הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 115, 2016-12-12 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני מתנצלת על העיכוב הקל.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה, שזה למעשה דיון המשך לדיונים שקיימנו כאן בקיץ בנושא של מיגור תופעת שכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: למעשה אנחנו כינסנו מספר דיונים.

יפעת שאשא ביטון: היו שבועיים מאד מאד אינטנסיביים גם באוגוסט.

יפעת שאשא ביטון: התופעה ככה רגשה עלינו בצורה מאד צפופה באותה תקופה והחלטנו לעשות מעשה, להרים את הכפפה ולצאת לתכנית שבעצם תיתן מענה בגזרות השונות לתופעה הכואבת הזאת.

יפעת שאשא ביטון: למעשה מה שהיה על סדר היום באותה תכנית זה הנושא של התגייסות מערכת החינוך והתגייסות המעונות.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה נציגים, אהלן, אבל קרן והאחרים לא נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: הייתה התגייסות של המעונות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע דיווח על מה קרה בשטח מהבחינה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: התגייסות בעצם של גופים שהם כמו אור ירוק והמועצה לבטיחות בדרכים שקיימו קמפיינים ששמענו.

<מרב רפאלי: הרשות לבטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: הרשות לבטיחות בדרכים, מקבלת עלי את התיקון.

יפעת שאשא ביטון: מה אמרתי, מועצה?

<מרב רפאלי: הרשות לבטיחות בדרכים, כן.

יפעת שאשא ביטון: הרשות לבטיחות בדרכים, כבודכם במקומכם.

יפעת שאשא ביטון: ובאמת ראינו סדרה שלמה של פעולות וארגון בטרם כמובן, אתם חלק מהתכנית ומשרד הבריאות ותיכף כל אחד יספר על מה שהוא עושה, לפרוטוקול, ברור.

יפעת שאשא ביטון: תיכף יש לנו לומר עוד דברים חשובים לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: מי שבעצם היה צריך לתת את הפינאלה לסיפור הזה, כדי שאנחנו נשלים את כל המערך זה משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג של משרד התחבורה?

יפעת שאשא ביטון: אהלן.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה שהחליפו גבר באישה.

יפעת שאשא ביטון: לא לפרוטוקול, אני מקווה שזה יעשה את ההבדל.

יפעת שאשא ביטון: בעצם מי שהיה צריך לתת את הפוש האחרון זה משרד התחבורה, במקום של התקנת תקנה שתחייב בעצם עזר טכנולוגי ברכבים.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו דיונים מאד מדוקדקים סביב הסוגיה הזו, כולל ההתייחסות לאיך נוכל לחייב אנשים שלא בהכרח יש להם ילדים ולא מסיעים ילדים ולא נכנסנו לפילוסופיה שכל אחד מסיע אח, דוד, נכד וכו' וכך הלכנו עם הקו של משרד התחבורה, עד שבעצם זיקקנו את זה ואמרנו מי שיש לו כסא בטיחות יש לו ילד, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעשה את זה רק שם.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב, למרות הפניות של משרד הבריאות, של השר ליצמן, הנכונות שלנו לבוא וללחוץ, טרם קיבלנו מענה ואני מקווה שתהיי אשת בשורות בדיון הנוכחי.

יפעת שאשא ביטון: את רוצה שאנחנו נפתח איתך?

<עינת סגל: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: אז בבקשה, עינת סגל.

<עינת סגל: טוב, קודם כל אנחנו עשינו עבודה מקיפה בשיתוף גם של ארגון בטרם, כדי לבחון את הנושא ולראות איך אנחנו עושים את זה בצורה הטובה ביותר, שגם יהיו מערכות אמינות ולא סתם לחייב ובאמת איך לזקק את זה בסופו של דבר לרכב או לנוהג הרלבנטי ולא על כל עם ישראל.

<עינת סגל: אני חייבת לציין שלגבי הסעות תלמידים, הסעות ילדים, כבר יש תיקון תקנה, היא יצאה לדרך ושם אנחנו בעצם כבר אחרי.

<עינת סגל: יש תקן ישראלי 6400 חלק אחד.

<עינת סגל: אנחנו אחרי זה, בתקווה לצאת לדרך כבר ביישום.

<עינת סגל: בנושא רכב פרטי: אנחנו הגענו למסקנה שניתן קודם כל לחייב ולזקק את זה.

<עינת סגל: מצאנו איזה שהוא פתרון איך לנסח גם תקנה שקשרנו את זה בעצם לכיסא הבטיחות של ילדים עד גיל 3.

<עינת סגל: זה טרם אושר על ידי יועץ משפטי, אבל זה הכיוון.

<עינת סגל: הבעיה שלנו כרגע שאין בעצם מערכות בטיחות, מערכות התרעה שאושרו לתקן 6400 חלק שניים, שזה בעצם לרכבים פרטיים.

<עינת סגל: אני יכולה לעדכן שיש כרגע במכון התקנים מערכת שהיא בבדיקה.

<עינת סגל: טרם סיימה בדיקה וטרם אושרה.

<עינת סגל: יכול להיות שבסוף לא תאושר ויכול להיות שתאושר, של מוביקי.

<עינת סגל: מעבר לזה אני לא מכירה שום יצרן או מפתח שהגיש בעצם מערכת לאישור התקן.

<עינת סגל: חשוב לנו מאד שתהיה תחרותיות כדי להוזיל את המחירים, כי כרגע המחיר הוא בשמיים.

<עינת סגל: מדובר על 700 שקלים עלות רכישה פלוס 300 שקלים התקנה ועוד 10 שקלים בעצם כל חודש לחברת טלפון, כאשר שוב, זו הערכה בלבד.

יפעת שאשא ביטון: הזמנתם אולי את הציבור להציע הצעות?

יפעת שאשא ביטון: אנשים שפיתחו?

יפעת שאשא ביטון: כי על פניו, כשאנחנו התחלנו את התהליך, ערימות של אנשים פנו.

<עינת סגל: ויש עדיין, אבל אף אחד מהם לא עומד בתקן כרגע.

<עינת סגל: אף אחד לא מאושר לתקן.

יפעת שאשא ביטון: גם הם צריכים לעבור את התהליך של מכון התקנים.

<עינת סגל: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז למה לא להזמין אותם?

<עינת סגל: א' מזמינים אותם.

<עינת סגל: אני גם בשיחות אישיות אפילו עם מפתחים ויצרנים שאני נפגשת איתם, אני מזמינה אותם.

<עינת סגל: מה שאני הבנתי זה שיש שתי בעיות.

<עינת סגל: אחת, העלות הכבדה של אישור המערכת מול מכון התקנים או כל מעבדת רכב רלבנטית.

<עינת סגל: והדבר השני זה מי נושא באחריות במידה וקורה מקרה טרגי שהמערכת כושלת.

<עינת סגל: אז יש איזו שהיא רתיעה של מפתחים ויצרנים בעצם לגשת בכלל לדבר הזה או לפתח דבר כזה.

