ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 354, 2017-02-06 11:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 6 בפברואר 2017 י' בשבט תשע"ז.

יעקב מרגי: הנושא: הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוסיקה, התשע"ז-2017, פ/2391/19 כ/594, של חברי הכנסת, רשימה של חברי כנסת שמתחיל מדב חנין ומסתיימת בחבר הכנסת אראל מרגלית.

יעקב מרגי: תסלחו לי כל אלה שרשומים באמצע - - - חבר הכנסת מרגי שהחיל עליה דין רציפות ולא הייתה על השולחן היום, והיא כאן היום.

יעקב מרגי: אנחנו ננסה לעשות כאן היום הליך של חקיקה מאוזן, שיהיה קשוב לכל הטענות לכאן ולכאן.

יעקב מרגי: אבל יחד עם זאת, אם מישהו חושב שהזכות הזו שאני נותן היום שתשמע דעתו של כל אחד ואחד – אין לנו עניין לפגוע באף אחד ולא בתכלית הראויה של קיום ועידוד התרבות והמוזיקה כאן במדינת ישראל – אני לא אאשר זאת.

יעקב מרגי: נכנסנו לדיון הזה בהפסקה של כמה דקות מהליך חקיקת חוק המכון הלאומי לספורט, מכון חוק וינגייט.

יעקב מרגי: הליך חקיקה איטי, שקול, בדוק.

יעקב מרגי: ככה ראוי לכנסת לעבוד.

יעקב מרגי: בבקשה, היועצת המשפטית של הוועדה.

<מירב ישראלי: אני אתן סקירה קצרה של ההיסטוריה.

<מירב ישראלי: מדובר בהצעת חוק פרטית מהכנסת ה-19 שנדונה בכנסת ה-19.

<מירב ישראלי: לקראת פיזור הכנסת, ההצעה עברה בקריאה ראשונה בתיאום מסוים עם משרדי הממשלה השונים, כשבדברי ההסבר הייתה רשימה של שאלות לדיון בקריאה שנייה ושלישית.

<מירב ישראלי: הכנסת ה-19 אכן התפזרה ובכנסת ה-20 הוחל, לפי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, על הצעת החוק הזו דין רציפות.

<מירב ישראלי: כרגע יש על השולחן את הנוסח שעבר בקריאה הראשונה שהוא נוסח כללי מאוד.

<מירב ישראלי: ועדת השרים לענייני חקיקה קבעה שהנוסח צריך להיות מתואם עם משרדי הממשלה השונים.

<מירב ישראלי: על השולחן היום יש נוסח הצעת חוק מתוקן, שהועבר אלינו אתמול אחרי הצהריים על ידיד נציגי הממשלה, שהוא מוסכם, להבנתי – תאמרו לי אם זה אחרת – על כל משרדי הממשלה.

<מירב ישראלי: זה הנוסח שהונח גם בפני חברי הכנסת.

<מירב ישראלי: יש בו תיקונים מסוימים לנוסח הכללי שעבר בקריאה הראשונה.

<מירב ישראלי: יש בו יותר פירוט.

יעקב מרגי: ולפי עקרון הפרדת הרשויות במדינת ישראל, עומדת הזכות לכנסת, אם נראה לה שמשרדי הממשלה הלכו רחוק או לא חשבו, גם לשנות את החקיקה.

יעקב מרגי: זה חייב שייאמר לפרוטוקול.

יעקב מרגי: אבל אני חייב לציין שעמדה הזכות, גם למשרד התרבות כחלק מהממשלה למשוך את החוק בחזרה כי זה מחויב תיאום.

יעקב מרגי: אני שמח שמשרד התרבות הולך אתנו לחקיקה מאוזנת, לחקיקה שתנסה לרצות פחות או יותר את כל הצדדים – אף פעם זה לא במאת האחוזים – אבל העיקר לא לברוח מהתכלית הראויה של המציעים אם זה לא חורג מדברים אחרים בצורה לא מאוזנת.

סדר הדיון: כך זה יותר טוב מאשר להתחיל בנאומים בומבסטיים.

סדר הדיון: הכי טוב להיות פרקטיים ומעשיים כי חיכינו לחוק הזה הרבה מאוד זמן, ויש כאלה שחיכו לו יותר מאתנו.

סדר הדיון: אני יודע שעיניהם של אומנים רבים, זמרים, כותבים, מלחינים, נשואות היום לדיון כאן ואנחנו צריכים, כשליחי ציבור, לעשות את מלאכתנו נאמנה.

סדר הדיון: בטרם נתחיל, לתשומת לבכם, את קירות הוועדה מעטרת תערוכה של החייל הדר גולדין שגופתו נמצאת בשבי "חמאס".

סדר הדיון: אלה ציורים פרי ידיו ומוחו השופע והקודח.

סדר הדיון: אנחנו מאחלים למשפחה היקרה שתבוא על סיפוקה ונחזיר אותו הביתה במהרה.

דב חנין: ציורים מקסימים, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, להתחיל להקריא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עד כאן, לסעיף ההגדרות, יש התייחסויות מימין לשמאל?

יעקב מרגי: ההגדרות מקובלות?

<מירב ישראלי: לממשלה, רציתי לשאול אם האבחנה בין "חוזה היקף" להתקשרות רגילה ברורה?

<מירב ישראלי: האם אפשר להגדיר בברור מתי זה החוזה היקף ומתי זה לא חוזה היקף?

יעקב מרגי: נציגי הממשלה?

<מירב ישראלי: האם ההגדרה ברורה מספיק?

יעקב מרגי: משרד המשפטים כאן?

יעקב מרגי: בבקשה.

<דפנה גוטליב: האבחנה נראית לנו ברורה.

<דפנה גוטליב: חוזה היקף הוא חוזה מלא.

<מירב ישראלי: אם מוציאים תחום קטן – זה כבר לא חוזה היקף?

<דפנה גוטליב: לא.

<דפנה גוטליב: חוזה היקף הוא חוזה מלא.

<מירב ישראלי: השאלה שלי בא לומר שלא יעקפו את זה באמצעות שמוציאים איזשהו תחום פעילות קטן של האומן כשבעצם - - -

<דפנה גוטליב: אז זה כבר לא יהיה חוזה היקף.

יעקב מרגי: יש התייחסות להגדרות?

<מירב ישראלי: זה יהיה 5 ולא - - -

דב חנין: זה יהיה 7 ולא 5.

דב חנין: זה לא חוזה היקף.

דב חנין: מוציאים תחום קטן – זה כבר לא חוזה היקף.

<מירב ישראלי: האם לא ניתן לעקוף את זה?

דב חנין: התשובה היא שניתן לעקוף.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מרדכי אמיתי: אני מנכ"ל הפדרציה לתקליטים.

<מרדכי אמיתי: אדוני, אני קצת מרגיש פה לא בנוח כי הנוסח הזה הוא נוסח שלמעשה אף אחד לא ראה אותו.

<מרדכי אמיתי: זו הפעם הראשונה שאנחנו רואים אותו.

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו רואים אותו.

יעקב מרגי: גם אני רואה אותו בפעם הראשונה.

<מרדכי אמיתי: אז גם לעניין ההגדרות, זה משהו שבהחלט צריך לתת עליו את הדעת.

<מרדכי אמיתי: מה זה "חוזה היקף"?

<מרדכי אמיתי: האם זה כולל ייצוג, בוקינג?

<מרדכי אמיתי: עד איפה אנחנו נכנסים, עד איזה פרמטר?

<מרדכי אמיתי: זה משהו שלא נבדק, לא אתנו בכל אופן.

<מרדכי אמיתי: לא דרשו מאתנו בכלל להציג נתונים ואני לא יודע אם גם מהצד השני.

<מרדכי אמיתי: כל אחד יבוא וייתן את ההגדרות שלו.

<מרדכי אמיתי: זה משהו שאנחנו רואים בפעם הראשונה, אדוני, ונורא קשה להתייחס אליו.

דב חנין: - - - הנוסח - - -

יעקב מרגי: דב, אני רוצה לנהל דיון תרבותי כראוי לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: אין קריאות ביניים ואין התפרצויות – מי שירצה לדבר, ירים יד ויקבל רשות דיבור.

יעקב מרגי: קודם כל, רוצים להתייחס לטענה של מוטי.

יעקב מרגי: זה לא משהו שירד מהחלל החיצון עכשיו, זה היה קיים.

יעקב מרגי: אומרים לי שזה היה קיים גם בקריאה הראשונה.

<דפנה גוטליב: לא נגענו בהגדרות.

יעקב מרגי: לא נגעתם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מקובל עלי.

יעקב מרגי: יש עוד התייחסויות?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

<רוני בראון: אני אומן, ובין השאר אני גם שותף בחברת המוזיקה "הליקון".

<רוני בראון: מי שמנסה להגיד שיש היום חוזה שהוא לא חוזה היקף, לפחות לגבי אומנים קדימה, הוא משלה את עצמו ומשלה את כל היושבים כאן.

יעקב מרגי: אתה יכול להסביר למה.

<רוני בראון: התקליט היום הוא אזור הפסד.

<רוני בראון: זאת אומרת, לעשות היום תקליט זה בוודאות להפסיד כסף.

<רוני בראון: אין סיכוי לאף אחד – אולי לאחד מתוך 10 – לכסות את ההוצאה, אבל עדיין הוא מהווה כרטיס ביקור הגיוני ונדרש לאומן.

<רוני בראון: כדי לנסות ולמצוא דרכים לכסות את התקליט הזה, צריך להכניס פנימה פעילויות נוספות של האומן ולא להפריד את האומן לחתיכות, אלא הקריירה הופכת להיות במרכז העניינים ולא התקליט.

<רוני בראון: לכן, אני חושב שאפשר להתעלם מהעובדה של הסכמי תקליטים ולקרוא לכול הסכמי היקף.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<איה כורם: אני מוזיקאית.

<איה כורם: להגיד שכל החוזים בתעשייה הם חוזי היקף, מה שאנחנו קוראים "חוזי 360", זה כמובן לא מדויק.

<איה כורם: בשנה האחרונה, בתור אומנית עצמאית, אחרי שהשתחררתי מחברת תקליטים, חתמתי חוזה הפצה, חתמתי חוזה ייצוג עם הפדרציה.

<איה כורם: שני חוזים שלכל דבר ועניין הם לא חוזי 360, ולכן צריך להבדיל פה ולא להתבלבל בהגדרות.

יעקב מרגי: עוד התייחסויות לחוזה?

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: כמו שאמרת וגם היועצת המשפטית אמרה, הדברים מופיעים בנוסח של הקריאה הראשונה, כך שאין בהם שום שינוי.

דב חנין: אבל בכל זאת, בהגדרת חוזה היקף ישנה תוספת של מילה שנראה לי שהיא בעיקר תבלבל, וזו המילה "בלעדית".

דב חנין: לדעתי, כמו שהנוסח כתוב בקריאה הראשונה, הוא מאוד מדויק.

דב חנין: המילה "בלעדית" לא כל-כך ברורה.

דב חנין: בלעדית כלפי מי וכלפי מה?

דב חנין: ולכן, אני מציע לדבוק בנוסח של הקריאה הראשונה.

דב חנין: אני לא יודע איך המילה הזו השתרבבה כי שמעתי מנציגי המדינה - - -

יעקב פרי: דב, אתה מציע להוריד את המילה?

דב חנין: את המילה "בלעדית" להוריד.

יעקב מרגי: קטונתי, אבל נוריד את המילה "התקשרות בלעדית" אין מקום בכלל להגדרה הזו של חוזה היקף.

יעקב מרגי: כדי לייחד חוזה היקפי.

<קריאה: אין מקום לדיון הזה.

דב חנין: לא.

דב חנין: לא, לא.

יעקב מרגי: איך היה מופיע בנוסח המקורי?

<דפנה גוטליב: ההגדרה של התקשרות בלעדית מופיעה לפני.

דב חנין: נכון.

דב חנין: אבל בהגדרה של חוזה - - -

יעקב מרגי: כדי לסייע לפרוטוקול, תשתדלו כל פעם להציג את עצמכם.

דב חנין: אני אדייק את שאלתי רק כדי שהדברים יהיו ברורים.

דב חנין: הנוסח של הקריאה הראשונה - -

<קריאה: - - - בלעדי - - -

יעקב מרגי: הוא לא בלעדי – הוא לא היקף.

דב חנין: - - בנוסח שעבר קריאה ראשונה, בהגדרות של התקשרות עם אומן ושל חוזה היקף, לא הפנינו להגדרה של התקשרות בלעדית.

דב חנין: השאלה שלי אליכם היא, פשוט כדי להבין: מדוע אתם חושבים שההגדרה של חוזה היקף צריכה להפנות להגדרה של התקשרות בלעדית?

