי הקטן בפיגוע חבלני בירושלים, בקפה "הלל", אלון מזרחי זכרונו לברכה שהיה מאבטח במקום.

<דורון מזרחי רוזנפלד: בנוסף לזה, לפני שנה שכלתי את בני, חייל צה"ל זיו מזרחי, גם בפיגוע חבלני, בתחנת הדלק ב-443.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אני באתי לפה כי אני לא יכול לשבת בבית.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אני רוצה שתבינו שאני מחפש את הדרכים להתרומם ואחרי יום כזה אני ממוטט אבל אני לא יכול לשבת בבית כשאני שומע את מה שקורה פה.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אני רחשי הצבור.

<דורון מזרחי רוזנפלד: דיברתם על רחשי הצבור – אני רחשי הצבור.

<דורון מזרחי רוזנפלד: לי אין מקום להכיל יותר.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אתם צריכים להבין שנגמרה ההכלה.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אי אפשר להכיל יותר.

<דורון מזרחי רוזנפלד: שיכלתי אח לפני שלש עשרה שנים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: המחבל אמנם התפוצץ ביחד עם אחי אבל זה ששלח את המחבל הזה ישב בכלא ושוחרר בעסקת שליט.

<דורון מזרחי רוזנפלד: פנו אלינו, אמרו לנו: תקשיבו, אנחנו רוצים לשחרר.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אנחנו משפחה שכולה, מבינים את הצער, מבינים את הכאב של ההורים, הסכמנו ונתנו את האישור שלנו שישוחרר המחבל.

<דורון מזרחי רוזנפלד: מאז האירוע השני שהבן שלי נרצח, אני מחכה שיהרסו את הבית של המחבל ואומרים לי: תקשיב, לא יכולים להרוס את הבית.

<דורון מזרחי רוזנפלד: למה?

<דורון מזרחי רוזנפלד: כי יש רק הורה אחד, ההורים גרושים, אחד ההורים נפטר, ההורה השני לא גר בארץ, יש ילדים קטנים, אז לא הורסים את הבית.

<דורון מזרחי רוזנפלד: או.קיי.

<דורון מזרחי רוזנפלד: הלכתי ליועץ המשפטי לדבר אתו, קצת לשפוך את לבי לגבי גירוש.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אין גירוש, אי אפשר, אנחנו מדינה נאורה, לא יכולים לעשות דבר כזה לא יכולים לגרש משפחות של מחבלים, לא יכולים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: או.קיי., אישורי עבודה, אני צריך ללכת לבדוק, אני, האזרח הקטן הלכתי לבדוק.

<דורון מזרחי רוזנפלד: בני המשפחה ממשיכים לעבוד ויש להם אישורי עבודה בישראל.

<דורון מזרחי רוזנפלד: פשוט, מבחינת אותה המשפחה עולם כמנהגו נוהג ורק אנחנו, אני, עולמי חרב עליי, חרב.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אין יום, אין לילה, אין חיים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אני רוצה שתגידו לי מה פשעו של הילד הזה, הילד הזה, מה הפשע שלו?

<דורון מזרחי רוזנפלד: שלושה חודשים שירת בצה"ל, שלושה חודשים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: תסתכלו עליו.

<דורון מזרחי רוזנפלד: בן שמונה עשרה.

<דורון מזרחי רוזנפלד: איך אני יכול לשבת בבית כשאני שומע שיש ארגונים מהמס שאני משלם.

<דורון מזרחי רוזנפלד: אני עובד, משלם מסים, מכספי המסים שלי אני צריך לממן ארגונים כאלה?

<דורון מזרחי רוזנפלד: איך אני יכול לשבת בשקט ולא לעשות כלום?

<דורון מזרחי רוזנפלד: אתם חייבים להפסיק את ההצגה הזו.

<דורון מזרחי רוזנפלד: חייבים.

<דורון מזרחי רוזנפלד: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: תודה אדוני.

מירב בן ארי: זו פשוט בושה וחרפה לנו, שאנחנו יושבים פה ואתה מנהל דיון.

מירב בן ארי: אני יושבת פה ואני אומרת לעצמי: חבל שהמוקד להגנת הפרט לא מגן על משפחות שכולות כמו שהוא מגן על המחבלים.