<עינת סגל: מה שאנחנו חשבנו לעשות וכרגע אנחנו מנסחים, עובדים על ניסוח קול קורא למפתחים ויצרנים, כדי להסביר להם קודם כל שבכוונתנו לחייב שימוש במערכות כאלה, על מנת שהם יראו שיש להם איזה שהוא קייס עסקי בכלל; ולראות איך אנחנו באמת מובילים אותם, אולי אפילו השתתפות בעלות הבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: זהו, רציתי לשאול, למה שהמשרד בעצם לא ישתתף?

<עינת סגל: גם זה עכשיו.

<עינת סגל: זאת הכוונה, זאת הבדיקה.

<עינת סגל: זה בעצם חלק מהקול הקורא, לייעד תקציב לנושא הזה ומערכת שמאושרת משנה לה את עלות הבדיקה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בעצם לנו צריכה להיות מטרה אחת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לקיץ לצורך העניין, כשיש לנו מערכות כאלה, כשיש לנו תקנה כזו וכשאנחנו מצליחים למנוע את המקרים הבאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לראות קיץ נטול ילדים שמתו ברכב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרבה פעמים שמספר הילדים שנשכחים ברכב הוא הרבה יותר גבוה מאלה שמוצאים את מותם ואני בטוחה שיהיה אפשר למנוע גם את המקרים שבהם הילדים בסופו של דבר ניצלים לנו ברכב.

יפעת שאשא ביטון: אם אני מסכמת את מה שאת אומרת, את אומרת פעם אחת אתם יוצאים בקול קורא כדי להזמין אנשים שישתתפו בעצם בנושא של פיתוח עזר טכנולוגי; פעם שנייה אתם שוקלים - - -

<עינת סגל: שעומד בתקן.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור, שיעמוד בתקן של מכון התקנים.

יפעת שאשא ביטון: אתם שוקלים את הנושא של השתתפות, על מנת לגייס כמה שיותר אנשים ואתם עכשיו בניסוח משפטי של התקנה?

<עינת סגל: ניסוח יש.

<עינת סגל: רק צריך אישור משפטי.

יפעת שאשא ביטון: יש ניסוח.

יפעת שאשא ביטון: צריך אישור.

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן את מעריכה ייקח כל הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: מתי לתקתק לכם בדרך, כי את יודעת, הקיץ אצלנו - - -

<עינת סגל: אלף קבענו בינואר דיון בנושא, לראות איך אנחנו בעצם מפיצים את הקול הקורא הזה באמת בצורה מיטבית, כדי שנמשוך יותר אנשים.

<עינת סגל: אני מניחה שהתהליך לאישור הוא ארוך, זאת הבעיה במעבדות רכב.

<עינת סגל: אני יכולה להגיד לך שמובי-קי התחיל את התהליך כשהתחלנו לדון ולדוש בנושא, אני חושבת שזה היה בסביבות אוגוסט וטרם אושר.

<עינת סגל: כי יש פערים, אז הם חוזרים למפתח ואומרים לו תשנה, תעשה וכו' וזה צריך לעבור אישור של שתי מעבדות, גם מעבדת אלקטרוניקה וגם מעבדת רכב.

<עינת סגל: אז התהליך הוא די ארוך לאשר בעצם את המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אין בעולם עזרים טכנולוגיים שאושרו?

<עינת סגל: קודם כל אין תקן בעולם.

<עינת סגל: עזרים יש, אבל לא שעומדים בתקינה.

<עינת סגל: יש גם בישראל המון עזרים, מאפליקציות בפלאפון ועד חיישנים וכו'.

<עינת סגל: אין שום תקן בעולם, אין שום חיוב בעולם.

<עינת סגל: הדבר היחידי שיש במספר מדינות בארצות הברית ובאוסטרליה, זה חוק עונשין של אי השארת ילדים ללא השגחה ברכב.

<עינת סגל: ספציפי לרכב, לאו דווקא באופן כללי.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה זה לא אי השארה של ילדים ללא השגחה, כשפה יש גם כיסוי חוקי, זה העניין פשוט של שכחה.

<עינת סגל: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, עינת, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נעקוב ואני גם אתייחס לזה בסיכום הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מירי משרד הבריאות, שבעצם ריכזה והתגייסה מהרגע להרגע יחד עם גלית מבטרם ולקחו את הנושא קדימה והשר, ששוב צריך לומר ביושר, ישב פה אתנו ובאמת נרתם למהלך.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח שתספרי את קצת מהמקום שלך מה קרה.

<מירי כהן: אלף תודה רבה.

<מירי כהן: אנחנו בקיץ, בעקבות האירועים שאנחנו ראינו, התגברות האירועים והמקרים שהסתיימו לצערנו במוות, באמת התגייסנו כולנו ואני רוצה להודות לכולם, כי היו כאן שותפים מכל המשרדים וכל הגופים, שגילו רצון ונכונות להשתתף ולסייע.

<מירי כהן: אנחנו התרכזנו בעצם בנושא של הקמפיין בהפצת המסרים לציבור, שעברו גם על ידינו, גם על ידי משרד הבריאות וגם על ידי הגופים האחרים ובאמת הייתה פה התגייסות יפה, אבל כפי שאנחנו רואים, הגברת מודעות הציבור לבד לא מספיקה.

<מירי כהן: אז אנחנו צריכים אתך הדברים הנוספים מעבר לכך.

<מירי כהן: אז כמובן חייבים להמשיך במודעות ואנחנו נעשה את זה ואני כבר אומרת שאנחנו מקווים השנה שבעזרת השם נצא עם התכנית הלאומית לבטיחות ילדים וזה אחד הנושאים שאנחנו כמובן גם ניקח בחשבון בהתגייסות הכוללת של כלל המערכת והמשרדים השונים, נושא בהחלט חשוב, אבל יש צדדים נוספים מעבר להסברה, כפי שאמרתי, שחייבים לקדם אותם.

<מירי כהן: משרד התחבורה יקדם את זה וגם את הנושא של המעונות במשרד החינוך וכו', כחלק מהתכנית הכוללת.

<מירי כהן: זה מאד חשוב.

<מירי כהן: חשוב לנו, כפי שאמרה יושבת ראש הוועדה, שאנחנו לא ניזכר לקראת הקיץ או בקיץ, אלא נדאג עכשיו כולנו בעצם שהפעילות תעשה ונבוא לקיץ ונראה באמת שהדברים כבר נעשו ומקודמים.

<מירי כהן: אני באמת קוראת כאן לכולם, לכל המשרדים ולכל השותפים, להמשיך ולשמור על הנושא הזה למעלה ולא להרדים אותו בחורף וכולנו נקדם את זה גם במסגרת התכנית הלאומית.

<מירי כהן: חשובה מאד ההתגייסות של כולם.

<מירי כהן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מירי.

יפעת שאשא ביטון: כן, כמו שאת רואה, אנחנו כמה?

יפעת שאשא ביטון: יום יומיים לפני הסערה שאמרו, אנחנו כבר מכוונים את פנינו - - -

<מירי כהן: כן.

<מירי כהן: שלא יקפאו מקור.

<מירי כהן: שלא יחטפו היפותרמיה במכוניות.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: מכוונים את פנינו לקיץ.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מירי.

יפעת שאשא ביטון: סימה, משרד החינוך ואחר כך לילי, תוכלי להוסיף ולהתייחס.