דב חנין: מה אנחנו מרוויחים מזה, ומה ההפניה הזו נועדה לתקן?

דב חנין: זה מה שלא ברור לי.

<דפנה גוטליב: אני חושבת שהרצון היה להבהיר שחוזה היקף הוא חוזה, כמו שהתייחסו קודם, של 360.

<דפנה גוטליב: זאת אומרת, הוא חוזה שהאומן מחויב אך ורק לחברה אחת.

<דפנה גוטליב: כשזה לא המצב, אנחנו מדברים על התקשרות רגילה, לא התקשרות מלאה.

יעקב מרגי: אז בלי להיות משפטן, לזה כיוון המשורר.

<רוני בראון: אני חושב שבכלל לגעת בנושא בלעדי, זה לייתר את כל הדיון הזה.

<רוני בראון: אמרתי שהיום אהיה הכי רגוע בעולם, אבל חצאי אמיתות יותר גרועות בעיני משקרים.

יעקב מרגי: אמרו את זה כאן קודמך.

<רוני בראון: אמרו את זה קודמי.

<רוני בראון: אז כשאיה אומרת שהיא התקשרה בהסכמים נקודתיים, צריך לציין שהיא בעמדת המפיק שלה כיוון שהיא הפיקה את התקליט, החליטה להתקשר עם צדדים שלישיים.

<רוני בראון: במקרה הזה - - -

יעקב מרגי: היא בסך הכול רצתה לומר - - -

<רוני בראון: היא מדברת מפוזיציית מפיק ולא מפוזיציית אומן.

<רוני בראון: את זה צריך לדייק.

<רוני בראון: כל הקמפיין הנגטיבי שלה מכוון נגד - - -

יעקב מרגי: למה אישי?

יעקב מרגי: תכנס להגדרות.

<רוני בראון: שאלה לכבודו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני בראון: אני יכול לומר כמה מילים מקדימות?

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני בראון: אף פעם לא קראו לילד בשמו.

<רוני בראון: קוראים לחוק הזה "חוק איה כורם".

<רוני בראון: בעצם, החוק הזה הוא "חוק יניב דוידזון".

<רוני בראון: זה איש אחד שהחתים את מירי מסיקה, שהחתים את איה כורם, שאמרה כאן בכנסת שהיא עשתה את זה ללא ייצוג משפטי, ואני נשבע כאן על במה זו שהיא עשתה את זה עם ייצוג משפטי של עורך דין שקוראים לו - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה אישי.

מירב בן ארי: יש לי חדשות בשבילך - - -

יעקב מרגי: רגע.

מירב בן ארי: יש כאן הרבה חוקים על שם בן אדם.

יעקב מרגי: תני לי לסיים.

מירב בן ארי: שנייה, אני יכולה להגיד מילה.

מירב בן ארי: מה הסיפור?

מירב בן ארי: יש כאן חוקים, עם כל הכבוד להתייחסות שלך לחוק איה כורם, זה שיש כאן הרבה חוקים שרשומים על שם אנשים וזה בסדר גמור.

<רוני בראון: את הבנת לבד - - -

יעקב מרגי: תודה, תודה.

יעקב מרגי: תודה מירב.

יעקב מרגי: אם היית מתאפקת, גם לא היית מאמצת את מיתרי הקול - - -

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד מילה.

יעקב מרגי: לקחת לי את הדברים.

יעקב מרגי: יש מקרה שיכול להעיד על עוד כמה מקרים וזה לא גנאי.

יעקב מרגי: הרבה חוקים קיבלו את השם "חוק זה" ו"חוק זה".

נורית קורן: חוץ מזה שהחוק באמת צריך - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים.

<מירב ישראלי: זה למעשה מה שהיה בקריאה הראשונה.

יעקב פרי: היושב-ראש, אנחנו משאירים את הנוסח כפי שהוא?

יעקב פרי: פשוט בלעדית?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: כי אם לא, אז ההגדרה - - -

<מירב ישראלי: סעיף (א) היה בקריאה הראשונה.

<מירב ישראלי: לגבי סעיף (ב) , אמרנו שתקופה בלתי סבירה, זה משהו לא ברור.

יעקב מרגי: נכון.

<מירב ישראלי: ולכן, כל מי שמתקשר בחוזה לא יידע מה זה סביר או לא סביר.

<מירב ישראלי: כדי ליצור בהירות רבה יותר - - -

יעקב מרגי: מה שסביר בעיני, לא סביר בעיניו.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: ולכן הייתה נוצרת אי-בהירות גדולה בשוק, אלו חוזים הם סבירים ואלו לא.

<מירב ישראלי: לכן מוצעת פה על-ידי הממשלה בסעיף קטן (ב) הבהרה מסוימת, חזקה שהתקופות האלה הן תקופות בלתי סבירות, זולת אם הוכח אחרת.

<מירב ישראלי: תקופת התקשרות עם אומן שעולה על 7 שנים מיום תחילת ההתקשרות.

<מירב ישראלי: תקופת התקשרות עם אומן בחוזה היקף שעולה על 5 שנים מיום תחילת ההתקשרות.

<מירב ישראלי: לעניין סעיף קטן (ב), יראו את תקופת ההתקשרות ככוללת את תקופת ההארכה שהוסכם עליה במסגרת ההתקשרות.

<מירב ישראלי: זה גם היה בכחול.

<מירב ישראלי: סעיף זה לא יחול על בעלות או זכות אחרת בזכות היוצרים או המבצעים של האומן.

<מירב ישראלי: צריך לשים לב שמדובר פה בחזקה שניתנת לסתירה.

<מירב ישראלי: כלומר, מי שחובת ההוכחה תהיה עליו שהחוזה הוא סביר, זה בעצם מי שהתקשר עם האומן.

<מירב ישראלי: מוצע, כאמור, לעשות אבחנה בין חוזה היקף לחוזה אחר.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, אני לא מבין מה זה - - - 7 או 5.

יעקב מרגי: יש חלוקה.

יעקב מרגי: יש אבחנה פה.

יעקב מרגי: אבחנה בסעיף קטן (1) וסעיף קטן (2).

יעקב מרגי: כשאמרת שחובת ההוכחה על מי שהתקשר עם האומן – אם האומן חתם חוזה?

<קריאה: אם זה חוזה היקף, זה 5 שנים.

<קריאה: אם זה משהו אחר, זה 7.

<קריאה: שים לב.

יעקב מרגי: למה לאומן לא עומדת הזכות גם כן לבוא ולומר - - -

בין התקופות: הסעיף הזה גמיש יותר.

בין התקופות: הסעיף הזה אומר שניתן להחתים מעבר ל- 5 או 7 שנים, אבל חובת ההוכחה על מי שהתקשר עם האומן להוכיח שזה לא בלתי סביר.

בין התקופות: האומן יוכל להגיד: החוק אומר שזו חזקה שזה בלתי סביר ולכן הצדק הוא עמי, אלא אם כן אתה תוכיח אחרת.

יעקב מרגי: מימין לשמאל, התייחסויות לסעיפים האלה.

יעקב מרגי: אומנים.

יעקב מרגי: רציתי להיות ממלכתי, אבל אי אפשר להתעלם – גם אני אומן במובן - - - אבל אי-אפשר להתעלם מהנוכחות של אושיות התרבות והמוזיקה כאן סביב השולחן.

יעקב מרגי: תוכלו בהמשך, זמרות נכבדות, להתייחס ולדבר.

מירב בן ארי: רגע, לפני ההתייחסות.

מירב בן ארי: אני מבקשת לקבל הבהרה מהייעוץ המשפטי, גם אני וגם חבר הכנסת פרי, מה ההבדל בין 5 ל-7.

מירב בן ארי: לא הבנו, ואני עוד עורכת דין בהכשרה שלי.

מירב בן ארי: תסבירי לי מה זה חוזה היקף.

<מירב ישראלי: כפי שאמרנו בתחילת הדיון, חוזה היקף זה מה שגברת איה כורם אמרה, חוזה 360.

<מירב ישראלי: זאת אומרת, הוא בעצם - - -

יעקב פרי: מייצג את האומן על כל היבטיו.

<מירב ישראלי: בדיוק.

<מירב ישראלי: האומנים יוכלו להסביר את זה בצורה בוודאי יותר טובה ממני.

יעקב מרגי: עבדות מודרנית.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<מירי מסיקה: אני זמרת, לפעמים שחקנית.

<מירי מסיקה: עושה כל מיני דברים שמכולם, אגב, לוקחים לי כסף, ובצדק.

<מירי מסיקה: הכול בסדר.

מירב בן ארי: ושופטת בהווה.

<מירי מסיקה: שופטת.

<מירי מסיקה: לגמרי.

יהודה גליק: את יכולה לשיר פה עכשיו בחינם.

<מירי מסיקה: אני יכולה לשיר בשמחה.

יעקב מרגי: אבל אחרי החוק.

<מירי מסיקה: כשרוני בראון קרא לזה "חוק דוידזון", הוא לא אמר למה קוראים לזה איה כורם, הוא פשוט רצה להדגיש שהוא אף פעם לא עשה חוזה כמו יניב דויזון, כי הוא בן אדם טוב וישר.

<מירי מסיקה: אף אחד פה לא הבין את זה.

יעקב מרגי: לא הבנתי את זה ככה ואני מודה לך על ההברה.

יעקב פרי: אני מכיר אותו אחרת, אבל לא נורא.

יעקב מרגי: כשאיש שב"כ אומר "אני מכיר אותו אחרת", זה מסוכן.

יעקב מרגי: אני חושב שזה טעון הבהרה.

יעקב מרגי: אבל מירי עכשיו ברשות דיבור.

<מירי מסיקה: לגבי העניין של חוזה היקף, בגלל שלא מרוויחים היום כמעט מאלבומים, אז כל דבר שהאומן עושה, יש לך חלק בו.

מירב בן ארי: הוא לוקח על זה אחוזים.

<מירי מסיקה: הוא לוקח על זה אחוזים.

<קריאה: הוא עובד בשביל זה.

<מירי מסיקה: בחוזה שאני חתמתי עליו, לא מובטח שהוא עובד בשביל זה, אגב.

יעקב פרי: מירי, תנסי להסביר את 5 ו-7.

<מירי מסיקה: 5 שנים, אם אני ב"דה וויס" ועושה תיאטרון ועושה הופעות ואלבומים, מכל הדבר הזה שנקרא מירי מסיקה, אתה מרוויח כסף, ועוד שנתיים רק מהאלבום שהשקעת בו את הכסף.

יעקב מרגי: היגיון צרוף ונכון וחכם.

<מירי מסיקה: יפה.

<מירי מסיקה: זה הכול.

<מירי מסיקה: אתה משקיע כסף באלבום, במקרה שלי, 40 אלף שקל, ואחר כך את המרוויח על כל הדברים.

<מירי מסיקה: במקרה שלי מרוויח כמה מיליוני שקלים על 40 אלף שקל שהשקעת.

<מירי מסיקה: זה העסק הכי מדהים בעולם.

<קריאה: אבל זה בן אדם אחד.

<מירי מסיקה: זה אדם אחד - - -

יעקב מרגי: סליחה, מה אכפת לי?

יעקב מרגי: שלא יחזרו עוד אחרים - - -

<מירי מסיקה: בדיוק.

<מירי מסיקה: באים להסדיר את זה.

יעקב מרגי: - - - מן הפרט לכלל.

<מירי מסיקה: אם מישהו אחד אנס מישהי, אז לא - - - אונס?

יעקב מרגי: - - - הסתבך איזה חבר כנסת שהביא דוגמה דומה - - -

דב חנין: אצלו זה היה דבר נורא.

נורית קורן: זה לא מתאים בכלל.

נורית קורן: צריך לומר, אדוני היושב-ראש - - -

מירב בן ארי: היא הבהירה מצוין - - -

<מירי מסיקה: אני רוצה רק להגיד שהתפקיד של החוק זה להגן על אדם חלש.

<מירי מסיקה: ברגע שבאתי להצטרף לאיה בתמימות גדולה, כי זה היה לי ברור, זה נראה לי אלמנטרי, וכל האנשים הגדולים בתעשייה התקשרו אלי, וברגע שהבנתי שהם כל-כך לחוצים, אמרתי: עכשיו אני ממש רוצה לבוא.

<מירי מסיקה: מה קרה?

<מירי מסיקה: על איזו נקודה זה לוחץ לכם?

<מירי מסיקה: מה הדבר הנוראי שיקרה, שהאומן יחליט אם להישאר אתכם עוד 7 שנים?

<מירי מסיקה: אני עכשיו חתומה אצל רוני בראון.

<מירי מסיקה: אני אשמח להישאר אתו בגלל שהוא עוד, בגלל שהוא - - - והוא מייצר לי משהו.