מירב בן ארי: פשוט בושה.

יעקב מרגי: מירב, אנחנו המחוקקים.

יעקב מרגי: אדרבא - - -

מירב בן ארי: זה לא קשור למחוקק.

יעקב מרגי: תבואי תחוקקי.

יעקב מרגי: בואי נאתגר - - -

מירב בן ארי: חבר הכנסת מרגי, זה - - - לא נגמר בחקיקה.

מירב בן ארי: צריכים להיות שיקולים הומניטריים.

מירב בן ארי: זה מה שצריך להיות.

מירב בן ארי: מה זה קשור לחקיקה?

מירב בן ארי: חקיקה נגד "שוברים שתיקה", אתה חושב שזה יגיע?

מירב בן ארי: לא, כי זה לא - - -

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להיות כנים ולתת מענה - - -

מירב בן ארי: יש שיקולים הומניטריים, שיושבת הגברת ושומעת את האנשים האלה ובאה ואומרת:

מירב בן ארי: אולי הארגון הזה לא יתאים להיות חלק מקבלת נקודות זכות.

מירב בן ארי: מה זה קשור - - -

יעקב מרגי: מירב, אני אענה לך.

מירב בן ארי: לא קשור, יש שיקול דעת.

מירב בן ארי: יושבות פה משפחות שכולות, נקרע לי הלב - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך תשובה.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את האנשים האלה.

מירב בן ארי: אין, אין לך תשובה, התשובה צריכה להיות כאן, זו פשוט בושה.

יעקב מרגי: אולי תני לי קרדיט, לפחות תאמרי אם דיברתי שטויות או אם לא.

יעקב מרגי: מחר מחרתיים, תקשיבי, תקשיבי מירב, צריך לומר את האמת.

יעקב מרגי: הכי קל לזרוק את זה - - -

מירב בן ארי: זה לא לזרוק את זה.

יעקב מרגי: תני לי, אני לא מצליח להוציא משפט.

מירב בן ארי: אין להם שום אחריות.

יעקב מרגי: הכי קל לזרוק את זה על מי שאמון על חוט דק מאד, דק מאד, של אבחנה של החופש האקדמי.

יעקב מרגי: היא לא הכתובת.

מירב בן ארי: די כבר עם החופש האקדמי הזה.

יעקב מרגי: הכתובת היא אנחנו.

יעקב מרגי: האצבע המאשימה שלכם - - -

מירב בן ארי: החופש האקדמי, קצת שיקולים עם רגש, קצת הגיון, אתה לא יכול, אני לא יכולה לשמוע על חופש אקדמי, אני לא יודעת איך אתה עוד יכול לשמוע את זה.

מירב בן ארי: אלוהים ישמור, אנחנו כבר שנה וחצי פה ביחד.

מירב בן ארי: כמה אפשר?

יעקב מרגי: תקשיבי, עכשיו תני לי לדבר.

יעקב מרגי: אני רוצה לדבר, ברשותך, תכבדי את הרצון שלי.

יעקב מרגי: האצבע המאשימה של ההורים היא אלינו, שמחר, אם תונח פה הצעת חוק שתאמר שארגון "שוברים שתיקה" הוא ארגון שחותר תחת מדינת ישראל - - -

מירב בן ארי: הוגשה.

יעקב מרגי: של חברת הכנסת שולי מועלם, אני תומך בחוק הזה, בצער אני אומר, תומך בחוק הזה ואנחנו צריכים לדון פה על חופש הביטוי ועל איפה הדמוקרטיה ועל איפה הקווים עוברים – אנחנו ניקח על עצמנו את האחריות הזו.

יעקב מרגי: אנחנו, המנדט הוא שלנו, לא שלהם.

יעקב מרגי: אני צריך לוודא, התפקיד שלי לוודא שהאקדמיה נותנת ביטוי למגוון הרחב של הדעות הפוליטיות ומי שבאמת מוגדר בחוק כארגון שחותר תחת אושיות מדינת ישראל לא יקבל ביטוי.

יעקב מרגי: לכן הבעיה מונחת לפתחנו.