<סימה חדד יפית: אז אני אומרת כמו שהבטחנו בפעם הקודמת, כל העיסוק שלנו היה סביב הנושא של העלאת המודעות, כמובן שבשיתוף החומרים שגם בטרם הנפיק, אבל במקביל אנחנו קיימנו בעצם ימי היערכות לגננות.

<סימה חדד יפית: כל מפקחת הייתה צריכה להעלות את הנושא יחד עם השירותים הפסיכולוגיים או יועצים שישבו בדיון, בנו סדנאות לאסיפת הורים ראשונה עם ההורים, ואסיפת ההורים הראשונה עם ההורים גם הייתה להעלאת המודעות, אבל גם הייתה חשובה לגבי – אנחנו לא דיברנו רק על שכחת ילדים, אלא אם מדברים על בטיחות הילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: על בכלל, נכון.

<סימה חדד יפית: הובלת ילדים וההחלטה הייתה שבמהלך השנה כל פעם יהיה דיון אחר בנושא בטיחות אחר שרלבנטי, אבל בפגישה הראשונה בעצם העיסוק דן בנושא הזה של איך מונעים.

<סימה חדד יפית: אם צריך באמת להתקשר.

<סימה חדד יפית: היו מקומות שונים, גנים שונים שהיו להם רעיונות, ההורים יזמו יוזמות מקומיות בהתאם לקהילה עצמה.

<סימה חדד יפית: גם חלק מזה אני חושבת שאת ראית, העברנו אלייך.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<סימה חדד יפית: והשתמשנו גם בחומרים של בטרם.

<סימה חדד יפית: זאת אומרת זה החלק שעשינו בתחילת השנה.

יפעת שאשא ביטון: בשורה תחתונה, סימה, גם ממה שהעברתם לי וגם ממה ששמעתי אקראית לחלוטין, זאת אומרת מהורים שדיברו איתי, אפילו גם לי יש צוות עם ילדים, אז כשהם לא הביאו זה נכון, הם היו צריכים להתקשר ולא עשינו את זה בכוונה, אבל הם קיבלו טלפון עד 9 בבוקר כדי לשאול איפה הילד.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בסופו של דבר זה איפה שהוא חלחל אל השטח והצוותים נרתמו, נכון?

יפעת שאשא ביטון: בגלל אותו מהלך - - -

<סימה חדד יפית: גייסו גם את המחויבות של ההורים.

<סימה חדד יפית: זאת אומרת חשוב לנו לומר, קודם דובר על זה שבמשרד התחבורה לא רוצים לקחת אחריות במידה והמכשיר - - -

<עינת סגל: לא משרד התחבורה, היצרנים.

<סימה חדד יפית: היצרנים.

<סימה חדד יפית: במידה והמכשיר לא יפעל כראוי.

<סימה חדד יפית: אז תנסו לחשוב על גננת, מה זה שאם היא לא תתקשר בשעה היעודה ומה יקרה.

<סימה חדד יפית: וכאן, במקום הזה, אמרנו את זה בעבר ואנחנו אומרים את זה היום.

<סימה חדד יפית: גם הגיוס של ההורים לטובת הנושא, האחריות, שהבטיחות של הילד היא גם ובעיקר באחריותם של ההורים, והדיאלוג המשותף זה היה העניין.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ואני עדיין חוזרת ומדגישה שהסיפור פה הוא לא להטיל אחריות לא על הגננת ולא על אף אחד, אבל אני כן חושבת שההתגייסות צריכה עדיין להיות התגייסות רבתי, ממקום של לראות איך אנחנו – את אמרת איך מונעים ביחד כקהילה – איך אנחנו בעצם מסייעים ומונעים ביחד, מבלי שיש פה איזו שהיא אחריות פלילית או אחרת, בטח לא על הצוותים.

אורי מקלב: והמשמעות שאין הסכמה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אחרי כל הסערה שאני אמרתי אז ואני אומרת שוב, אני מברכת עליה.

יפעת שאשא ביטון: בהתחלה קצת נורא כעסתי על הצוותים, אחר כך אמרתי רגע, אם הם לא היו קמים וצועקים, אז זה לא היה נשאר ככה שבועיים בכותרות והיה מסייע לנו להעלות את הנושא באמת על סדר היום הציבורי ולמודעות; ובסופו של דבר מתוך שלא בא לשמו, לגמרי בא לשמו.

יפעת שאשא ביטון: וגם הגננות, כשאתה יודע, ירד קצת המתח של החקיקה ושל האחריות הפלילית וכשהיה ברור לכולם שאף אחד פה לא מחפש את האשם התורן, אז כבר היה שיתוף פעולה של השטח בימי היערכות, לפני פתיחת שנת הלימודים, בשיח עם ההורים, כשכל גן בנה את המודל שלו על מתי מדווחים ואיך מדווחים ושההורים גם יש להם אחריות להודיע על ילד שלא מגיע.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, נעשתה פה עבודה ואני שמחה לשמוע את סימה אומרת – כבר לקחנו את זה והרחבנו את זה לנושא של בטיחות בכלל ולא נשארנו רק במקום של שכחת ילדים, שפה אני חושבת שזה רווח לגמרי של כולנו.

אורי מקלב: כמכשיר, כפיתוח טכנולוגי, כעזר.

אורי מקלב: זאת אומרת אנחנו לא מדברים על דבר שהוא מטיל את האחריות, אלא עוד משהו שנותן עזר, מסייע לפעילות, למעקב.

מסעוד גנאים: בדיון האחרון נדמה לי דובר על מכרז, משהו כזה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

מסעוד גנאים: פטנט?

יפעת שאשא ביטון: אני אעדכן גם על זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, צודק חבר הכנסת אורי מקבל וגם קיימנו את הדיון האחרון בנושא במשותף.

יפעת שאשא ביטון: זה היה שבוע אחרון של המוסף ושם דיברנו על עזרים טכנולוגיים למערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין על הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הצלחנו לגייס - ולצערי הרב הם לא נמצאים כאן - את ישראל דיגיטאלית, זה המשרד של חברת הכנסת גילה גמליאל, משרד הבריאות היה איתנו, משרד החינוך, בניסיון באמת לצאת לקול קורא, שבו אנחנו קוראים גם למפתחים להציג מערכות שיסייעו לגננות.

יפעת שאשא ביטון: זה בעצם כבר קצת מסיר מהגננת, או לפחות מחלק - - -

<לילי פוקמונסקי: סייעו להורים.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מחלק את הנטל - כל אחד כל אחד איך שהוא בוחר לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שיש כבר פיילוט בהרבה מאד גנים, בהרבה מאד מעונות, שזה נכנס בצורה וולונטרית או על ידי רשות מקומית או על ידי מי שבעצם מנהל את אותם מוסדות חינוך וזה עובד וזה עובד יפה, אבל הרעיון הוא שאנחנו רוצים לראות איך אנחנו עושים את זה באופן ממוסד, לכל המערכת.

יפעת שאשא ביטון: אפילו בהשתתפות ראשונית שלנו כמדינה ואנחנו רגע לפני יציאה לקול קורא.

יפעת שאשא ביטון: צריך עוד לתת דחיפה קלה.