<מירי מסיקה: אני אשמח להישאר אתו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מירי, מיצינו.

<מירי מסיקה: לא.

<מירי מסיקה: אני רוצה להגיד עוד משהו.

יעקב מרגי: יאללה, תנצלי את הבמה.

<מירי מסיקה: אני רוצה להגיד שבמקרה הזה האומן הוא לנצח החלש מבין השניים, לנצח זה שיהיה יותר עני.

דב חנין: נכון.

<מירי מסיקה: לנצח זה שידפקו אותו, סליחה על זה.

<מירי מסיקה: ולכן אני אומרת שגם אם חתמתי על חוזה, חתמתי חוזה היום, זה כמו שאני אחתום על חוזה שמאפשר לאנשים להתעלל בי.

<מירי מסיקה: בא בית המשפט ואומר: סליחה, גברת, חתמת, אפשר להתעלל בך, את חתמת.

<מירי מסיקה: אני רק רוצה להגן על האנשים הבאים.

<מירי מסיקה: יש אומנים שלא חתמו על זה, שיש להם הורים עשירים, שהלכו לעורכי דין יותר טובים, שיש להם תמיכה.

<מירי מסיקה: באתי בתמימות גדולה משום מקום ואני לא מאשימה אף אחד.

<מירי מסיקה: אני רק רוצה שלא - - -

יעקב מרגי: שלא יקרה לאחרים.

יעקב מרגי: תודה.

<איה כורם: בעניין החזקה, מאוד חשוב לי להסביר שאנחנו מעדיפים מאוד שלא תהיה שם החזקה הזו ושזה יהיה ברור 5 ו-7 שנים עם המגבלה.

<איה כורם: החזקה פשוט הופכת את החיים של האומנים להרבה יותר מסובכים.

יעקב פרי: איפה יש לך את החזקה?

<איה כורם: מה שאני מבינה - - -

יעקב מרגי: את החזקה נותן לי החוק.

<איה כורם: אני מתכוונת למצב שבו אנחנו לא מגדירים – יתקנו אותי החברים פה ממשרד המשפטים אם אני טועה, אבל אני מבינה ממה שכתוב פה שהחוק לא מגביל חוזים ל-5 ו-7 אלא החוק אומר:

<איה כורם: תוכיח שאם החתמתי ל-10, זה לא סביר.

<איה כורם: אני לא מחפשת את הדרך להביא אנשים לבתי משפט, לרוב האומנים אין כסף לזה.

<איה כורם: אני מעדיפה מצב שבו זה מוגדר, חקוק בסלע: זו המגבלה.

יעקב מרגי: יאמרו לנו נציגי משרדי הממשלה, למה באמת חזקה?

יעקב מרגי: מה הועילו חכמים בתקנתם?

יעקב מרגי: אני חושב שהאבחנה שמירי שמה לנו על השולחן לאלה שלא מתעסקים בהוויה היומיומית שלהם בסוגיה הזו, בחוזים מהסוג הזה, היא חדה, ברורה, צלולה וההיגיון מחייב זאת.

יעקב מרגי: למה צריך חזקה?

יעקב מרגי: למה צריך להתגלגל עוד פעם בבתי משפט ולהתחיל להוכיח - - -

דב חנין: שאלת המשך.

יעקב מרגי: חברי הכנסת ישאלו עוד שאלות ותענו על כולן יחד.

אמיר אוחנה: באלו נסיבות יכול להוכיח אותו צד שהתקופה היא סבירה למרות שהיא עולה על המשך שקבוע בחוק?

אמיר אוחנה: מה לדוגמה עבר לכם בראש כשתכננתם את החזקה הזו?

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, ותודה על כל הפעילות והעבודה בנושא החוק הזה.

דב חנין: אדוני הזכיר את רשימת היוזמים, אני רוצה להזכיר שתי יוזמות שהיו חלק ביוזמה הזו בקדנציה הקודמת, חברת הכנסת דאז מירי רגב, היום שרת התרבות, וחברת הכנסת איילת שקד, היום שרת המשפטים.

דב חנין: אני מציין את זה כי אני מעריך את תרומתן.

יעקב פרי: אתה נתלה באילנות גבוהים.

דב חנין: כן, כן.

דב חנין: אני אומר - - -

יעקב מרגי: למרות כל הלחצים, זו הסיבה שהשרה שחררה - - -

דב חנין: נכון.

דב חנין: אני מביע הערכה לעמדה הזו ואני במיוחד מביע הערכה לעמדה הזו כי לפעמים בפוליטיקה אומרים דברים שרואים מכאן לא רואים משם - - -

יעקב מרגי: יש הערכה עם ערך מוסף.

דב חנין: כן.

דב חנין: במקרה הזה אני רואה את המחויבות של השרות לזה ואני מביע הערכה.

דב חנין: חשוב להגיד את זה בחיים הפוליטיים, גם כשמדובר באנשים שאינם שייכים למחנה שלי.

יעקב מרגי: זו הערכה עם ערך מוסף, תזכור - - -

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: אני מכיר את הביטוי ואני מעריך אותו מאוד.

יעקב מרגי: בבקשה.

דב חנין: לגופו של עניין, אני רוצה לפנות אליכם בהמשך להערתה של גברת כורם.

דב חנין: המילה "חזקה" פה עלולה לסבך אותנו.

דב חנין: הרי אנחנו רוצים לייצר מנגנון שהוא בסופו של דבר פשוט וקצר.

דב חנין: אנחנו גם יודעים שאותם אומנים שהם אנשים מוחלשים, מטבע הדברים הם לא רוצים להיכנס להליכים אינסופיים.

דב חנין: אנחנו לא רוצים להזמין אותם עכשיו לאיזשהו הליך - - -

יעקב מרגי: הם מוחלשים יחסית לחברות.

דב חנין: בוודאי.

דב חנין: יחסית לחברות.

דב חנין: אנחנו לא רוצים להכניס אותם עכשיו להליך מסובך של משפט, שיגידו חזקה וראיות והמשפט יימשך שנים, והחוק הזה שבא לפשט – בעצם לא יפשט.

דב חנין: לכן, אני מצטרף, אדוני היושב-ראש, לפניה שאומרת שאנחנו צריכים לקבוע גבולות, והגבולות צריכים להיות ברורים.

דב חנין: הם מאוד סבירים, לדעתי, הם לא מוגזמים.

דב חנין: אנחנו אומרים 7 שנים בחוזה רגיל, 5 שנים בחוזה 360.

דב חנין: אלה גבולות מאוד סבירים.

דב חנין: אבל אני חושב שלא כדאי להכניס לתוך המנגנון של החוק משהו שיערפל את העבודה שלנו ויקשה על הפרקטיות של היישום שלה.

יעקב פרי: אני לא חושב שמישהו חושד בי שאני לא בעד האומנים והאומניות.

יעקב פרי: להיפך.

יעקב פרי: אבל אנחנו כחברי כנסת צריכים גם לשמוע מה דעתם של המפיקים.

יעקב פרי: הרי לא יכול להיות שהאומנים עובדים בלי מפיקים ובלי חברת הפקה.

יעקב פרי: זה מאוד פופולרי, במיוחד בוועדות כאלה, לקחת צד.

יעקב פרי: אני לא רוצה לקחת צד.

יעקב מרגי: גם אני לא.

יעקב פרי: אני רוצה לנסות כמה שאני יכול לשאול גם את הצד השני מד דעתו.

יעקב מרגי: אנחנו נגיע אליו.

יעקב פרי: אני חושב שהדבר הכי חשוב זה שהוועדה הזאת תוציא מתחת ידיה חוק שיהיה מאוזן ומקובל על שני הצדדים כי מה שאנחנו רוצים זה את טובת המוזיקה הישראלית והזמר העברי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, נורית.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, באמת חשוב מאוד ששמת לחוק הזה דין רציפות.

נורית קורן: אני מצטרפת לדברים של חבר הכנסת חנין ושל חבר הכנסת שאמר שהוא רוצה לאזן - - -

יעקב מרגי: יעקב פרי.

יעקב פרי: יעקב פרי קוראים לי.

יעקב מרגי: שר המדע לשעבר וראש השב"כ לשעבר.

<קריאה: יושב-ראש שדולת המוזיקה.

נורית קורן: אני פשוט חושבת מהר.

נורית קורן: אנחנו צריכים לאזן פה בין הזכויות של חברות ההפקה לבין הזכויות של הזמרים והיוצרים עצמם כי זה מאוד חשוב, כי אנחנו רוצים שהיצירה תימשך.

נורית קורן: אני הולכת להגדרה של תקופה בלתי סבירה.

נורית קורן: תמיד אנחנו שואלים מי מגדיר את התקופה – זה יכול להיות כל אחד.

נורית קורן: כמו שאמר פה חבר הכנסת חנין, אני לא רוצה שהזמרים יגיעו לבית משפט כי זה ייקח שנים ואנחנו יודעים שבמערכת המשפט שופט אחד ייתן ככה ושופט אחר ייתן אחרת.

נורית קורן: זה לא ברור.

נורית קורן: לכן אני אומרת שאנחנו צריכים לקצוב את התקופות בצורה ברורה יותר.

נורית קורן: כאן אנחנו מגינים, החוק הזה גם מגן על חברות ההפקה כי כשיש סדר, אז לא ייכנסו לתחום הזה אנשים שיבואו לעשות רווח מהיר וילכו.

נורית קורן: זה מה שחשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב, רצית לדבר?

מירב בן ארי: אני רוצה לחדד כדי שהוכל להתקדם עם החוק הזה כי הוא נמרח כבר כמה זמן, שנה כמעט.

יעקב פרי: יותר.

יעקב מרגי: מתחילת הכנסת - - -

מירב בן ארי: אז אדוני, כהצעת ייעול של חברה בוועדה, אני אומרת שנתמקד באותן נקודות פער שיש בין הנציגים שהגיעו לכאן.

מירב בן ארי: אם הנושא של הבלעדית עברנו - - -

יעקב מרגי: עברנו.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו עוסקים בחזקה.

מירב בן ארי: אז בואו נתמקד כי חבל, כמה זמן החוק הזה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מקבל את ההצעה שלך.

<איה כורם: שלוש שנים.

מירב בן ארי: שלוש שנים - - -

יעקב מרגי: בסבלנות מרובה, יש לציין.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים להצביע היום, אז בואו נתמקד בבעיות ולא נתחיל עכשיו לפתוח כל דבר.

יעקב מרגי: שרן השכל, בבקשה.

יעקב מרגי: איזה כבוד שאת מגיעה לוועדה הזו.

יעקב מרגי: יש ביטחוניסטים הרבה בקדנציה הזו, תנו לנו קצת תרבות.

שרן השכל: אם אנחנו מכניסים את העניין הזה של חזקה והתקופה הבלתי סבירה, לא עשינו פה כלום.

שרן השכל: מצד אחד אתה משאיר את שיקול הדעת פה לבית המשפט.

שרן השכל: כמו שהיה במקרה של איה כורם, אם בית המשפט - - -

יעקב מרגי: שלח אותה אלינו.

שרן השכל: אבל הוא אמר ש-18 שנה זו כנראה תקופה סבירה.

שרן השכל: זה היה שיקול הדעת שלו.

שרן השכל: בגלל שהיא ישבה עם עורך דין והכול, 18 שנה נראה להם סביר.

<קריאה: כי לא הייתה חזקה.

שרן השכל: באנו בשביל לעשות חקיקה שתגן על האומנים האלה.

שרן השכל: אני חושבת שלא נעשה כלום אם לא ננקוב פה במספר של שנים, שגם חברות התקליטים מבינות שיש צורך בזה.

שרן השכל: הרי יש איזשהו חוזה סטנדרטי שהן נותנות לכל אומן ואומן.

שרן השכל: יש בחו"ל תקדימים רבים לכך.

שרן השכל: לבוא ולומר "תקופה בלתי סבירה", לא לשנות כלום כי אתה עדיין משאיר שיקול דעת לבית המשפט - - -

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לפני המפיקים, כדי שתוכלו להתייחס – ירדנה, את רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: את לא חייבת, רק אם את רוצה.

<ירדנה ארזי: אני כאן בשני כובעים מפני שכבר 35 שנים בעלי ואני חברת תקליטים משלנו.

<ירדנה ארזי: אנחנו אינדי.

<ירדנה ארזי: אבל הגעתי הנה בשם הצדק והמוסר והסולידריות עם איה כורם כי אני חושב ת שהמאבק שלה מוצדק בשם האומנים למען המוסר וזכויות האומנים וזכויות היוצרים.

<ירדנה ארזי: לשם כך אני כאן, כי אני מאמינה במאבק שלה ואני בעד חוק איה כורם.

יעקב מרגי: דברים כאלה רצית לחסוך מאיתנו?

יעקב מרגי: תודה.