יעקב מרגי: אנחנו, המחוקקים, צריכים לתת מענה להורים השכולים.

יעקב מרגי: בבקשה, אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: תודה אדוני.

אמיר אוחנה: אני אומר את זה גם לאוניברסיטה העברית, אני אומר את זה גם לעולם האקדמי הישראלי.

אמיר אוחנה: אתם פוגעים לא רק בהדס ובדבורה ובדורון ובאלפי משפחות שכולות שלא הגיעו לכאן ובצבור הישראלי, אתם פוגעים קודם כל בעצמכם ובתדמית שיש לעולם האקדמיה הישראלי.

אמיר אוחנה: אין חופש מוחלט.

אמיר אוחנה: באף דמוקרטיה אין חופש מוחלט.

אמיר אוחנה: חופש הביטוי הוא מוגבל, אני לא יכול להוציא דיבתו של אדם, אני לא יכול לספר סודות מדינה.

אמיר אוחנה: חופש התנועה מוגבל, אני לא יכול להיכנס לכל מקום.

אמיר אוחנה: אפילו הזכות לחיים, אפילו היא מוגבלת ונסוגה בפני הזכות להגנה עצמית.

אמיר אוחנה: כלומר, בואו ניפטר קודם כל - - -

<קריאה: החוק - - -

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע.

אמיר אוחנה: האמיני לי שאני יודע.

אמיר אוחנה: אנחנו כאן מחוקקים, אולי התוצאה - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, תחסכו מאנשים לומר: גם אני עורך דין, כי 80% מהחברה הישראלית הם משפטנים.

אמיר אוחנה: אולי כתוצאה מהדיון הזה גם ייצא חוק.

אמיר אוחנה: יכול להיות שמישהו צריך להגיד לכם: חבר'ה, יש קווים אדומים.

אמיר אוחנה: גם לדמוקרטיה יש קווים אדומים.

אמיר אוחנה: יש דברים שהדעת לא סובלת וזה מה ששמעתם כאן היום.

אמיר אוחנה: הדעת לא סובלת את זה.

אמיר אוחנה: אי אפשר לסבול שמוסד אקדמי שמממנת מדינת ישראל מעניק נקודות זיכוי ואל תגידי לי : זה רק על לימודים בכיתה.

אמיר אוחנה: האם אפשר ללמוד לימודים בכיתה בלי להתנדב?

אמיר אוחנה: אי אפשר, נכון?

<פפי יקירביץ': לא, אי אפשר.

אמיר אוחנה: אז בוודאי שזה כולל גם את ההתנדבות וגם את הפעילות.

אמיר אוחנה: אנחנו לא יכולים לסבול את זה.

אמיר אוחנה: אדוני, אני חושב שאנחנו צריכים לשבת ולנסח את הקווים האדומים.

אמיר אוחנה: לא ימין או שמאל, אין פה העדפה של צד פוליטי מסוים אבל גם מימין וגם משמאל יש קווים אדומים, אנחנו רק צריכים לשרטט אותם.

אמיר אוחנה: חוק העמותות אינו מספיק.

יעקב מרגי: יובל אביגדור.

<יובל אביגדור: אני מהתאחדות הסטודנטים הארצית.

<יובל אביגדור: קודם כל אני מבין ללבם של יוזמי הדיון.

<יובל אביגדור: אני בעצמי לוחם ומפקד בצה"ל ואני מבין ללבכם.

<יובל אביגדור: לנו אין אג'נדה והטיה לעבר עמותה כזו או אחרת ולא נגיד מה לגיטימי ומה לא.

<יובל אביגדור: אנחנו לא קובעים אלו ארגונים מותרים במסגרת אותם סילבוסים או מעורבות חברתית.

<יובל אביגדור: כל עוד אין מניעה בפעילות העמותות, תהיה ימין או תהיה שמאל, מכעיסה ככל שתהיה, אין מקום לאסור התנדבות בארגונים אלה.

<יובל אביגדור: קשה לי לשמוע שמאשימים פה את המל"ג ואת האוניברסיטה בסיפור הזה, כמו שאמר היושב ראש, אם המחוקק רוצה ליצור סטנדרט חדש זה תפקידו.