יפעת שאשא ביטון: אני ציפיתי שישראל דיגיטאלית יהיו פה, אבל אנחנו נעביר להם כמובן את המסר שצריך לעשות את זה כבר עכשיו, אחרת אנחנו פשוט שוב נגיע לקיץ וזה לא מבטיח לנו שזה יהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב אתה רוצה להוסיף משהו?

אורי מקלב: קודם כל אני רוצה לברך אותך על עצם קיום הדיון.

אורי מקלב: אני חושב שאם אנחנו רוצים להצליח בנושא הזה, זה רק אם יהיה לנו רצף של דיונים.

אורי מקלב: אם אנחנו נשאיר את הכל לקיץ, כשהתופעה קיימת, אז אנחנו באמת נגיע לקיץ ואנחנו נחכה לחורף הבא וככה הדברים חוזרים על עצמם.

אורי מקלב: אבל מה שאני באמת מברך על ההסתכלות על התופעה, זה לא רק על שכחת הילדים.

אורי מקלב: בעצם אנחנו מסתכלים על המגוון הרחב ועל ה - - - הרחבה של בטיחות הילדים וזה גם בהבאת הילדים וגם אם הוא עדיין לא הגיע גם בגלל שכחה, יש מעקב שצריך להיות באופן טבעי וזה חשוב שיהיה בממשק בין ההורים, בין הילדים שמגיעים למערכת החינוך.

אורי מקלב: אני שמעתי איזו קריאת ביניים והיא נכונה – לא בגלל הגננת שצריכה לדעת איפה הילד, אלא ההורים, זה עזר להורים, זה בטיחות של הילדים.

אורי מקלב: כמו שהיום ברור שלמורה יש את היומן שלה, כך אנחנו מסתכלים על זה.

אורי מקלב: היומן הזה יכול להתחיל כבר בגן הילדים.

אורי מקלב: אנחנו לא מדברים על יומן ישן, אנחנו מדברים על יומן חדיש יותר.

<לילי פוקמונסקי: גם לגננת יש יומן.

אורי מקלב: בזמני לא היה בכל אופן.

אורי מקלב: אני לא ידעתי שיש יומן.

מסעוד גנאים: מובן שהתפקיד של הגננת כבר עבר תהום מאז שחבר הכנסת היה בגן.

יפעת שאשא ביטון: מנהלת גן.

יפעת שאשא ביטון: היא אפילו מנהלת גן.

<לילי פוקמונסקי: עוד בזמנים שלי כבר היה לנו יומן.

<קריאה: הכל השתנה.

אורי מקלב: זה נכון, וזה באמת חלק משילוב של הדברים האלה.

אורי מקלב: יכול להיות שהמחולל היה הנושא של שכחת הילדים, שהתופעה היא באמת כאובה מאד וחשובה מאד ומערכת החינוך צריכה להירתם כחלק, בהסברה, במודעות ואנחנו ממשיכים ויושבת הראש ממשיכה את השולחן הזה ואת הוועדה הזו, להיות המקום שמפקח, שמדרבן, שגם יכול להיות שהוא מתכלל את כל הפעילות בעניין הזה ולכן אנחנו נמצאים פה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אורי מקלב, גם על השותפות לאורך כל הדרך ובאמת העלית נקודה נוספת, גם הסיפור של המערכת, שאנחנו קוראים לה מערכת טכנולוגית למניעת שכחה בגנים, בסופו של דבר נותנת מענה הרבה יותר רחב.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק העניין של רגע לראות אם הילד הגיע או לא ומתקשרים, אלא גם מעקב.

יפעת שאשא ביטון: אז יצא לנו לדבר עם משרד הבריאות, בכלל עם הסטטיסטיקות של כמה ילדים חולים ואיזה מחלות יש ומה תדירות ההיעדרות מהגנים וגם פיקוח מבחינת הקשר עם עובדים סוציאליים, לראות באמת ילדים שמגיעים לעיתים תכופות.

יפעת שאשא ביטון: נכון שעושים את זה היום, אבל אני בטוחה שכשתהיה מערכת כזו זה יהיה הרבה יותר יעיל, הרבה יותר מדויק ואנחנו נוכל לשים את האצבע על הדברים.

אורי מקלב: אני יכול לתת דוגמא שתבהיר את הדברים?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אורי מקלב: דוגמא אישית שהייתה עכשיו בכיתה של אשתי.

אורי מקלב: אשתי מורה בכיתה ג' כבר הרבה שנים.

אורי מקלב: היא יצאה לטיול לפני כשבועיים, ביום ראשון עם הכיתה שלה.

אורי מקלב: הסוף היה שהיו צריכים להעלות אותם לאחד האזורים, אני כבר לא זוכר, אולי המסרק או מקום כזה או מקום אחר, והיה ילד אחד שהיא סיפרה לי שהוא קצת התמהמה אז היא עשתה איתו תחרות ריצה כדי לדרבן אותו.

אורי מקלב: שלושה ימים או ארבעה ימים אחרי זה היא לא הייתה, היא לא הרגישה טוב.

אורי מקלב: כשהיא חוזרת ביום שישי היא רואה שילד אחד לא נמצא והוא כבר חסר כמה ימים.

אורי מקלב: היא לא הייתה מודעת לזה שהוא חסר.

אורי מקלב: הילד הזה עבר בשלב הזה ניתוח אונקולוגי במוח, כאשר מהטיול, בכמה ימים האלה, כאבי ראש, הקאות וכו'.

אורי מקלב: לא היה נעים שהמחנכת לא התקשרה ולא הייתה וההורים לא באו, אבל בסופו של דבר לא ידעו, מכיוון שהמחנכת לא הייתה.

אורי מקלב: הייתה ממלאת מקום וכו'.

אורי מקלב: זה כבר היה אחרי הכל וזה כבר היה מאוחר.

אורי מקלב: אין שום טענה, אבל אם הייתה מערכת כזו, מהבית אפשר היה לראות.

אורי מקלב: - - - מתקשרים למורה, אבל כשיש מערכות כאלה והמערכות היום באמת משתכללות הרבה יותר.

אורי מקלב: המעקבים הרבה יותר והנה זה כלי עבודה שנותן בקשר שיש היום, במעקב שיש, וזה גם לכוחות ההוראה וכוחות ההוראה זה יכול להיות בסופו של דבר גם בגן.

אורי מקלב: אני מביא דוגמאות מעשיות שהתועלות שיש - - -

יפעת שאשא ביטון: שאפשר לפספס.

יפעת שאשא ביטון: זה חמור, אבל אפשר לפספס.

אורי מקלב: הן מגוון של תועלות.

אורי מקלב: יכול להיות שמה שמביא אותנו אליהן זה העניין הזה של שכחת ילדים ובטיחות, אבל בסופו של דבר הערך המוסף לפעמים הוא יותר גדול מהמטרה שאנחנו נמצאים בה וזה המקום.

אורי מקלב: ולכן צריך לקבל את זה בהבנה ובשיתוף פעולה.

אורי מקלב: אנחנו שמחים שיש את שיתוף הפעולה הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: אתה לגמרי צודק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה גברתי יושבת הראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שהדיון בנושא שכחת ילדים הוא קריטי לאור מה שחווינו בקיץ האחרון.