<רוני בראון: באתי לפה להגיד שאני רוצה להלל את קיסר ולא לקבור אותו.

<רוני בראון: זאת אומרת, אני בעד חוק, בטח לא חוק שמפריע לי.

יעקב מרגי: איך הוא מפריע לך?

<רוני בראון: אני לא מתנגד לחוק כי אני מעולם לא החתמתי על חוזים מהסוג שאיה מדברת עליהם.

<רוני בראון: אבל אני רואה שבתוך התהליך הזה, כנראה שהוא צריך להיות מאוד-מאוד כוחני כדי שהיא תוכל להפעיל את כוחה והשפעתה עליכם כי העיתונות כנראה, מטבע הדברים, משפיעה יותר מאשר ההיגיון במקרה הזה, אז היא נאלצת לבוא ולמצוא אויב דמיוני.

<רוני בראון: אנחנו לא האויב.

דב חנין: הוא אמר בהגינות שהוא הולך בדרכו של מרקוס אנטוניוס.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני בראון: אין לי שום כוונה לפגוע באף אחד, גם לא באיה.

<רוני בראון: אני מבין את הצורך למצוא את האויב.

<רוני בראון: היא אומרת כל פעם "חברות התקליטים".

<רוני בראון: בואו נגיד את האמת - -

יעקב מרגי: אמרת אותה קודם.

<רוני בראון: - - יש פה שתי חברות תקליטים בארץ שהן לא הרגו, לא את ישו ולא עשו שום דבר רע.

<רוני בראון: כשמוקי רצה להשתחרר מ-NMC, היא שחררה אותו.

<רוני בראון: היום הוא אצלנו חתום על הסכם, קונה מרצון ומוכר מרצון.

<רוני בראון: מירי השתחררה אחרי מאמץ גדול מיניב דוידזון והיום היא אצלנו.

<רוני בראון: זה הכי פשוט בעולם.

<רוני בראון: אבל כשמישהו בא ורוצה לשפוך את התינוק ואני מכיר גם את עמדתה של השרה מירי רגב וגם של איילת שקד.

<רוני בראון: בראש מעייניהן עומד לעשות צדק אבל לא לשפוך את המים עם התינוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוטי, עדכנת את חברות התקליטים שאנחנו מקדמים בחדר אחר יוזמה שלי להאריך זכויות יוצרים מ-50 ל-70?

<מרדכי אמיתי: כן, אדוני היושב-ראש ואנחנו לגמרי - - -

יעקב מרגי: אל תתייחס עכשיו ל-50 ו-70.

יעקב מרגי: לא פתחנו דיון על זה.

מירב בן ארי: זה כבר עבר, לא?

יעקב מרגי: איתן כבל לא הרג אותו.

יעקב מרגי: איתן כבל בכלכלה לא הרג אותו, רק הוציא לו את הנשמה לאט.

מירב בן ארי: חבל שלא הבאת את זה לחינוך.

<מרדכי אמיתי: רק לדייק דבר אחד.

<מרדכי אמיתי: חברת הכנסת השכל, זה לא נכון שיש חוזה סטנדרטי לכל אומן.

<מרדכי אמיתי: זה ממש לא נכון.

<מרדכי אמיתי: לכל אומן יש חוזה משלו, לכל אומן יש את התנאים שלו.

<מרדכי אמיתי: אין דינו של אומן מתחיל כדינו של אומן ידוע ומוכר כמו האנשים המכובדים שיושבים פה.

<מרדכי אמיתי: זה לא בהכרח נכון.

<מרדכי אמיתי: שאלתם, למשל, מה ייחשב מקרה לא סביר.

<מרדכי אמיתי: חבר הכנסת חנין שאל שאלה נכונה: מה ייחשב כמקרה לא סביר?

<מרדכי אמיתי: ואני אתן דוגמה: למשל, אם אומנית מאוד מצליחה כמו מירי מסיקה שיושבת כאן, תבוא לחברת התקליטים ותקבל כתשלום מקדמה מיליון דולר על ההתקשרות ובתמורה לזה היא מסכימה לחתום ל-10 שנים, האם זה ייחשב כסביר או לא סביר?

<מרדכי אמיתי: היא קיבלה מיליון דולר כתשלום מקדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רצית לסיים, נכון?

<רוני בראון: עצרתם אותי באמצע משפט.

<רוני בראון: כולם מדברים פה - - -

יעקב מרגי: מוטי, אתה הפסקת אותו באמצע.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מרדכי אמיתי: סליחה.

<רוני בראון: קודם כל, התקופות שמדברים עליהן כאן, יש שני דברים שצריך להגיד עליהן.

<רוני בראון: קודם כל, החוק שאתם מחוקקים לא ישפיע על מירי, על איה או על אף אומן שחתום - - -

<קריאה: מה הבעיה שלכם?

דב חנין: מה מפריע לך?

יעקב מרגי: אני מבקש לא להפריע.

יעקב מרגי: אדוני, זה שאתה מכיר את הנוכחים, זה דבר טוב, אבל זה לא קרקס.

יעקב מרגי: אני מבקש, דבר לפרוטוקול, אתה מדבר אלי.

<רוני בראון: אני אדבר לפרוטוקול.

<רוני בראון: אנחנו מבקשים מאוד לציין דבר אחד.

<רוני בראון: ההסכמים שלנו הם הסכמים נורמליים אבל על אף אחד בחדר הזה זה לא ישפיע.

<רוני בראון: האומנים שהולכים לצאת בשלוש השנים הבאות כבר הוחתמו.

<רוני בראון: אני רוצה לשאול את מירי: כמה זמן לקח לך - - -

יעקב מרגי: היא לא עונה לך בלי אישור שלי.

<מירי מסיקה: אני רוצה לענות.

יעקב מרגי: את לא יודעת מה הוא שאול, איך את - - -

<מירי מסיקה: אני יודעת הכול.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: בבקשה שאל.

<רוני בראון: קודם כל, צריך לעשות הבחנה בין אומן חדש או אומן שהולך להיות מוחתם לאומן מוחתם.

<רוני בראון: כל מי שמוחתם ומצליח, תאמין לי, מנהל את המשא ומתן שלו גם במהלך ההסכם וזה לא משנה מה.

<רוני בראון: אם הוא מצליח, אם החברה היא חכמה, היא משפרת את תנאיו בכל מקרה.

<רוני בראון: זה אחד.

<רוני בראון: אבל לאומן חדש יש תקופת אינקובציה מינימלית, שלוש שנים.

<רוני בראון: אין לי בעיה ל-7 שנים כשתקופת האינקובציה מתווספת על זה.

<רוני בראון: אבל למירי לקח 3 שנים להוציא תקליט.

<מירי מסיקה: לא, סליחה.

<רוני בראון: לעידן רייכל לקח 3 שנים להוציא תקליט – למירי גם – לא משנה למה ולכל אומן אחר.

<רוני בראון: אני יכול לגבות את זה, להראות לכם מיום חתימת ההסכם ויום יציאת התקליט.

<רוני בראון: זאת אומרת, יש איזושהי עבודה שאנחנו – גם צריך לעשות הבחנה בין חברות תקליטים - - -

יעקב מרגי: לסיכום, אתה רוצה להשאיר את המילה "חזקה"?

<רוני בראון: בוודאי שכן.

יעקב מרגי: תודה.

<מירי מסיקה: לא.

יעקב מרגי: רגע, בסדר.

יעקב מרגי: מה, את רוצה להחליט לו מה הוא רוצה?

<מירי מסיקה: אני רוצה להחליט לו מאוד, אבל זה עניין אחר.

יעקב מרגי: גם אני רוצה הרבה דברים, זה עוזר לי?

משהו ענייני: תראו מה קורה.

משהו ענייני: אדם עומד חסר אונים ואני חייבת לחתום על החוזה הזה כי אם לא, לא יהיה לי תקליט.

משהו ענייני: זה או לשבת ב"הד ארצי" ולא לעשות דבר או להיות חתומה אצל יניב דוידזון.

משהו ענייני: זה היה הסיפור שלי.

משהו ענייני: לעידן רייכל יש חוזה משלו.

משהו ענייני: הוא מעולם לא חתם על חוזה, על אף חוזה.

משהו ענייני: הוא רק משתמש בכם להפצה.

<רוני בראון: לא נכון.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: למה אנחנו נכנסים לזה?

<מירי מסיקה: אני רק אומרת שלכל אחד יש סיפור משלו.

<מירי מסיקה: אני פה לא כדי להגן על עצמו.

<מירי מסיקה: אני – טפו, טפו, טפו – מאוד הצלחתי ואני מבורכת.

<מירי מסיקה: אני לא מתחרטת על כלום.

<מירי מסיקה: אני רק רוצה שאנשים לא יחוו את אותה חוויה.

<מירי מסיקה: אני לא מבינה מה הבעיה עם 7.

<מירי מסיקה: תקופת אינקובציה, ואז מצליחים מאוד.

<מירי מסיקה: ואז, אם אתם עושים את העבודה שלכם כמו שצריך, אני אבחר להישאר אצלכם.

דב חנין: נכון.

<מירי מסיקה: אבל אם זה יהיה 10 שנים, רק אחרי 10 שנים - - -

<רוני בראון: אני - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: פה לא יהיה - - -

<מירי מסיקה: מה השאלה, האם אחרי 10 שנים אתם באים ונותנים לי תנאים יותר טובים או אם אחרי 7 שנים אתם נותנים לי תנאים יותר טובים.

<מירי מסיקה: זה הכול.

יעקב מרגי: מירי, תודה.

יעקב מרגי: הבנו, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

<איל פרייס: אני יועץ משפטי חיצוני של הפדרציה לתקליטים.

<איל פרייס: אדוני, אני מברך על הדיון פה ואני שמח שהוא מתנהל בצורה זהירה משום שאני רוצה להזכיר לכל הנוכחים שהשדה שאנחנו נמצאים בו הוא שדה בלתי חרוש בישראל והוא גם שדה בלתי חרוש בכל העולם.

<איל פרייס: זאת אומרת, למעט חקיקה במדינה אחת מתוך 50 המדינות של ארצות הברית, אין חקיקות כאלה בכל העולם.

<איל פרייס: לא חקיקות שהופכות את הצדדים לחוזים לעבריינים כי הם חתמו על חוזה מעבר לתקופה מסוימת ולא חוזים אחרים כדוגמת זה שהופכים אפילו ברמה של חזקה.

<איל פרייס: אני, אגב, מסכים לנוסחה של חזקה, אבל גם בזה אין.

<איל פרייס: מכיוון שכך, הזהירות היא ראויה וצריך לטפל בסוגיה חדשה כל-כך בכלים כירורגיים ולא בגרזן.

<איל פרייס: אז טוב עושה אדוני ואני מודה לו על כך.

<איל פרייס: אני רוצה להגיד משהו באופן כללי על תקופות.

<איל פרייס: כשיש הצעת חוק שמונחת בשלב הזה, ואנחנו אומרים: לא יהיה חוזה מעבר לכך וכך שנים בלי שהדבר הזה ייחשב חזקה כבלתי-חוקי, הרי זו מעין נוסחה שאפשר לנהל משא ומתן על כמה שנים צריכות להיות, האם זה יהיה שנה, האם 20 או Whatever וזה בסדר.

<איל פרייס: אבל צריך לזכור מהם הרכיבים של החזקה.

<איל פרייס: מאיפה לקוחים הרכיבים של החזקה?

<איל פרייס: חוזה לתקופה של מעל איקס שנים - - -

יעקב מרגי: אבל אתה מבין את הרציונל למה הבאנו את החוק?

<איל פרייס: לא.

יעקב מרגי: למה בא החוק?

יעקב מרגי: למה נולד החוק הזה?

יעקב מרגי: אתה מבין למה?

יעקב מרגי: אתה מדבר אתי בשם, תאמין לי שאת דיני החוזים אני מכיר.

<איל פרייס: אני מבין היטב, אדוני.

יעקב מרגי: אז אתה מבין למה זה נולד.

<איל פרייס: אני אגיד לאדוני למה זה נולד.

יעקב מרגי: זה בא לתקן לקונה.

יעקב מרגי: ניצול לרעה של אנשים.

יעקב מרגי: שאיפת חייהם הגיעה לכדי מימוש ויש מישהו שחיכה לזה כמוצא שלל רב.

יעקב מרגי: אז צריך בשם הצדק, כפי שאמרו פה, בשם השכל הישר, למצוא איזו נוסחה מאזנת.

<איל פרייס: אבל אדוני - - -

יעקב מרגי: אני אוהב שנואמים לי נאומים פילוסופיים שישימו את - - -

<איל פרייס: אבל הנאום, אדוני, הוא איננו נאום פילוסופי משום שאני רוצה להזכיר לכולם פה בחדר שגברת איה כורם בבית משפט נתנה הודעת ביטול על החוזה שלה 4.5 שנים לאחר שהוא נחתם.