<יובל אביגדור: הם לא יכולים להיות שק חבטות של הסיפור הזה.

<יובל אביגדור: חשוב להבין שמעורבות חברתית, כל מעורבות חברתית היא מעורבות פוליטית.

<יובל אביגדור: גם אם היא לא על רקע בטחוני אלא על רקע כלכלי-חברתי היא תהיה מעורבות פוליטית.

<יובל אביגדור: אם רוצה המחוקק הוא יכול ליזום חוק כזה - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: מעורבות בהוסטלים לפגועי נפש היא - - -

מירב בן ארי: האם להתנדב עם נוער בסיכון זו מעורבות פוליטית?

יעקב מרגי: למה לקחת את זה לשם?

מירב בן ארי: להתנדב עם נשים מוכות זו מעורבות פוליטית?

מירב בן ארי: מה אתה מבלבל לי את המח?

<יובל אביגדור: לא, אני לא מבלבל את המח - - -

מירב בן ארי: יש מעורבות פוליטית עם אג'נדה ויש פעילות חברתית.

מירב בן ארי: אני עשר שנים ניהלתי מרכז נוער בסיכון, היו לי מאות סטודנטים, מרגי, מאות, שקיבלו נקודות זכות על התנדבות, שפתחנו להם את העיניים, לבוא ולעשות פעילות פרקטית בשטח ולהתנדב עם ילדים.

מירב בן ארי: זו פעילות חברתית.

מירב בן ארי: אני מעודדת כל מה שקשור לעניינים חברתיים.

מירב בן ארי: את הפעילות הזאת אני לא מעודדת וחבל מאד שאתה - - -

<יובל אביגדור: אם את לא מעודדת - - -

יעקב מרגי: תן לה.

מירב בן ארי: אתה לא בא ואומר: חבר'ה, נכון, יש חוק עמותות, יש דמוקרטיה, יש חופש ביטוי אבל אם אנחנו מגיעים לסיטואציה שבה משפחה שכולה מותקפת על ידי סטודנטים אז מה זה?

יעקב מרגי: תודה.

<יובל אביגדור: עוד משפט לסיום.

מירב בן ארי: הוא צריך לצאת, הסטודנטים האלה נופלים עליו - - -

<יובל אביגדור: בדיוק מה שאתה אמרת, חובתנו, כל עוד אין סטנדרט כזה, לוודא שכל ארגון ועמותה מימין ומשמאל, ללא יוצא מן הכלל, יתאפשר לו לקיים את אותה פעילות ונכון להיום זה מה שאפשר לעשות.

<קריאה: מה, אתה באו"ם?

<קריאה: תגיד לי.

מירב בן ארי: כן, הוא אומר - - -

יעקב מרגי: רגע, סליחה.

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה רוצה שהוא גם - - -

יעקב מרגי: הוא מהאו"ם.

יעקב מרגי: יש פה דיון, כל אחד פה יאמר מה שהוא - - -

מירב בן ארי: קצת עמוד שדרה, לא יקרה עם זה שום דבר.

יעקב מרגי: ולחלוק דברים.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להתבטא?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: הצג את עצמך.

<דוד אלצופין: שלום לכולם אני דוד אלצופין, סטודנט באוניברסיטה העברית.

<דוד אלצופין: כתבתי מכתב לפני שלושה חודשים על התנדבות בארגון "בלדנה", ארגון שפועל כנגד מיעוטים שמתנדבים לשרת בצה"ל ובשרות לאומי.

<דוד אלצופין: אני כרגע נמצא בתעסוקה מבצעית - - -

מירב בן ארי: יש כאלה שמתנדבים - - -

אמיר אוחנה: כן ,כן, אלה שרוצים בחברה הישראלית, להיות חלק מהדמוקרטיה הישראלית – הם יוצאים נגדם ובטח מקבלים על זה גם נקודות זיכוי.

מירב בן ארי: בטח.

<דוד אלצופין: כמובן.

<דוד אלצופין: כן, ארבע נקודות זכות.

<דוד אלצופין: בלדנא היא חלק מאותם ארגונים.