מסעוד גנאים: כולנו זוכרים מה היה.

מסעוד גנאים: לכן אני חושב שלעקוב אחריו זו המשימה של הוועדה ושל כולנו.

מסעוד גנאים: כמו שאני תמיד אומר וזה נכון, שלפני איכות החינוך, לפני טיבו, לפני כל דבר אחר, ואם משרד החינוך או משרד הבריאות גם, זה לחנך לחיים בריאים.

מסעוד גנאים: לפני הכל זה חיי אדם.

מסעוד גנאים: חיי אדם.

מסעוד גנאים: בדיונים האלה אנחנו מנסים להציל חיי אדם.

מסעוד גנאים: חיי בני אדם יקרים מהכל לכולנו.

מסעוד גנאים: לכן אני חושב שעלינו לעבוד במהירות, אם זה בעניין הלוגיסטי, הפטנטים, או בעניין של הצעת חוק או משהו כזה, כדי שזה יגביר את הבקרה, את הערנות של כל מערכת החינוך וגם של כולנו ובכל המקומות, לאו דווקא בבתי הספר, אלא בכל המקומות.

מסעוד גנאים: לכן גברתי יושבת הראש, אנחנו מחזקים אותך על זה ויש לעקוב אחר הנושא הזה.

מסעוד גנאים: אנחנו כולנו נרתמים למשימה הקדושה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את לילי ואחר כך את גלית, בבקשה.

<לילי פוקמונסקי: תודה.

<לילי פוקמונסקי: כפי שסיכמנו בדיונים בקיץ, אכן כל החלק מצד הגננות, כל ההתחייבות עמדו בהן, קיבלו את הכל.

<לילי פוקמונסקי: כפי שסימה אמרה, הן קיבלו הנחיות מאד מאד ברורות בימי ההיערכות ועמדו בהן והן עדיין עוסקות בנושא בכל מפגש הורים שהן עושות.

<לילי פוקמונסקי: ובכל זאת, האחריות ההורית עדיין הכי הכי משמעותית וחשובה.

<לילי פוקמונסקי: הגננת עושה כל מה שהיא צריכה לעשות, אבל אין להפחית מההורים את ההתחייבויות שלהם כהורים.

<לילי פוקמונסקי: ואני מקווה שכל הגורמים האחרים אכן יעשו מה שהם צריכים לעשות.

<לילי פוקמונסקי: אני חושבת שמה שהגברת ממשרד התחבורה אמרה, שעלות התקנה וקנייה בסביבות של 1,000 שקלים, משפחה שיש לה שלושה או ארבעה ילדים, שעדיין צריכים לשבת על כסאות של ילדים, של תינוקות, זו הוצאה ענקית.

<לילי פוקמונסקי: כאילו, לא יודעת עד כמה אפשר לעמוד בזה, אבל אני מקווה שימצאו את הפתרון.

<לילי פוקמונסקי: בכל אופן, מבחינתנו - - -

יעל כהן-פארן: גם אוטו זו הוצאה ענקית, אז את יודעת, זה הכל יחסי.

<לילי פוקמונסקי: הכל יחסי, נכון.

<כרמית פולק כהן: אבל זה לא הגיוני שמשהו כזה לא יסובסד על ידי המדינה.

<כרמית פולק כהן: על פניו האמירה הזאת היא נכונה, שלהטיל נטל כזה זה לא סביר.

<לילי פוקמונסקי: זה לכל כסא.

<קריאה: יש כל מיני סוגי מערכות.

<קריאה: יש מערכות פר כיסא ויש מערכת - - -

<לילי פוקמונסקי: אני הבנתי שזה לכסא.

<לילי פוקמונסקי: אולי לא הבנתי נכון.

<לילי פוקמונסקי: בכל אופן, אני בשם הגננות אומרת שאנחנו עומדות עם היד על הדופק והגננות עושות מה שהן צריכות לעשות.

<לילי פוקמונסקי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה לילי.

יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב באמת זה להשאיר את זה על סדר היום, ככה שזה יהיה בתודעה של כולם ובמודעות של כולם, גם הגננות, גם ההורים, במפגשים השונים, ככה לנצל את זה.

<לילי פוקמונסקי: אמרתי, כל מה שהגננת לעשות, לדבר, להזכיר, היא עושה זאת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<לילי פוקמונסקי: את יודעת שיש מקומות בעולם שההורים מחויבים להיכנס לגן עם הילדים ולחתום שאכן הביאו את הילד?

<לילי פוקמונסקי: כל יום.

יפעת שאשא ביטון: מי שצריך לבדוק אחר כך שהם חתמו ואם הם לא חתמו אז גם אם נתקשר.

<לילי פוקמונסקי: מאד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל אחר כך מסתכלים אם אין חתימה ויש מקומות בעולם ואנחנו לא ניכנס לזה, כי אם ההורים לא מתקשרים או לא חותמים או לא משנה מה, עד שעה מסוימת הגננת מתקשרת.

יפעת שאשא ביטון: זה בהרבה מדינות באירופה.

יפעת שאשא ביטון: זה בארצות הברית.

<לילי פוקמונסקי: לא, היא לא.

<לילי פוקמונסקי: אבל המודעות - - -

יפעת שאשא ביטון: היא כן.

<לילי פוקמונסקי: סליחה גברתי, המודעות של ההורה שבמקום להגיד לילד רק מהאוטו - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל רגע, הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: לילי, רק ההורים אחראים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: עזבי, אנחנו לא ניכנס עוד פעם לדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: האחריות היא רק על ההורים.

יפעת שאשא ביטון: לא אני, לא בטרם, לא את, לא אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: שורה תחתונה – האם זה אומר - - -

<לילי פוקמונסקי: יש לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אז אם לא אחראים אז שימות להם הילד, או שאנחנו נעזור להם שלא?

<לילי פוקמונסקי: לא, לא, בואי לא נגזים.

יפעת שאשא ביטון: אז את עוד פעם חוזרת למקום הזה.

<לילי פוקמונסקי: האחריות, סליחה, יש איזו שהיא אחריות קולקטיבית מבחינה אנושית כבני אדם.

יפעת שאשא ביטון: לסייע, כן, נכון.

יפעת שאשא ביטון: מתגייסים.

<לילי פוקמונסקי: לא דיברתי על חוסר אחריות.

<לילי פוקמונסקי: מה שאני מתכוונת הוא שהורה כן במקום להגיד לילד רד מהאוטו, שלום, הוא צריך לחנות, ללכת עם הילד, לראות שהוא נכנס לגן.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך.

<לילי פוקמונסקי: את יודע שיש ילדים שיורדים מהאוטו, הם נוסעים, הוא מסתובב והולך למקום אחר?

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

<לילי פוקמונסקי: הוא יורד, כן, אבל הוא לא מגיע לגן.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לכי תדעי אחר כך אם הוא לא נדרס או מגיע לאן שהוא, כמו הילדה ההיא שהסתובבה ברחובות.

יפעת שאשא ביטון: רק בשתיים גילו שהיא בכלל משוטטת לה.