<איל פרייס: מה אמר על כך בית המשפט?

<איל פרייס: בית המשפט אמר: אינני מוכן לבטל חוזה שאורכו 18 שנה כבר לאחר 4.5 שנים.

יעקב מרגי: לכן בא המחוקק לתקן.

<איל פרייס: אז החוק הזה מגיע.

<איל פרייס: עכשיו, ברשותך אדוני, קצת לגבי הנוסחאות.

<איל פרייס: מדוע בחוזים של תקליטים, לא רק בישראל – אנחנו לא המצאנו את התעשייה הזאת – בכל העולם, לא מדברים רק במונחים של שנים אלא מדברים במונחים של שנים או תקליטים, מינימום שנים או מינימום תקליטים, המוקדם מבין השניים?

<איל פרייס: משום שיש אומנים שלא מוציאים תקליט.

<איל פרייס: הוצאת תקליט והפקה של תקליט היא לא דבר שאתה לוחץ על כפתור והוא יוצא.

<איל פרייס: יש אומן שהדבר הזה לוקח לו שנה ויש אומן שהתקליט לוקח לו 5 שנים.

<איל פרייס: אז האם יעלה על הדעת בחוזים – ולא יעלה על הדעת – לכתוב שהאומן צריך להפיק איקס תקליטים תוך 5 שנים?

<איל פרייס: לא.

<איל פרייס: כי יש אומן שזה ייקח לו ככה - - -

יעקב מרגי: לכן אתה טוען שצריך להשאיר את המילה "חזקה".

<איל פרייס: שתי מסקנות נגזרות מזה.

<איל פרייס: הראשונה, שזה באמת צריך להיות חזקה.

<איל פרייס: אבל הדבר השני הוא שהנוסחה צריכה לדבר גם במונחים של תקליטים.

<איל פרייס: כדי שלא ייווצר, חס וחלילה, מצב שאיננו קיים היום, לא בחו"ל ולא בישראל, שחברת התקליטים נאלצת לדחוק באומן כדי שיוציא מספר מינימלי של תקליטים כי עוד מעט - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: הבנתי.

<איל פרייס: ברשותו של אדוני, אדוני יקטע אותי מתי שהוא רוצה, אבל - - -

יעקב מרגי: אבל אתה חוזר על הדברים.

<איל פרייס: לא.

<איל פרייס: אני לא.

<איל פרייס: יש לי עוד כמה דברים להגיד.

יעקב מרגי: - - - כשאני מבין, נגמרת הסבלנות.

<איל פרייס: ברשותו של אדוני, עוד נקודה אחת שאני מבקש להעביר.

<איל פרייס: הנחת העבודה שמובלעת פה היא של חזק ושל חלש, והאומן הוא החלש וחברת התקליטים היא החזקה.

<איל פרייס: אני מבקש ברשות

<איל פרייס: כם, ברשותך, לערער על ההנחה הזאת ולהציג את זה מזווית אחרת.

<איל פרייס: חברת התקליטים היא זו שחשופה ולא האומן.

<איל פרייס: מדוע?

<איל פרייס: משום שהנוסחה שבה מתקדמים, התוואי שבו מתקדמים בהפקתו של תקליט הוא תנאי שחברת התקליטים היא זאת שצריכה להוציא מכספה לממן את הפקתו של התקליט ולמלא את חיוביה והכסף מגיע רק בעתיד.

<איל פרייס: אם אנחנו שוברים את הנוסחה הזאת, כי אנחנו אומרים שהחוזה יוגבל ועוד לפני שהתקליטים החזירו את עלויות הפקתם, האומן כבר יכול ללכת ולא להפיק תקליטים נוספים – מיהו החזק ומיהו החלש?

<איל פרייס: לכן, אדוני, טוב שיהיה האיזון - - -

<מירי מסיקה: - - -

יעקב מרגי: רגע, מירי.

יעקב מרגי: את לא מגיבה.

יעקב מרגי: זה לא עשה עלי רושם.

יעקב מרגי: את לא צריכה.

יעקב מרגי: לא עשו עלי הדברים רושם.

<איל פרייס: לכן, טוב שיהיה האיזון הזה.

יעקב מרגי: הדברים נאמרו לפרוטוקול.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: איתן ברושי, רצית להתייחס?

יעקב מרגי: אני מתקדם, אני מכריע.

יעקב מרגי: זה לא ייגמר - - -

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת והאומנים, הזמרות.

איתן ברושי: אני לא חושב שיכולה להיות יצירה ויכולה להיות אומנות ואומנים אם הם בתנאי כליאה.

איתן ברושי: לכן, החופש של האומן, חופש היצירה, הם ערך מרכזי, וכל מה שקובעים פה ובכל מה שייקבע צריך להיות תחת הגדרת המטרה של חופש היצירה וחופש האומן.

איתן ברושי: פה אני רוצה לומר, יגידו אולי מומחים ממני, שבעצם אין הסכם, אדוני היושב-ראש, שאי אפשר לצאת ממנו.

איתן ברושי: אנחנו מכירים את זה מצא הקבע, אנחנו מכירים את זה משירותים אחרים.

איתן ברושי: חוזים הם לא לנצח.

איתן ברושי: לפי דעתי, יש להבחין בין הסכם שיכול להיות לתקופות שונות לבין היכולת לצאת ממנו.

איתן ברושי: לגבי האומנים, חלק מהעניין כרוך בהשקעה משום שנאמר פה שיש כאלה שזקוקים להשקעה של החברות או של אמרגנים ולא כל אחד מביא את הכסף מהבית, וצריך לאפשר את ההשקעה הזאת כי לעיתים זה תנאי לאומן לצאת לדרך.

איתן ברושי: אבל כמו שיש התחייבות וכל הסכם הוא הסכם מרצון וכל הסכם הוא הסכם פרטני, זה לא קיבוץ – אני בא מקיבוץ, כידוע – וההסכמים שונים.

איתן ברושי: אבל מה שנראה לי נכון זה לא אם זה 5 או 7.

איתן ברושי: מה שנראה לי נכון זה שיש ונטיל שמאפשר לצאת מההסכם ומה התנאים לצאת מההסכם.

איתן ברושי: למשל, אם הושקע כסף, יכול להיות שמישהו רוצה להחזיר חלק מההשקעה ולהשתחרר מההסכם.

<מירי מסיקה: את כל ההשקעה גם.

<מירי מסיקה: מה הבעיה?

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: לא אמרתי.

איתן ברושי: מה הבעיה, אני לא אומר.

איתן ברושי: אני אומר מה הפתרון.

איתן ברושי: הבעיה היא לא אם זה 5 או 7 או 3 או 10.

איתן ברושי: הבעיה היא מהם התנאים לצאת מההסכם.

איתן ברושי: ואם רוצים לצאת מההסכם, אנשים מבוגרים, שיעשו הסכם מרצון, יש תנאים לצאת מההסכם.

איתן ברושי: לצאת מההסכם זה לא פשע ולא משבר.

איתן ברושי: זה תהליך שיש לו כללים ואפשר לעמוד בהם.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: איה עכשיו.

יעקב מרגי: אחר כך נשמע את משרד המשפטים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<איה כורם: תודה.

<איה כורם: הסיבה שאנחנו מדברים על החזקה הזאת כל כך הרבה – ואני מציעה שהיא תהיה בלתי ניתנת לסתירה – אני רוצה להסביר לכם סיטואציה מאוד פשוטה.

<איה כורם: ביקשתי אחרי 4.5 שנים או אחרי 5 שנים בחוזה שלי להפסיק את ההתקשרות, לא בגלל שגיליתי יום אחד שחתמתי על חוזה ל-18 שנה.

<איה כורם: את זה ידעתי.

<איה כורם: אלא גיליתי דברים חמורים הרבה יותר שהתנהלו מאחורי גבי.

<איה כורם: אנחנו לא ניכנס לזה פה, מי שרוצה, יכול לעשות "גוגל".

<איה כורם: די נמאס לי שקוראים לי שקרנית ודי נמאס לי שקוראים לי אינטרסנטית.

<איה כורם: שני הדברים האלה הם בפירוש לא נכונים.

יעקב מרגי: את יודעת כמה זמרות, מוזיקאיות, היו מוכנות לעשות "איה כורם" ב"גוגל" בזכות הסקרנות הזאת?

<איה כורם: אני מקווה בשבילן שהן לא תצטרכנה לעבוד כל-כך קשה בשביל שזה יקרה.

<איה כורם: אני רוצה לסבר את האוזן של כל מי שמדבר פה ככה בצורה כל-כך חופשית על לשלוח אומנים לבתי משפט.

<איה כורם: כשאני הלכתי לבית משפט וביקשתי ממנו לבטל חוזה בטענות שנעשה לי עוול, טענות לגיטימיות לחלוטין, שלחו אותי הביתה.

<איה כורם: לא רק ששלחו אותי הביתה, גם הייתי שם לבד.

<איה כורם: אף אחד לא בא להעיד לטובתי.

<איה כורם: כולם פחדו מהחברים שיושבים פה.

<איה כורם: אף אחד לא בא להגיד ולספר את אותם סיפורים שכולם יודעים שהולכים.

יעקב מרגי: איה, תודה.

<איה כורם: להגיד שמדובר - - - שמחתים על החוזים האלה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אז מה את אומרת לסיכום?

יעקב מרגי: מה ההמלצה שלך?

<איה כורם: 5 ו-7, חזקה בלתי ניתנת לסתירה.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: התייחסות של משרד המשפטים.

<מירי מסיקה: רק משפט אחרון קטן.

<מירי מסיקה: אני רק רוצה להבהיר משהו.

יעקב מרגי: את לא תעמדי בזה, משפט אחרון.

<מירי מסיקה: אני אמות, באמת.

<מירי מסיקה: קרו לי דברים שבאמת יכולתי לנצח במשפט.

<מירי מסיקה: והמחשבה שאני אצטרך להפסיק לשיר – אני רציתי להיות חכמה ולא צודקת: ויתרתי על הצדק שלי.

<מירי מסיקה: בגלל זה היום אני כאילו מתפוצצת.

<מירי מסיקה: ויתרתי על זה כי אני רוצה לשיר ואני לא יכולה לעמוד בבתי משפט – אמרתי:

<מירי מסיקה: אני אמות – ולשלם משכנתה היום ולא להיות עשירה ולחיות.

<מירי מסיקה: היא שילמה מחיר.

<מירי מסיקה: בגלל זה אני כאן.

<מירי מסיקה: אבל ללכת עוד פעם לבית משפט?

<מירי מסיקה: זה פשוט לא יקרה.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, בבקשה.

<דפנה גוטליב: החוק הוא בעצם פגיעה בחופש החוזים ולכן אנחנו רצינו - - -

יעקב מרגי: עשינו אותו באילוץ.

<דפנה גוטליב: ההצעה שלנו לחזקות היא בדיוק ניסיון למצוא איזשהו איזון בפגיעה בחופש החוזים ולמצוא איזשהו הסדר שהוא הסדר מאוזן והגיוני.

<דפנה גוטליב: בין היתר, אני חייבת להגיד גם שדווקא הקולות השונים שנשמעים כאן, מצד אחד המפיקים שמשקיעים סכום ונותנים את חלקם, והאומנים – יש כאן טענות לכאן ולכאן.

<דפנה גוטליב: הרעיון של החזקות הוא ליצור מנגנון מאוזן שגם יתייחס לסיטואציות של מקרים חריגים, כמו למשל מצב שבו מפיק משקיע סכום גדול באופן יוצא דופן, ושאלו קודם איזו דוגמאות ראינו לנגד עינינו, אז אני אומרת לדוגמה שחברת הפקה שמשקיעה איזשהו סכום יוצא דופן וגדול במיוחד בהתחלה.

יעקב מרגי: תודה.

<דפנה גוטליב: אני רק אחדד, לא בטוחה שזה היה מספיק ברור בדיון, כשקבענו חזקות של 7 שנים – אני חושבת שכמו שאמרת מקודם, בית משפט יכול להגיד 18 שנה כן סביר או לא סביר – כשקובעים חזקה שאומרת 7 שנים ו-5 שנים, נקודת המוצא היא שזה זמן סביר.

<דפנה גוטליב: אפשר לסתור אותה, אבל זה זמן סביר.

<דפנה גוטליב: זאת אומרת, שיקול הדעת של בית משפט פה מובנה בעצם העובדה שקבענו את החזקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מקריאים את סעיף 3 ואחר כך סעיף התייחסויות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: היה צריך לכתוב את זה בחוק?

<קריאה: בטח.

<מירב ישראלי: בעיקרון, בקריאה הראשונה היה כתוב רק - - -

איתן ברושי: מרגי, אתה נהנה מזה.