<דוד אלצופין: חשוב לציין שגם "בצלם" נמצא ברשימה הזאת וחשוב לציין שיש רשימה.

<דוד אלצופין: הסיבה שפתחנו את זה היא בגלל שבאנו וראינו שיש רשימה כזאת גדולה, שכוללת את "בצלם", את "בלדנא", את "המוקד להגנת הפרט", כולכם יודעים ש"בצלם" לפני כחודש, עמד על בימת האו"ם וקרא לפעול כנגד ישראל, כשזה גם בין היתר, חרם אקדמי.

<דוד אלצופין: בעצם אנחנו יורים לעצמנו ברגל בזה שאנחנו נותנים לסטודנטים לפעול מתוך האקדמיה וזה "בצלם" ואז "בצלם" חוזרים ואומרים: בואו נחרים את האוניברסיטה העברית בחו"ל.

<דוד אלצופין: חוץ מזה חשוב לציין.

<דוד אלצופין: אני כרגע נמצא בתעסוקה מבצעית במילואים, אני לוחם ביחידה מובחרת במילואים, שיחררו אותי במיוחד בשביל הוועדה הזאת, אני לפני שנתיים איבדתי שלושה חברים בקרב וברגע שאני רואה את "המוקד להגנת הפרט" פועל בתוך הקמפוס, שקורא ל"בלדנא" לפעול בתוך הקמפוס, שזה בסופו של דבר יוצר מצב שזה לקרוא להם לפעול בתוך הקמפוס, ברגע שרואים אותם ברשימה הזאת - - -

מירב בן ארי: תגיד, על המילואים אתה מקבל נקודת זכות?

<דוד אלצופין: לא.

מירב בן ארי: בבינת

מירב בן ארי: חומי אתה כן מקבל על מילואים נקודת זכות, כי האוניברסיטה לא חושבת שזה מספיק חשוב כנראה.

יעקב מרגי: יהודה, אתה רוצה לומר?

יעקב מרגי: עוד מעט יהודה יבקש גם על ארגון שמתנדב לטובת הר הבית.

אמיר אוחנה: הכי חשוב להגן על המחבלים, על זה מקבלים נקודות זכות, במקום להגן על מדינת ישראל.

יעקב מרגי: יהודה גליק, בבקשה.

יעקב מרגי: אתה לא חייב.

יעקב מרגי: בכבוד.

יעקב מרגי: משהו על אווירה אופטימית, מְאֲחֵד.

יהודה גליק: בוקר טוב, הקשבתי בקשב רב לפני שרציתי לומר את הדברים האלה.

יהודה גליק: מדינת ישראל היא חברה מגוונת מאד.

יהודה גליק: אנחנו יושבים פה היום בחדר בתערוכה שכל כולה אומר את הדבר הזה, יש פה אוכלוסייה יהודית, ערבית, דתיים, חילוניים, חרדים, זה המגוון היפה של המדינה הזאת אבל, יש משהו - - -

יעקב מרגי: זה המקום לציין שיוזם התערוכה שהביא אותה לכנסת הוא חבר הכנסת יהודה גליק.

יהודה גליק: כן, גם נמצא פה מתן ששותף גם - - - בעולם.

יהודה גליק: בכל אופן, היופי של התערוכה הזאת הוא שירושלים היא עיר של שלום, שבאמת יש לה מגוון מאד גדול של דעות, אבל לא יעלה על הדעת שאין לנו קווים אדומים שאומרים דבר מאד פשוט: מי שפועל נגד כל המרקם הזה הוא לא בסולידריות הזאת.

יהודה גליק: מי ששולל את זכות הקיום של כל הדבר הנפלא הזה, לא יכול להיות חלק מהדבר הזה.

יהודה גליק: מי שפועל לעודד אנשים שלא יתנדבו לשירות לאומי או לצה"ל הוא לא יכול להיות חלק מהדבר הזה.

יהודה גליק: מי שהולך ומדבר נגד מדינת ישראל ומעודד חרם אקדמי, הרי הדמוקרטיה היא חופש שמגן על עצמו ובעניין הזה אנחנו אומרים שהדמוקרטיה לא יכולה לאפשר למי שרוצה לתקוע את הסיכה בתוך הבלון של הדבר הנפלא הזה.