<לילי פוקמונסקי: תראו, לא צריך להמציא סיפורים, זה קיים כל יום.

<לילי פוקמונסקי: לכן אני אומרת, מערכת החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: לילי, כל מה שתגידי, הכל בסדר.

<לילי פוקמונסקי: מחויבת והתחייבה לזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה מה שחשוב.

<לילי פוקמונסקי: גם משרד החינוך, גם אנחנו בהסתדרות המורים, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה גם עם היד על הדופק, בשביל שילדים להורים סוררים – הנה, אני אגיד לך את זה בצורה בוטה – לא ישלמו את המחיר שההורים שלהם חסרי אחריות.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה רק בשביל לסייע, בדיוק כמו שאנחנו תורמים בכל מיני ימי התרמה והכל, זה לא כי אני לוקחת אחריות או בעלות על איזה חירש או עיוור או כל מיני אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני כחברה מתגייסת.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

<לילי פוקמונסקי: החברה צריכה להתגייס להרבה מאד דברים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: הנה, את רואה, אנחנו משתדלים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, לילי.

<לילי פוקמונסקי: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: וזה אכן חשוב.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נשמח להגיב על המגזר הפרטי, אם אפשר.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: גלית בבקשה ואחר כך חברת הכנסת יעל פארן.

<גלית גלעד: טוב, אז קודם כל מצאתי את עצמי בדרך שואלת את עצמי אם אני נוסעת לכנסת בשבדיה או בישראל.

<גלית גלעד: אז קודם כל אני רוצה להחמיא לך בצורה מקצועית, שעוד לא קרה מקרה כזה, שידונו בנושא כזה כאוב הרבה זמן מראש.

<גלית גלעד: הרבה זמן מראש.

<גלית גלעד: זה לא ברור מאליו.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי אנחנו בדיליי.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת איך זה אצלי בתפיסה.

<כרמית פולק כהן: בכלל לא.

<כרמית פולק כהן: לי זה בדיוק הזכיר את תשלומי ההורים, שאתה כל שנה מגיע לספטמבר ואומר, צריך לאשר, מה נעשה?

<גלית גלעד: אז אני כבר חמש שנים בבטרם, דופקת על השולחן פה בכנסת ובשבילי זה לא מובן מאליו ובטח לא בשביל כל ארגון בטרם, שנאבק בהרבה תופעות של בטיחות ילדים.

<גלית גלעד: עכשיו אני רוצה קצת להרים את הדיון הזה למעלה, מכיוון שכל הנציגים שיכולים לשלב ידיים ולהציל ילדים יושבים פה על השולחן.

<גלית גלעד: כשנכנסנו לתהליך הדחוף באוגוסט, עשינו כמה פעולות.

<גלית גלעד: מה שחשוב שהשולחן הזה יקבע וכל משרדי הממשלה עם תכניות העבודה, זה שהפעולה הזאת תיכנס לתכנית העבודה באופן קבוע, בלי שנעיר אותה כל פעם מחדש.

<גלית גלעד: כל פעם כשאנחנו מתחילים את הקיץ, אנחנו מתחילים ממאי.

<גלית גלעד: המקרה הראשון מתחיל במאי בישראל, לצערי הרב, ואנחנו באמת לא רואים בתקשורת את כל המקרים הללו.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שהשנה 80 ילדים נלכדו ברכב או נשכחו.

<גלית גלעד: אמרתי נלכדו, כי זו עוד סוגיה שאני רוצה לדבר עליה.

<גלית גלעד: אז קודם כל אני מבקשת ממך ואני מבקשת מכל הסובבים לשולחן, שאנחנו יושבים איתם ומשלבים ידיים וארגון בטרם יעשה מה שצריך, זה לקבוע שמהיום והלאה אנחנו מכניסים לתכניות העבודה ופוגשים את המורים ופוגשים את הגננות ועושים קמפיין הסברה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי בעצם ללילי.

יפעת שאשא ביטון: תשמרו את זה והיא אמרה כן, אנחנו מבחינתנו שם.

<גלית גלעד: לא צריך שיהיה פה דיון כל שנה כדי לראות שזה נאכף.

יפעת שאשא ביטון: כן, ברור.

<גלית גלעד: אני רואה, יש לנו פה את הנתונים שלנו משנת 2008.

<גלית גלעד: שתדעו שכל שנה המספר עולה ועולה ועולה.

<גלית גלעד: אנחנו משנת 2008 ב-40 מקרים וקפצנו בשנת 2012 ל-60 מקרים והשנה אנחנו עם 80 מקרים.

<גלית גלעד: רק שתדעו שאנחנו עם תופעה עולה ועולה ועולה, חייבים לעצור אותה.

<גלית גלעד: שתדעו שמחצית - - -

יעל כהן-פארן: וזה המספרים שהגיעו לדיווח.

יעל כהן-פארן: מן הסתם יש עוד כמה.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה.

<גלית גלעד: לארגון בטרם יש מרכז איסוף נתונים לאומי ואנחנו משתדלים לקבל את מרבית הנתונים.

<גלית גלעד: זה לא רק מהתקשורת.

יעל כהן-פארן: אבל מה זה ה-80 מקרים האלה?

יעל כהן-פארן: את יכולה לתאר אותם?

<גלית גלעד: אלף אני אתן לך את כל הפילוח שלנו.

<גלית גלעד: ארגון בטרם הוציא דו"חות גם שנתיים, גם חודשיים.

<גלית גלעד: אני אשמח מאד לעדכן אותך.

<גלית גלעד: אבל שימו לב, מחצית מהמקרים – וחבל שחבר הכנסת גנאים יצא בדיוק פה – הם מקרי הילכדות.

<גלית גלעד: זאת אומרת האוטו היה פתוח, הילד נכנס ולא ידע לצאת ובזה גמר את גורלו.

<גלית גלעד: וזה פלח אחר וזאת הסברה אחרת וגם עליה צריך לדבר.

<גלית גלעד: כי גם בתוך ששת המקרים השנה, היה מקרה הילכדות.

<גלית גלעד: אז אם מסתכלים על כל התמונה ונפגשים חצי שנה מראש, אני חושבת שצריך גם לחשוב על זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, חשוב מאד.

<גלית גלעד: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך גלית, באמת, על הכל.

יפעת שאשא ביטון: זאת נקודה שחשוב באמת בתוך התכנית הלאומית, כי כשאנחנו אמרנו שאנחנו נפלח את המענים לפי המגזרים השונים, אז חלק מזה זה גם הסוגיה הזו.

<גלית גלעד: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת יעל פארן.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: טוב, אז קודם כל אני גם מברכת על הדיון ועל קיום דיון מעקב ועוד דיון ובאמת הנושא לא צריך לרדת מסדר היום ואנחנו נדאג שהוא לא ירד מסדר היום, כי בסופו של דבר מבחן התוצאה יהיה גם עד כמה אנשים זה במודעות שלהם ובהבנה שלהם, שזאת האחריות שלהם לדאוג שלא יקרה להם בבית.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות שתי נקודות.

יעל כהן-פארן: דיברתם כאן – נציגי מערכת החינוך.