איתן ברושי: תביא עוד סעיפים כאלה.

יעקב מרגי: אני אוהב חקיקה.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה אני אוהב חקיקה?

איתן ברושי: חשבתי שאתה אוהב שירה עברית.

יעקב מרגי: אני אוהב שירה עברית גם כן.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם למה אני אוהב חקיקה.

יעקב מרגי: כשיש חקיקה ויושבים פה אורחים נכבדים, אני משווק את הכנסת בפנים הנכונות שלה.

יעקב מרגי: יש פער עצום בין איך שנתפסת הכנסת, אותו קרקס שמשודר לכם למעלה שם, לעומת מה שקורה בוועדות.

יעקב מרגי: אני חושב שזה פער עצום ואנחנו חייבים את זה לאזרחים, לחברה.

יעקב מרגי: לכן, אם אתה שואל אותי, אני אוהב דיונים, אני אוהב חקיקה, כי ככה אנחנו מציגים את פני הכנסת האמתיות לציבור הרחב.

נורית קורן: נכון מאוד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מירב ישראלי: הנושא של חיוב אמון, למעשה הייתה אמירה כללית שיש חיוב אמון בקריאה הראשונה.

<מירב ישראלי: מה שנכתב בהצעה הממשלתית הוא למעשה איך שהפסיקה מפרשת מה זה חיוב אמון.

<מירב ישראלי: יש גם הצעה ממשלתית לקודיפיקציה במשפט האזרחי שתכניס את זה לגבי כלל החקיקה.

<מירב ישראלי: לכן, אין פה איזה חריגה.

<דפנה גוטליב: יש כבר חוק שהשתמש בנוסח הזה.

<מירב ישראלי: איזה חוק זה?

<דפנה גוטליב: חוק נתוני אשראי.

<דפנה גוטליב: זה חוק חדש.

<מירב ישראלי: זו הפורמולה החדשה בחקיקה לחיוב אמון.

<מירב ישראלי: אין פה איזה - - -

יעקב מרגי: רבותי, התייחסות לסעיף 3.

יעקב מרגי: נתחיל מחברי הכנסת.

יעקב מרגי: הם יושבים בשמאל.

יעקב מרגי: בבקשה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני חושב שההגדרה של חיוב אמון כפי שהיא באה בחקיקה המודרנית היא הגדרה טובה, היא הגדרה מדויקת.

דב חנין: אני זוכר את העבודה עליה בחוק נתוני אשראי ונעשתה עליה עבודה רבה.

דב חנין: אני חושב שזו הגדרה שהיא גם מאוזנת וגם מדויקת.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מזכירים את הסעיף הזה כדי לומר שאנחנו כיוזמים במקור חשבנו להכליל בחקיקה גם את הקביעה שמדובר בחוזה למתן שירות אישי כמשמעותו בחוק החוזים.

דב חנין: אבל אחד הדברים שלמדתי בדרכי כבר 10 שנים בכנסת, שלפעמים יש דברים ש-if it is not broken, אל תתקן את זה.

דב חנין: הקביעה שדברים כאלה הם בעצם חוזה למתן שירות אישי מעוגנת היטב ועמוק בפסיקה שלנו.

דב חנין: אז אם היא מעוגנת היטב ועמוק בפסיקה שלנו, אני לא בטוח שאנחנו צריכים להוסיף אותה גם בחקיקה.

דב חנין: הדברים האלה הם ברורים.

דב חנין: אנחנו לא צריכים לתקן את מה שכבר תוקן.

דב חנין: פשוט חשוב שהדברים ייאמרו, מבחינתנו זו פשרה שלנו כמציעי הצעת החוק, אבל זו פשרה שאנחנו עושים אותה באמת ברצון רב מכיוון שאנחנו חושבים שפסיקת בתי המשפט במדינת ישראל היא לא פחות חלק מהדין מאשר הקביעות שלנו כמחוקקים.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: אני רוצה להעיר הערה.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: דווקא סעיף 3 נראה לי בסדר גמור.

נורית קורן: אם אומן רוצה להגיע לבית משפט או שהוא רוצה לומר שהחוזה שלו לא בסדר, היה צריך אולי לנסות גישור לפני שהוא מגיע לבית משפט.

נורית קורן: עוד איזו אמירה, כי בית משפט ייקח המון זמן.

יעקב מרגי: מהניסיון שלנו, להכניס ערכאת גישור זה רק מסבך, מסרבל ומאריך.

יעקב מרגי: עזבי.

יעקב מרגי: זה לא לטובת האומן.

<קריאה: בקדם-משפט השופטים - - - לגישור.

<קריאה: אין צורך להוסיף - - -

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אחווה את דעתי על ההתנהגות הזו של שופטים?

יעקב מרגי: בקטע הזה?

יעקב מרגי: יגידו שאני נגד בתי המשפט.

יעקב מרגי: עזוב.

נורית קורן: אז אני בעד - - - אדוני היושב-ראש, אני מתנצלת שאני נאלצת לצאת.

דב חנין: אנחנו מאחלים לך בהצלחה בוועדה שלך.

נורית קורן: אני חייבת ללכת לוועדה של הכנסת - - - אתה תצביע כבר?

יעקב מרגי: כן, מצביעים.

יעקב מרגי: זה לא חוק וינגייט.

<מרדכי אמיתי: אדוני היושב-ראש, שני דברים.

<מרדכי אמיתי: אחד, בנוגע לסעיף 3, אדוני, אם באמת יש את הסעיף שמדבר על חובות האמון, אז חובת האמון צריכה להיות הדדית.

<מרדכי אמיתי: זאת אומרת, זה לא נכון שרק החברה כלפי האומן, המפיק כלפי האומן אלא גם האומן כלפי המפיק.

<מרדכי אמיתי: הן צריכות להיות חובות הדדיות.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך, בסדר?

יעקב מרגי: תסביר לי איך, היא תתחיל לעשות פיצול אישיות?

יעקב מרגי: לשיר במקום אחר?

יעקב מרגי: בפלנטה אחרת?

<מרדכי אמיתי: לא.

<מרדכי אמיתי: אבל אתם רואים לנגד עיניכם, וזה דבר שחבל - - -

יעקב מרגי: תסביר לי.

יעקב מרגי: אני מנסה - - -

<מרדכי אמיתי: אני מסביר.

<מרדכי אמיתי: אתם רואים לנגד עיניכם רק את המקרה של האומן החלש - - -

דב חנין: אני לא מבין, מה - - - חובת המפיק.

דב חנין: אני לא מבין מה הוא מציע?

<מרדכי אמיתי: אני אסיים.

<מרדכי אמיתי: חבר הכנסת חנין, לא הפרעתי.

<מרדכי אמיתי: אתם רואים לנגד עיניכם רק את המקרה של האומן החלש, הפגוע, המקרה - - -

יעקב מרגי: קח את האומן הכי פופולרי.

<מרדכי אמיתי: במקרה של האומן החזק, אתם לא מבינים את פערי הכוחות.

<מרדכי אמיתי: פערי הכוחות הם הפוכים.

<מרדכי אמיתי: ישנם אומנים במדינת ישראל שהם מנהלים את החברות ולא הפוך.

<קריאה: הם מעטים.

<מרדכי אמיתי: זה לא משנה אם הם מעטים, אבל הם קיימים.

<איה כורם: אנחנו פה בשם - - -

<מרדכי אמיתי: בסדר, בסדר.

<מרדכי אמיתי: זו בדיוק הסיבה שלא שופכים את התינוק עם המים.

דב חנין: מוטי, בתשובה להערה שלך.

דב חנין: אתה איש מאוד נבון ומוכשר - - -

<מרדכי אמיתי: לשמוע את זה ממך זו מחמאה גדולה מאוד.

<מרדכי אמיתי: תודה.

דב חנין: אני אומר את זה באמת בלב שלם.

דב חנין: אבל לא נראה לי שזה נכון והגיוני לצפות שאנחנו נכתוב בחקיקה שאומן יפעל לטובת המפיק.

דב חנין: זה היפוך של כל - - -

יעקב מרגי: תודה.

<מרדכי אמיתי: צריך רק לומר ששניהם בחובת הדדיות בעניין חובת הנאמנות מבלי להתייחס - - -

יעקב מרגי: חובת תום לב - - -

<מרדכי אמיתי: עכשיו הערה נוספת.

<מרדכי אמיתי: אדוני היושב-ראש, לא אפשרת לי קודם, אבל לעניין המספרים – 5, 7 – דבר אחד שמאוד מפריע לנו זה שאף אחד לא פנה אלינו ואף אחד לא בדק את הנושא הזה מבחינה אמפירית.

<מרדכי אמיתי: מה זה 5?

<מרדכי אמיתי: מה זה 7?

<מרדכי אמיתי: למה לא 4, 3, 2?

<מרדכי אמיתי: למה לא 9?

<מרדכי אמיתי: למה לא 10?

<מרדכי אמיתי: אף אחד לא בדק - - -

יעקב מרגי: עכשיו בהומור.

יעקב מרגי: שאלתי את עצמי למה 7 – עוד מעט פרשת "משפטים": ובשביעי ייצא לחופשי חינם.

יעקב מרגי: דיברנו על עבדות מודרנית.

<מרדכי אמיתי: אבל אנחנו לא מדברים על 7, אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים פה על 5 גם.

<מרדכי אמיתי: 5 זה - - -

יעקב מרגי: 5 אתה נהנה.

יעקב מרגי: אמרה לך מירי במילים פשוטות של השכונה שלי, אתה מקבל בקשיש על הדרך, על מה שלא חתמתי אתך.

יעקב מרגי: בגלל אותה עבדות אתה מקבל - - -

<מרדכי אמיתי: אדוני היושב-ראש, 5 יכול להיות נכון לאומנים - - -

יעקב מרגי: הסברתי אותך נכון, מירי?

<מירי מסיקה: כן, כפרה.

יעקב מרגי: בשביל הכפרה הזו הייתי חייב - - -

<מרדכי אמיתי: 5 יכול להיות לאומנים כמו מירי.

<מרדכי אמיתי: אבל 5 לא נכון בכלל לאומן שהוא רק בתחילת דרכו ולוקח רק שנתיים או שלוש להגיע לאלבום הראשון שלו, שזה כרטיס הביקור הראשון - - -

יעקב מרגי: אמרת את זה.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: ותאמין לי, ישבו במשרד התרבות היועצים המשפטיים.

יעקב מרגי: אני שמח שאמרת זאת לטובת שולחך וחזרת על זה פעם שנייה, שלישית ועוד פעם אתה רוצה.

<רוני בראון: לא ישבו ולא חשבו.

<רוני בראון: אני אומר לך באחריות.

<רוני בראון: חבל שיוסי לא פה.

<רוני בראון: עוד לא ישבו.

<רוני בראון: רוצים לשבת, רוצים נתונים.

<רוני בראון: תראה, סעיף 3 הוא חלש מדי לטעמי בגלל שהוא משאיר המון חורים.

יעקב מרגי: מה אתה מציע?

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אמרת זאת וחבל שאתה חוזר על זה.

יעקב מרגי: הזמן של הכנסת יקר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת זאת.

<מוטי קהירי: אני ממנסחי הצעת החוק.

<מוטי קהירי: לעניין השנים, זה לא נכון שלא ישבנו ודיברנו.

<מוטי קהירי: שוחחנו על זה וגם בדקנו - - -

יעקב מרגי: זכרתי שהפנים שלך מוכרות.

<קריאה: גם במשרד התרבות ישבנו.

<מוטי קהירי: בהרבה מקומות ישבנו.

<מוטי קהירי: זה לא נכון שזה מנותק מכל היגיון.

<מוטי קהירי: התבססנו על פסיקה ענפה בחו"ל שלא התירה חוזה היקף לתקופות הרבה יותר קצרות מ-5 ו-7 שנים.

יעקב מרגי: ראשת הממשלה המגדרית, בבקשה לשבת.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, מר קהירי, תסכם.

<מוטי קהירי: 5 או 7 שנים זו תקופת זמן מאד-מאוד ארוכה.

<מוטי קהירי: זו תקופה שבה אפשר לבנות את האומן ואפשר גם לקבור אותו.

יעקב מרגי: אל תיסחף, אל תיסחף.

יעקב מרגי: התקופה שאנחנו רוצים לחוקק היא סבירה.

יעקב מרגי: לא ארוכה ולא - - -

<מוטי קהירי: סבירה, אבל האפשרות שאומן שלא עובד 5 שנים זה - - -

יעקב מרגי: תודה.

<רוני בראון: אני חושב שהרבה יותר כדאי לסייג את הזמן, לבוא ולומר - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לפני כן - - -

<רוני בראון: אם חברה לא עושה שום דבר 3 שנים, אני בעד שיהיה כתוב בהסכם שישחררו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תשאיר משהו לוועדות הבאות.