יהודה גליק: חייב להיות שכל ישר, חוץ מחוקים.

יהודה גליק: אני מתאר לעצמי שאם הייתה לכם איזו עמותה שמטפלת בנאצים זקנים שזקוקים לעזרה כי הם בני תשעים, עזרה לפושעים נאצים, אנשים בעלי זכויות, הם בני אדם שזקוקים לתרופות, אולי נעזור גם להם, אז ברור לכולנו בלי חוק, שהשכל הישר מחייב מניעה של הדבר הזה.

יהודה גליק: השכל הישר הוא, כמו שאומרים "בשולחן ערוך יש ארבעה חלקים והחלק החמישי הוא השכל".

יהודה גליק: לא יכול להיות בן אדם, ספר עמוס מטיף על עושק דלים, הוא מטיף על דברים שהם נגד המוסר והשכל.

יהודה גליק: הבסיס של השכל הישר שלפיו מה שפועל נגדך וכל הזמן מחרחר להפיל את כל הדבר הנפלא הזה, הוא לא בתוך הקשת של הדברים הלגיטימיים.

יהודה גליק: לכן זה מתבקש מכם, לא חוקים, לא משפט, יש שכל ישר, השכל הישר אומר שסטודנט לא יכול לקבל נקודות זכות אם הוא מתנדב כדי לפגוע במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, דברי סיכום.

מירב בן ארי: רגע, אני - - -

יעקב מרגי: לא דיברת?

מירב בן ארי: רק הערתי הערות כל הזמן.

יעקב מרגי: מזל שיש פה עדים אבל אתן לך שוב.

יעקב מרגי: בבקשה.

<פפי יקירביץ': בעניין השכל הישר, אני חושבת שלא לכולם יש את אותו שכל ישר.

<פפי יקירביץ': זאת הבעיה.

<פפי יקירביץ': במדינה דמוקרטית, מי שקובע את הנורמות - - -

יעקב מרגי: אותי לימדו שאפילו בסרגל הישר ביותר, יש חור בראשו.

<פפי יקירביץ': כי אצל אחד השכל הישר יגיד שלהתנדב ולעזור להומואים ולסביות זה דבר נוראי והשני יגיד שלהתנדב ולעזור לפליטים שבאים מאפריקה זה פגיעה במדינת ישראל.

<פפי יקירביץ': אל תפילו עלינו, על האוניברסיטה העברית - - -

יעקב מרגי: לקבוע מהו הקו.

<פפי יקירביץ': אתם המחוקק, אתם - - -

מירב בן ארי: יש להעביר חוק שקשור - - -

יעקב מרגי: עורכת הדין, גברת יקירביץ', המסר הובהר והובן, תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, רק רגע.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי שלא דיברה - - -

מירב בן ארי: אני לא דיברתי.

מירב בן ארי: אני הערתי, כי אני יושבת פה ומה לעשות, זה לא נעים.

מירב בן ארי: אני מלווה את הוועדה הזו כבר כל כך הרבה זמן, אנחנו נמצאים פה בדיונים קשים, זה אחד הדיונים - - -

יעקב מרגי: לאחרונה היא בוגדת בנו ומעדיפה את העבודה והרווחה - - -

מירב בן ארי: יש יו"ר עם מחויבות אבל תדעו לכם שאני מודה לכם שבאתם, המשפחות והצגתם אבל, זה מאד מאוד קשה להקשיב לדברים שלכם ואני אגיד לָך רק משהו אחד.

מירב בן ארי: אם את תבואי ותגידי: תעשו חוק, הוא לא קרה, הוא לא יקרה, חבל על הזמן - - -

יעקב מרגי: זה יקרה.

מירב בן ארי: עזוב, אני עובדת עם עמרי ועם המל"ג, יש לי הערכה רבה אליהם, התאחדות הסטודנטים - - -

יעקב מרגי: כשאת שומעת - - -

מירב בן ארי: לא נכון.

מירב בן ארי: מרגי, אתה יודע - - -

מירב בן ארי: אל תשמעי אותם, תחוקקי.