יעל כהן-פארן: ביקשת לדבר, נציגת הגנים הפרטיים, ואני חושבת שצריך לדבר באמת גם – הרי מה לעשות – התופעות האלה קורות בקיץ – גם על מי שמטפל בילדים וכבר להיערך לזה מעכשיו לימי הקיץ, שזה קייטנות, חלקן פרטיות, חלקן ציבוריות, מתנ"סים מפעילים אותם.

יעל כהן-פארן: יש גם קייטנות בגן כמובן.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים לדבר אולי גם לפנות לימי ההיערכות שם, גם לפנות לגורמים שאחראים על התחום הזה, כי שם מה לעשות, הילדים מטופלים בקיץ.

יעל כהן-פארן: אז זאת נקודה אחת.

יעל כהן-פארן: נקודה שנייה, אנחנו צריכים להבין ופה אני באה מהמקום שאני מדברת עליו, בכל הזדמנות יש קשר למשבר האקלים ותופעות של חום, אמרת שהתחיל במאי, זה גם יכול להתחיל באפריל וגם בדצמבר יכול להיות שבוע חם מאד.

יעל כהן-פארן: צפוי עכשיו גשם, אחרת הייתי אומרת הנה הוא מתחיל.

יעל כהן-פארן: זה לא מתחיל, אבל גם בחורף יש לנו תופעות של מזג אוויר קיצוני לפעמים חם מאד.

יעל כהן-פארן: אז אנחנו צריכים להתייחס לכל השנה כזמן מועד.

יעל כהן-פארן: אנחנו באקלים שהולך ומתחמם.

יעל כהן-פארן: לצערנו העולם לא עושה מספיק בעניין ואנחנו צריכים להבין שזה חלק מהתמודדות שלנו.

יעל כהן-פארן: היא ההתמודדות הכי קשה והכי נוראה, אבל הדברים האלה לא קורים ועלולים לקרות רק בקיץ.

יעל כהן-פארן: אז באמת תודה על הדיון ואני אשמח להיות שותפה בהמשך גם במעקב ובטיפול.

יעל כהן-פארן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת תמיד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת יעל פארן.

יפעת שאשא ביטון: קרן, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך המועצה לשלום הילד.

<קרן אוחנה איוס: אני אשמח.

<קרן אוחנה איוס: קודם כל אני מתנצלת על האיחור, בגלל שלא מצאנו חניה.

<קרן אוחנה איוס: אני רוצה להגיד כמה דברים.

<קרן אוחנה איוס: הקיץ הזה באמת עורר בנו הדים וגלים כבעלי אחריות, מכיוון שראינו שסטטיסטית, מעל 90% מהמקרים קרו בגיל הרך.

<קרן אוחנה איוס: זאת אומרת בטווח הגילאים של עד גיל 3 - ורוב המקרים היו בדרך אל המסגרות הפרטיות בגן ואנחנו באופן אישי הרגשנו חוסר אונים משווע - כי אילו זה היה ברמת המודעות הציבורית או התודעה הציבורית באופן מאד גבוה, מאד יכול להיות שהמטפלות או הגננות, גם בלי חובת העשייה, היו מרימות את הטלפון ומתקשרות להורה, לשאול האם אתם בדרך לגן.

<קרן אוחנה איוס: גילינו שבקיץ קורים שני דברים.

<קרן אוחנה איוס: אחד זה שאנשים באמת יוצאים מהשגרה, כי זה לא שאתה עד יולי אוגוסט קם בבוקר, הולך לעבודה, מחכים לך באיזה שהוא מקום.

<קרן אוחנה איוס: משהו קורה שם בקיץ ולוקחים יותר ימי חופשה, ימי הבראה, יותר עם הילדים, יותר סבתות.

<קרן אוחנה איוס: משהו שמוציא את ההורה מהתלם וגורם לו לאבד איזה שהוא מסלול שהוא בקבוע.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו בקיץ, בהמלצת הוועדה לקחנו שני דברים עלינו.

<קרן אוחנה איוס: אחד זה באמת פיתחנו אפליקציה שהיא באחריות המלאה של ההורים, אבל היא עובדת בגן.

<קרן אוחנה איוס: זאת אומרת הורה מסמן שהוא הגיע לגן ואם הוא לא מגיע, הגננת מקבלת איזה שהוא לינק בשעה תשע – מי כל הילדים שלא הגיעו.

<קרן אוחנה איוס: הוא גם לא צריך לסמן.

<קרן אוחנה איוס: Once הוא נכנס לטריטוריה של הגן עם הרכב, הוא מסומן נוכח.

<קרן אוחנה איוס: ואז לגננות נותר רק לשלוח הודעה בשעה הספציפית למי שלא הגיע.

<קרן אוחנה איוס: המערכת גם יודעת לשלוח את ההודעה לבד.

<קרן אוחנה איוס: מאחר שאנחנו לא רוצים להסתמך כל כך על אמצעים טכנולוגיים ואני שוב רוצה להודות לוועדה על זה שזה עלה לסדר היום הציבורי.

<קרן אוחנה איוס: אני ראיתי שהגננות מהמקום הזה שנקרא מצפון, התחילו להרים את הטלפונים ולהגיד וגם הורים התחילו לשלוח הודעות – אנחנו לא מרגישים טוב, אנחנו נוסעים לקיפצובה, אנחנו הולכים לכל מיני מקומות כאלה ואנחנו ראינו שהחל מעצם התכנסות הוועדה וכשהעלינו את זה לסדר היום הציבורי, כמות המקרים הלכה וירדה וגם ברכנו משבוע לשבוע שצלחנו עוד שבוע וצלחנו עוד שבוע וככה נכנסנו לספטמבר, אוקטובר, שגם היו חמים.

<קרן אוחנה איוס: אז אנחנו כבר מכנסים כנס מאד גדול במאי, שזה יהיה חלק מהמהות שלו – העניין של בטיחות וביטחון ואחריות של הגננות גם בהיעדר חוק הפיקוח, ולכן אנחנו מאד נשמח שכמה שיותר אנשים אחראים יהיו שם.

<קרן אוחנה איוס: הדבר השני זה באמת לא ממקום המחויבות, אלא ממקום הגלובליזציה.

<קרן אוחנה איוס: בואו נתכנס לזה כולם, עם התקשורת, עם בטרם, עם המגזר הפרטי, עם המגזר הציבורי ואנחנו נעטוף את זה.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נסגור את זה בטבעת חזקה וגם ההורים הסוררים – כמו שאת קוראת להם – לא תהיה להם ברירה.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נעזור להם.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נחזיק את הידיים ונהיה שם.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו שם.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו מגויסים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קרן.

יפעת שאשא ביטון: יצא לי לומר את זה גם בדיונים הקודמים אבל אני לא יכולה שלא להגיד את זה שוב, אבל באמת, הייתי צריכה לשכפל אותך, כי זה פשוט היה מדהים.

יפעת שאשא ביטון: גם ההתגייסות שלך מהרגע הראשון, עם כל הקושי ואני זוכרת, את ישבת כאן והיית כל כך במצוקה של איך נעשה את זה וזה יהיה קשה, אבל אנחנו חייבים והצגת את זה בצורה כל כך של אנחנו ננצח את זה ובאמת אתם מנצחים את זה.