יעקב מרגי: מה, הכול עלי?

יעקב מרגי: נשאלה פה שאלה, משרד המשפטים.

<דפנה גוטליב: אני רק רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: את יודעת מה השאלה שנשאלה?

<דפנה גוטליב: לא.

<דפנה גוטליב: רציתי להגיב - - -

יעקב מרגי: איך הגעתם?

יעקב מרגי: שאל מוטי אמיתי - - -

<דפנה גוטליב: נציגת משרד התרבות - -

יעקב מרגי: בבקשה.

<דפנה גוטליב: - - הוא שואל איך הגיעו - - -

יעקב מרגי: למה 7, למה 5?

מירב כהן: איך הגיעו לזמנים האלה?

מירב כהן: למיטב ידיעתנו, זה הנוסח שהופיע בהצעת החוק הפרטית - - -

<מרדכי אמיתי: אבל איך הגיעו למספר הזה?

<מרדכי אמיתי: נוסח זה בסדר, אבל למה?

<מרדכי אמיתי: למה 5 - - -

יעקב מרגי: בעיניכם זה – אני לא רוצה לכוון אתכם, להנחות אתכם לתשובה.

יעקב מרגי: כל אחד צריך לעשות את העבודה שלו.

יעקב מרגי: הרי לא תרצו לחוקק פה חוק שמחר מישהו יפיל אותו בבג"ץ, נכון?

יעקב מרגי: לכן, כששואל מוטי אמיתי שאלה למה 7, למה לא 10?

יעקב מרגי: למה לא 4?

יעקב מרגי: צריך להיות היגיון סביר.

אפרופו היגיון: השאלה היא, האם אין טעם מבחינה רעיונית לייצר הגנה יותר חזקה לאומן?

אפרופו היגיון: אני מדבר ביחס לעמדה שלכם כשמדובר על חוזה 360, שהוא באמת כובל את האנשים לכל חייהם לכל הכיוונים ובכל הנושאים.

<מירי מסיקה: אני חייבת לענות לך ואני מצטערת שאני אומרת את זה.

<מירי מסיקה: כאומנית שחיה בארץ הזאת, לא תהיה שום דרך לאומן להחזיר את ההשקעה שלו אם זה לא יהיה 360.

<מירי מסיקה: זה לא כל-כך דרקוני.

<קריאה: סבבה, אבל ל-5 שנים.

<מירי מסיקה: אני לא יודעת, אני רק אומרת שזה מקום שאפילו אני - - -

<מרדכי אמיתי: אדוני היושב-ראש, חשוב שתקשיב למה שמירי אומרת.

<מרדכי אמיתי: מאוד חשוב.

<מירי מסיקה: אין - - -

דב חנין: גברתי, אני לגמרי מבין מה את אומרת ואני גם לא מתנגד לזה שיהיו חוזים כאלה.

דב חנין: אני לא מתנגד לזה שיהיו חוזי היקף.

<מרדכי אמיתי: אבל הם לא דרקוניים, אדוני.

דב חנין: אני רק אומר שהחוזים האלה מאוד-מאוד מרחיקי לכת, לכן ההגנה - - -

<מרדכי אמיתי: חבר הכנסת חנין - - -

יעקב מרגי: קיבלת זכות דיבור?

<מירי מסיקה: עכשיו אני בצד השני לרגע כי אני רוצה שכולם ייהנו.

<מירי מסיקה: אני לא רוצה שיבוא אומן חדש ולא ירצו להשקיע בו כסף בגלל.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<מירי מסיקה: אני רוצה אחריות.

<מירי מסיקה: אז אני אומרת שזה לא בשמים מכיוון שהרווח הוא מהופעות.

<מירי מסיקה: זאת אומרת, אם אתה מצליח להרוויח מהופעות ולא מאלבומים, יש לך דרך להחזיר את ההשקעה שהשקיעו בך, ואז כולם יהיו מרוצים.

<מירי מסיקה: אתה לא רוצה להיות במקום שכולם סובלים בו.

<מירי מסיקה: אחרי 7 שנים, אם כולם מרוצים, חותמים על עוד חוזה.

<מירי מסיקה: זה הכול.

<מירי מסיקה: זה נראה לי הכי הגיוני.

<מירי מסיקה: אבל זה ממש לא דרקוני לבקש גם מהופעות, זו הדרך היחידה.

דב חנין: אני לגמרי אתך, גברתי.

דב חנין: אני רק אומר שהחוזה של ה-5 שנים מחייב גם הגנה נוספת, כי אדם שכבלו אותו בכל הכיוונים ל-5 שנים, אחרי ה-5 שנים הלאה הוא זכאי להשתחרר.

<מירי מסיקה: אם הוא כיסה את ההשקעה בו.

דב חנין: אם החוזה לא מתאים.

יעקב מרגי: שאלתי את משרד המשפטים ואת משרד התרבות – יש לכם תשובה על ה-5 ו-7?

יעקב מרגי: זה סביר מבחינתכם, למה, איך, איפה?

יעקב מרגי: פרקטיקה?

יעקב מרגי: מישהו יכול להגיד שלי שבפרקטיקה זה סביר לשני הצדדים.

יעקב מרגי: הנה, הנחיתי אתכם.

מירב כהן: אני חוזרת ואומרת, מדובר בתקופות שנקבעו, למיטב זיכרוני וידיעתי, בהצעת החוק, בנוסח שהוגש.

יעקב מרגי: בנוסח המקורי.

מירב כהן: בזמנו, בתקופה של הדיונים לקריאה ראשונה, עוד אפילו לפני החלת הרציפות כמובן, בנתונים שהוצגו – היה בזמנו מחסור בנתונים – ולפי מה שידוע לנו, פלוס לאור הרציונלים שהציגו כאן ממשרד המשפטים של איזון בין חופש החוזים לבין הצדדים, זה נשמע לנו סביר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, מיצינו.

<קריאות: לא מיצינו, לא מיצינו - - -

יעקב מרגי: אתה לא קיבלת.

יעקב מרגי: שבי, מי שעומד אין לו זכות דיבור, למרות שהיא ראשת הממשלה המגדרית.

מרב מיכאלי: הפמיניסטית.

מרב מיכאלי: לא מגדרית.

<איל פרייס: אדוני, אין חקיקה כזאת בעולם.

<איל פרייס: על יסוד מה - - -

יעקב מרגי: שמענו את זה בהתחלה.

<איל פרייס: לא.

<איל פרייס: אני מתייחס לתגובות - - -

יעקב מרגי: אור לגויים אנחנו.

<איל פרייס: סליחה, אדוני, על יסוד מה נאמר בסבירות?

<איל פרייס: על מה הסבירות מבוססת?

<איל פרייס: על חקיקה בחו"ל?

<איל פרייס: לא.

<איל פרייס: על נתונים שהוצגו?

<איל פרייס: לא.

<איל פרייס: על מה זה מבוסס?

דב חנין: על קביעה של הכנסת.

<איל פרייס: על מה זה מבוסס, אדוני?

יעקב מרגי: שאלת, אדוני?

יעקב מרגי: תרשה לי.

יעקב מרגי: בבקשה, על מה אתה הולך לדבר?

<מוטי קהירי: לענות על מה זה מבוסס.

<מוטי קהירי: זה מבוסס על חקיקה ענפה ב-UK - - -

<איל פרייס: תציג אותה.

<מוטי קהירי: הצגנו אותה ושלחנו - - -

<איל פרייס: תציג אותה בבקשה עכשיו.

יעקב מרגי: רגע, אדוני, אתה לא מנהל את הדיון.

<מוטי קהירי: - - - משרד המשפטים.

<מוטי קהירי: אנחנו - - -

יעקב מרגי: גם אני יודע לומר "אדוני", "כבודו".

<מוטי קהירי: נזכרתם בדקה האחרונה לדבר על הדברים העיקריים של החוק.

<מוטי קהירי: כן התבססנו גם על מקורות מהמשפט העברי, כן התבססנו על מקורות - - -

<איל פרייס: המשפט העברי.

<מוטי קהירי: כן, מהמשפט העברי.

<מוטי קהירי: וכן התבססנו על מקורות - - -

יעקב מרגי: תתנצל בבקשה.

יעקב מרגי: איך אתה מעז - - -

<איל פרייס: אני באמת מתנצל.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מוטי קהירי: וכן התבססנו גם על מקורות משפטיים גם באנגליה, גם על חקיקה בקליפורניה שמגבילה את זה ל-7 שנים.

<מוטי קהירי: לטעון שזה - - -

יעקב מרגי: תודה.

<איל פרייס: אתה פשוט אומר לא נכון.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: שמעתי את השאלה שלך, היא נאמרה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: שמענו את התשובה.

מרב מיכאלי: - - -

יעקב מרגי: מה?

יעקב מרגי: פיליבסטר או משהו חדש?

יעקב מרגי: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: סליחה שאני לא יכולה להיות פה כל הדיון כי אני - - -

יעקב מרגי: אני סולח לך מראש.

מרב מיכאלי: אתה יודע שזה - - -

יעקב מרגי: אנחנו יודעים שאחריות כבדה מוטלת על כתפייך.

מרב מיכאלי: ברוך השם.

יעקב מרגי: במיוחד שתי סיעות בסיעה אחת.

יעקב מרגי: הבית החברתי.

מרב מיכאלי: מי כמוך יודע.

יעקב מרגי: לא קל.

מרב מיכאלי: אני לא מבינה למה אנחנו מוציאות מהחוק את הסעיף של שירות אישי.

מרב מיכאלי: מה שנאמר פה לפרוטוקול, זו פסיקה של בית משפט.

מרב מיכאלי: לכנסת חשוב לא רק לא לשנות את הפסיקה, את המצב המשפטי הזה, אלא לעגן אותו בחוק.

מרב מיכאלי: אני ממש חושבת, אדוני - - -

יעקב מרגי: עלו שאלות רציניות שדורשות תשובות רציניות.

מרב מיכאלי: לא צריך להסכים להוציא את הסעיף הזה מהחוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, משפטנים.

יעקב מרגי: בבקשה, משרד המשפטים.

<דפנה גוטליב: קודם כל, הבעיה עם הגדרה של חוזה אישי היא שלא ברור מי נותן השירות: האם המפיק נותן את השירות או האומן.

<דפנה גוטליב: דווקא הנושא הזה נדון בבית משפט ונשאר ב"צריך עיון".

<דפנה גוטליב: זאת אומרת, אנחנו לא מכירים פסיקה שאומרת חד-משמעית שחוזה בין מפיק לאומן בהכרח אומר שמי שנותן את השירות זה האומן.

<דפנה גוטליב: אנחנו חשבנו שזה בעייתי להכניס - -

יעקב מרגי: גם המפיקים לא רוצים את זה.

<דפנה גוטליב: - - זה בעייתי להכניס את הגדרה הזאת לתוך החוק.

<דפנה גוטליב: אין לנו מניעה משפטית - - -

יעקב מרגי: הבנתי, הבנתי.

יעקב מרגי: אני חושב שגם הפרוטוקול הבין.

יעקב מרגי: סבב אחרון לשלושתכם, לא יותר מזה.

יעקב מרגי: מוטי אמיתי, בבקשה.

יעקב מרגי: לא להפריע לי, לאחר ההתייחסות הזו - - -

מרב מיכאלי: אדוני, אי-אפשר להשאיר את זה ככה לפרוטוקול.

מרב מיכאלי: סליחה.

מרב מיכאלי: אני חושבת שהאמירה הזאת בעולם של שלמה ארצי היא רלוונטית.

מרב מיכאלי: שלמה ארצי הוא לא נותן השירות של האמרגן שלו, אז בטח ובטח - - -

יעקב מרגי: אני חושב שהתחברתי טוב לחוות הדעת הזו.

מרב מיכאלי: ושבטח ובטח כשמדובר באומנים ובאומניות צעירות, אז ממש יחסי כוחות - - -

יעקב מרגי: הא בהא תליא.

יעקב מרגי: את מכירה את המושג הזה?

מרב מיכאלי: הא בהא תליא, אני מכירה מצוין.

יעקב מרגי: תודה.

מרב מיכאלי: אבל זה לא כזה.

מרב מיכאלי: זה כל העניין, אם זה היה הא בהא תליא - - -

יעקב מרגי: מרב, אני חוזר בי מזה שאני סולח לך כי לעסנו, טחנו - - -

מרב מיכאלי: אבל לא השתכנעתי - - -

יעקב מרגי: אני לא אפתח את זה.

<מרדכי אמיתי: אדוני, שני משפטים בבקשה, ברשותך.

<מרדכי אמיתי: אחד, בנוגע למה שנאמר כאן לגבי החוק בקליפורניה.