מירב בן ארי: המנדט שלך הוא לחוקק.

מירב בן ארי: אתה יודע איפה הראש שלי ואיפה הלב שלי ותאמין לי, כבר שבעה חוקים הגשתי, אני לא צריכה טיפים על חקיקה.

מירב בן ארי: בוא, אני רוצה לומר משהו בעניין הזה.

מירב בן ארי: לבוא ולהביא חוק של המל"ג על פגיעה בחופש אקדמי, זה שואף לאפס.

מירב בן ארי: נכון, עמרי?

מירב בן ארי: אפס.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: לכן - - -

<פפי יקירביץ': וטוב שכך.

מירב בן ארי: "טוב שכך", ברור, אם זה היה תלוי בך הרי שום דבר לא היה נוגע לכם, האוניברסיטה.

מירב בן ארי: עזבי, אל תפתחי אתי בכלל את הדיון על האליטה האוניברסיטאית כי אני - - -

יהודה גליק: מה שעשה בסאל גטאס, שהעביר את הטלפונים כצעד הומניטרי.

מירב בן ארי: נכון.

יהודה גליק: אני מציע שיהיו סטודנטים שיקבלו זכויות על העברת פלאפונים באופן הומניטרי, הם מקבלים בכלא.

מירב בן ארי: הם מקבלים הומניטרי.

<קריאה: אבל למה את הכול - - -

מירב בן ארי: יפה לו כי זה אירוע נדיר.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך משהו.

מירב בן ארי: יש שיקולים אנושיים הומניטריים.

מירב בן ארי: יהודה נתן דוגמה קיצונית, של נאצים.

מירב בן ארי: שיקולים הומניטריים שבהם, אל"ף או שסטודנטים פונים או שמשפחות שכולות פונות, לבוא ולפתוח את העמותות ולשבת, זה השכל הישר, מה שציינו פה.

מירב בן ארי: אני לא מצפה שיבוא חוק שיגיד לך כי את לא תסכימי לו וגם אני לא אסכים לו.

יעקב מרגי: היא לא שואלת, יש מאה ועשרים אצבעות שמחכות - - -

מירב בן ארי: עזוב, אני בן אדם מציאותי.

מירב בן ארי: אני מצפה שארגונים שחותרים תחת הסולידריות החברתית במדינת ישראל, תחת המשפחות השכולות, יבואו אליכם למחשבה נוספת.

מירב בן ארי: זה כל מה שאנחנו מצפים.

מירב בן ארי: זה לא יותר מדי.

מירב בן ארי: אני לא רוצה חוק, אני רוצה שיהיה חופש אקדמי, אני רוצה שתהיה לָך את הזכות אבל אני רוצה שתהיה לך את הזכות לבוא ולומר, להסתכל למשפחות השכולות האלו בעיניים ולהגיד להן: אולי יש ארגונים שאנחנו צריכים לעשות אתם בדק בית ולבדוק את העניין, כי אם אני יושבת פה ואני פשוט נעלבת בשמן, אני אומרת לעצמי: איך את יכולה לשבת שם ולתת גיבוי לעמותות וארגונים כאלה שבסוף פוגשים אותן בבית המשפט, איך?

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את זה.

מירב בן ארי: זה הדבר היחיד פה.

יעקב מרגי: בהיעדר בקשות - - -

מירב בן ארי: את לא רוצה חוק, תאמיני לי שאת לא רוצה חוק.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת עודד פורר על יוזמת הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת על ההשתתפות בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למוסדות להשכלה גבוהה ולאוניברסיטה העברית, לבחון שוב את ההתנדבות בארגונים שחותרים כנגד צה"ל, כנגד בית המשפט העליון, כנגד מדינת ישראל בעולם וארגונים הקוראים לחרם על מדינת ישראל.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למל"ג ולאוניברסיטאות לוודא שכל עוד אין חקיקה האומרת אחרת או קובעת אחרת, עליהן לוודא שלא תהיה מסננת חד צדדית ועליהן לאפשר למגוון הדעות לקבל ביטוי בקורסים העוסקים בזכויות אדם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לחברי הכנסת לשקול חקיקה בנושא.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.