<מרדכי אמיתי: אני מחזיק אותו כאן לפני ואני מוכן להצהיר לפרוטוקול שכפי שהחוק בקליפורניה עבר, גם אנחנו מוכנים שזה יעבור.

<מרדכי אמיתי: החוק בקליפורניה מוגבל ל-7 שנים עם תוספת לעניין מספר תקליטים.

יעקב מרגי: על הדין העברי, אם כבר הזכרת את קליפורניה, יש לך מה לומר?

<מרדכי אמיתי: לא, לא.

<מרדכי אמיתי: דבר שני, אדוני, אני מבקש ממך לפני שיוחלט דבר שבאמת יכרות את הענף שכולנו יושבים עליו - - -

יעקב מרגי: אמרת זאת.

<מרדכי אמיתי: לפני שאנחנו זורקים מספרים, אני חושב שיהיה נכון, אדוני היושב-ראש, שאתה וחברי הכנסת הנכבדים, למנות את הממ"מ אפילו או מישהו אחר שייקבע - - -

יעקב מרגי: אנחנו אחרי זה.

<מרדכי אמיתי: גוף חיצוני - - -

יעקב מרגי: הטיל נפל.

יעקב מרגי: אדוני מוטי, אי-אפשר לנצל לרעה את הרצון הטוב שלי כמחוקק ושל חברי הוועדה כאן שהמתינו בסבלנות שיגיעו פה להבנות.

יעקב מרגי: הגיעו פה להבנות, תסלח לי, שאני בתחילה לא הסכמתי אתן, אבל מתוך רצון כן להגיע למשהו מאוזן הבנו.

יעקב מרגי: אתה לא יכול היום להחזיר אותי לממ"מ.

יעקב מרגי: איפה אתה באחריות שלך?

יעקב מרגי: למה לא עשית זאת?

<מרדכי אמיתי: עד היום, אף אחד לא פנה אלינו לבקש נתונים.

יעקב מרגי: לא צריך לפנות אליך.

יעקב מרגי: אתה בזירה הזו, זה אינטרס שלך.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, בעקבות ההערות שהיו כאן בסוגית החוזה האישי, אני אומר שוב לפרוטוקול שלפי מיטב הבנתי – אנחנו מדברים על חוזים שהם מורכבים וכוללים הרבה היבטים, אבל יש היבט ברור בחוזים האלה הוא חוזה למתן שירות אישי לפי הפסיקה הקיימת המוכרת לי.

דב חנין: לכן, אני חוזר על עמדתי ואומר אותה גם לפרוטוקול, שאין לנו צורך כרגע בחקיקה הזו לכלול את ההיבט הזה.

דב חנין: אני רק רוצה שיהיה מאוד ברור: לא הורדנו את זה כיוון שבקריאה הראשונה הנוסח איננו כולל חוזה אישי.

דב חנין: לדברים האלה שאני אומר כרגע לפרוטוקול יש משמעות מאוד גדולה, אז אני רוצה שזה יירשם בצורה ברורה.

דב חנין: זה לא שהיה חוזה אישי בקריאה הראשונה והחלטנו להוריד אותו - -

יעקב מרגי: תודה.

דב חנין: - - אלא זה לא נכלל בקריאה הראשונה ואנחנו מוצאים כרגע במצב הנוכחי של הפסיקה שאין חיוניות בהוספת העניין.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טוב.

דב חנין: עוד נקודה, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

דב חנין: היה פה ויכוח, התלבטות, עם משרדי הממשלה בסוגית החזקה.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להציע פשרה, כי אמר פה, נדמה לי שמוטי אמר, שיכולה להיות סיטואציה מרחיקת לכת שאדם יקבל, סתם אני אומר, 100 מיליון דולר, ואז אנחנו אומרים: 100 מיליון דולר, בשביל זה בן אדם ראוי שיהיה עבד כל חייו.

דב חנין: אני מבין את הסיטואציה יוצאת הדופן הזו ואני מבין גם את העמדה לכם, שאתם רוצים להשאיר איזשהו מרחב דק לגמישות.

דב חנין: אתם צריכים להבין את העמדה שלנו:

דב חנין: אנחנו לא רוצים לשלוח את האומנים להתדיינות אינסופית בבתי משפט.

דב חנין: ולכן, הצעת הפשרה שלי היא שיתווספו להגדרה של החזקה המילים שקיימות בחקיקה שלנו בנושאים אחרים: בנסיבות מיוחדות שיירשמו.

דב חנין: ואז, אם יש 100 מיליון דולר על השולחן, זה באמת נסיבות מיוחדות.

יעקב מרגי: 100 מיליון דולר זה בניגוד לסביר והחזקה - - -

דב חנין: בדיוק.

יעקב מרגי: אי-אפשר לייצר מצב קיצון וללכת - - -

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אני לא אומר רק 100 מיליון.

דב חנין: בכל נסיבה מיוחדת שתירשם.

<דפנה גוטליב: אין לנו התנגדות.

דב חנין: אין להם התנגדות.

יעקב מרגי: אין התנגדות.

דב חנין: אין התנגדות.

<דפנה גוטליב: אני לא מכירה דוגמאות לזה.

דב חנין: חזקה בנסיבות מיוחדות שיירשמו.

<דפנה גוטליב: אני לא מכירה נקודות בחקיקה שיש נוסח כזה ביחס לחזקה.

<דפנה גוטליב: מהותית אין לנו התנגדות.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני בראון: אני אלך על קיצוני.

<רוני בראון: אני הולך הביתה עוד שנתיים, אני בן 65.

<רוני בראון: כל מה שיקרה לי הוא אפס.

<רוני בראון: אם החוק הזה יעבור בקונסטלציה הנוכחית שלו, ב-5 שנים ו-7 שנים, ללא תקופת אינקובציה, היום הזה ייזכר כיום שהרגתם את התעשייה.

<רוני בראון: תזכרו את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, אני נצמד להצעת החוק כפי שהוגשה בהסכמה.

יעקב מרגי: יש פשרה לכאן ופשרה לכאן.

יעקב מרגי: אני שמח שהממשלה השתכנעה מנתונים שהוגשו לה.

יעקב מרגי: ככה הבנתי, לא שמח.

יעקב מרגי: הבנתי שזה מבוסס נתונים, מבוסס דיונים קודמים.

יעקב מרגי: זה נאמר לפרוטוקול.

יעקב מרגי: אני מביא את הצעת החוק כפי שהיא הוקראה להצבעה, הכנה לקריאה - - -

דב חנין: - - - אין להם התנגדות - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא נכנס לזה כי אני יודע שימשכו את החוק ואני לא רוצה את זה.

דב חנין: אתה לא - - -

יעקב מרגי: אני יודע מה אני אומר.

דב חנין: הם לא יכולים למשוך.

<קריאות: דב, עזוב.

<קריאות: דב, הוא צודק.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני קואליציה, אדוני, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: אם אני מקבל טלפון עכשיו וכל שנייה שתעבור, אתה פותח את זה לסיכונים.

יעקב מרגי: אני מעדיף את הנוסח הזה עם הפשרה שמאזנת.

יעקב מרגי: רבותי, זה לא כל-כך פשוט, בחרדת קודש נגענו בדיני חוזים, נגענו בהרבה דברים, ואני שמח שזה נעשה בצורה מאוזנת, אחראית ושקולה.

יעקב מרגי: מי בעד - - -

דב חנין: רגע, אדוני, אני מבקש - - -

יעקב מרגי: יש הסתייגות.

דב חנין: הסתייגות להוסיף את המילים "בנסיבות מיוחדות שיירשמו" על החזקה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מבקש הסתייגות דיבור, אדוני.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: בקשת רשות דיבור.

יעקב מרגי: בסדר, חיים ילין.

מרב מיכאלי: גם אני רוצה.

יעקב מרגי: גם מרב מיכאלי.

<מירב ישראלי: הסתייגות?

מרב מיכאלי: לא.

מרב מיכאלי: רשות דיבור.

יעקב מרגי: כל הנוכחים כאן.

יעקב מרגי: תרשמי, אני אגיד לך את השמות.

יעקב מרגי: הפרוצדורות האלה - - - יותר מלחבר שיר.

יעקב מרגי: סיימתם?

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חבר הכנסת דב חנין.

יעקב מרגי: תאמר אותה שוב.

דב חנין: להוסיף את המילים באותו סעיף שמתייחס לחזקה, סעיף 2(ב): "זולת אם הוכח אחרת" להוסיף אחרי זה את המילים "בנסיבות מיוחדות שיירשמו".

יעקב מרגי: - - - אם זה עובר את ההסתייגות, אני לא מביא את החוק להצבעה עכשיו.

יעקב מרגי: עכשיו תחליט אתה.

איתן ברושי: חבר'ה, לא צריך את זה.

יעקב מרגי: תחליט אתה מה אתה רוצה לעשות.

יעקב מרגי: יש כללים, רבותי, יש פה כללים.

יעקב מרגי: יש פה הבנות עם הקואליציה.

יעקב מרגי: אני לא יכול - - -

דב חנין: - - - בסדר - - -

יעקב מרגי: יש לך.

יעקב מרגי: עומדת לך זכות - - -

איתן ברושי: דב, למה להביא את זה למבחן.

יעקב מרגי: הסתייגות דיבור?

מירב בן ארי: דב, תוריד את זה.

דב חנין: לא.

דב חנין: לא הסתייגות דיבור.

דב חנין: אני עומד על ההסתייגות שלי.

מירב בן ארי: אבל אתה מבין שאז אתה תוקע את החוק - - -

דב חנין: רגע, אדוני, תעמיד להצבעה ניסיונית.

יעקב מרגי: אין ניסיונית.

יעקב מרגי: זה ברור לי.

יעקב מרגי: מה ניסיונית?

יעקב מרגי: זה ברור.

יעקב מרגי: גם אני, אם הייתי יכול, הייתי - - -

חיים ילין: דב, בוא נביא את חוק ההסדרה כניסוי כלים.

יעקב מרגי: אנחנו רציניים, אני לא מביא את החוק אם אני לא עומד בהבנות שיש לי עם משרדי הממשלה.

איתן ברושי: אומרים שהאויב של הטוב זה הטוב מאוד.

איתן ברושי: בואו, חבר'ה.

יעקב מרגי: יש גבול.

יעקב מרגי: אני לא - - -

איתן ברושי: מרגי, יש עוד ועדות.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: עומדת לו הזכות.

יעקב מרגי: תכבד את זה.

מירב בן ארי: רוצים לפתור את זה.

מירב בן ארי: אתה בעצמך אמרת.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר משהו לפרוטוקול שיבהיר את ההבנה שלנו כחברי כנסת.

דב חנין: המטרה שלי ושל כולנו פה מסביב לשולחן היא למנוע פתיחה של הליכים אינסופיים, ולכן צריכה להיות איזושהי אמירה שלנו לגבי מסגרות הזמנים.

דב חנין: קבענו חזקה ואני חושב שאנחנו צריכים, לפחות כולנו כחברי כנסת, לומר שאם חורגים מהחזקה, זה בלתי סביר.

דב חנין: אם חורגים מהחזקה, אם חורגים ממסגרות הזמן שנקבעות בחזקה, זה בלתי סביר.

דב חנין: עכשיו, יכולים להיות מצבים מיוחדים שבהם בית משפט יחליט את זה, זה ברור לי.

דב חנין: אבל כעמדה עקרונית שלנו, אנחנו אומרים: זה הגבול שקבענו.

דב חנין: לכן אני אומר, חשוב שהדברים ייאמרו.

יעקב מרגי: - - הכנסנו את סעיף (ב).

יעקב מרגי: כשנתנו סעיף קטן (1) וסעיף (2).

יעקב מרגי: לא השארנו (ב) לבד, חזקה שתקופות אלה הן תקופות בלתי סבירות זולת אם הוכח אחרת.

יעקב מרגי: אם היינו משאירים את זה ככה בלי (1), (2) – אתה צודק.

יעקב מרגי: אני חושב - - -

דב חנין: אז הדברים - - - מקובלים - - -

יעקב מרגי: נאמרו לפרוטוקול.

דב חנין: - - - אז אני מוותר על ההסתייגות.

יעקב מרגי: תודה לך.

יעקב מרגי: מי בעד הצעת החוק כפי שהוקראה?

<יהודית גידלי: דב, אתה לא יכול להצביע.

יעקב מרגי: רק מי שחבר ועדה.

דב חנין: יפה, אנחנו בהרכב מלא.

יעקב מרגי: שמונה בעד.

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: אין מתנגדים.

יעקב מרגי: מי נמנע?

יעקב מרגי: בעד הצעת החוק – פה אחד

יעקב מרגי: הצעת החוק תעלה למליאה לקריאה שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.