יפעת שאשא ביטון: מה שיותר יפה ומרגש, זה שאתם בכלל לקחתם את הנושא של בטיחות צעד אחד או אפילו כמה צעדים קדימה וזה נכון, אני קיבלתי את ההודעה שלכם גם על הכנס.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נערכים לזה מעכשיו.

<קרן אוחנה איוס: אנחנו נילחם בקיץ הזה.

<קרן אוחנה איוס: זה בוודאות אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אז כבר מעכשיו נערכים לכנס במאי, שיעסוק בכל הנושא של בטיחות והם לא מפוקחים, חברים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שעל פניו הם יכלו להגיד תתעסקו בעניינים שלכם, אנחנו בשלנו, וזה פשוט מרגש לראות שיש אנשי חינוך שזאת האוריינטציה שלהם, אז כל הכבוד.

<קריאה: אני רוצה להצטרף.

<קריאה: פשוט מאד מרגש.

יפעת שאשא ביטון: באמת, יישר כוח ענק-ענק-ענק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, כרמית.

<כרמית פולק כהן: כרמית פולק כהן, המועצה לשלום הילד.

<כרמית פולק כהן: קודם כל כמובן גם אני רוצה להצטרף לברכות וכמו שאמרתי על תשלומי הורים, שכל ספטמבר אתה מגיע ומה לעשות, חייבים לאשר, כי התחילה השנה.

<כרמית פולק כהן: אז פחות או יותר ככה הרגשתי גם אני כאן.

<כרמית פולק כהן: אז באמת לברך.

<כרמית פולק כהן: דבר שני, מצד אחד שמעתי פה דברים מאד מאד חיוביים באמת.

<כרמית פולק כהן: הנציגה של משרד התחבורה אמרה דברים שעל פניו מראים התקדמות, אבל – והיא אמרה הרבה אבל בין הדברים שלה ואני סומכת עלייך שאת לא תתני לה להישאר עם האבלים האלה, כי מקודם ציינו את הפן הכלכלי.

<כרמית פולק כהן: רק היום יצא הדו"ח של ארגון לתת על העוני.

<כרמית פולק כהן: איך אנשים יעמדו ב-700 שקלים?

<כרמית פולק כהן: בשיחה שערכתי עם חברתי מבטרם, היא אמרה לי, אנשים לא קונים.

<כרמית פולק כהן: הרי קיימים היום דברים בשוק.

<כרמית פולק כהן: על פניו, מה, הורה לא רוצה להגן על הילדים שלו?

<כרמית פולק כהן: למה הוא לא קונה?

<כרמית פולק כהן: חברתי אמרה לי – משום שזה יקר.

יפעת שאשא ביטון: לא קונה, לא.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא קונה כי בתפיסה – נראה לך שזה יקרה לי?

יפעת שאשא ביטון: נראה לך שאני צריכה לקנות?

<כרמית פולק כהן: לי זה לא יקרה.

<כרמית פולק כהן: אבל זה בדיוק העניין.

<כרמית פולק כהן: זה לא משנה.

<כרמית פולק כהן: לי זה לא יקרה.

<לילי פוקמונסקי: כי יש לו סדר עדיפויות אחר.

<כרמית פולק כהן: רגע, שנייה, זה בא בד בבד, בוודאי.

<כרמית פולק כהן: לי זה לא יקרה וזה יקר, אז מה הסיבה שאני אשקיע בזה כסף?

<כרמית פולק כהן: נכון.

<כרמית פולק כהן: אבל אם המדינה תסבסד את זה ואם המדינה תחייב את זה, על פניו לבן אדם לא תהיה ברירה והוא יהיה חייב לקנות את זה.

<כרמית פולק כהן: מבחינתי ברגע שזה הסכום הזה, גם אם המדינה תחייב ויבוא בן אדם ויגיד – זה או אוכל לילדים שלי או – את יודע מה – חוג לילדים שלי – אני לא יודעת.

<כרמית פולק כהן: דווקא בגלל שלי זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל בזה ש-1,000 שקלים זה אכן מאד יקר - - -

<כרמית פולק כהן: זה לא משנה, היא בדיוק אמרה לך, מהסיבה שלי זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אבל כרמית, בואי שנייה רגע נצא מהמקום הזה ואנחנו נטפל גם בסוגיה של מי שלא יכול, אבל לרוב מי שנוסע ברכבים שאנחנו עדים לרכבים שהם נוסעים בהם, אז גם יכול להרשות לעצמו לשים תקינה ברכב ואני אומרת את זה בזהירות רבה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא פופוליסטי, בטח כפוליטיקאית אני לא אמורה לומר את זה.

<כרמית פולק כהן: מבחינתי זה ברור מאליו.

יפעת שאשא ביטון: אבל בואי לא נתחבא מאחורי הכסף.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מסכימה שהסכום הוא בכל מקרה - - -

<כרמית פולק כהן: לא, אבל יפעת, אני רק אומרת שזה חייב להיות מונגש לציבור.

יפעת שאשא ביטון: כן, הסכום הוא בכל מקרה אסטרונומי.

<קרן אוחנה איוס: ברגע שזו תהיה חובה, זאת לא תהיה שאלה.

<עינת סגל: אני חייבת להתייחס לזה.

<עינת סגל: אני רוצה להתייחס לזה רגע.

<עינת סגל: קודם כל היום בצורה וולונטרית, כל אחד יכול להיעזר בסוג של מערכת ויש מערכות גם בסכום אפס.

יפעת שאשא ביטון: כן, ועדיין לא משתמשים בהן.

<עינת סגל: לצורך העניין אפליקציות וכו'.

<עינת סגל: אז באופן וולונטרי כל אחד יכול לעשות את זה ואנחנו באמת לא צריכים לחייב ולא כלום.

<עינת סגל: הסיפור של המערכות היקרות, אלה שבעצם כן מאושרות לתקן, הן תהיינה באמת יותר יקרות, אבל כדי להוזיל את זה, הפעילות שאנחנו עושים זה למעשה לגרום לתחרות כדי להוזיל את המערכות.

<עינת סגל: חלק מהמטרה של הקול הקורא הזה, זה בעצם להרחיב את היצרנים שמפתחים את זה ובצורה כזו אנחנו נוזיל אותם ואין ספק שזה יעבוד.

<עינת סגל: אז לא נוזיל את זה לשקל - - -

<גלית גלעד: ואפשר גם לסבסד.

<עינת סגל: זה גם פתרון, אבל קודם כל בואו נראה מה העלויות.

<גלית גלעד: כל מושבי הבטיחות מסובסדים.

<גלית גלעד: אין עליהם שום מיסוי.

<עינת סגל: נכון.

<עינת סגל: גם מושבי בטיחות דרך אגב עולים הרבה כסף ואנחנו יודעים את זה.

יפעת שאשא ביטון: עולים הון כסף.

יפעת שאשא ביטון: הון כסף.

<עינת סגל: ברור.

יפעת שאשא ביטון: ואנשים קונים.

<עינת סגל: אז יש פתרונות לזה.

<עינת סגל: זה לא מה שיעצור אותנו.

<עינת סגל: זה לא מה שיעצור אותנו, הכסף.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אני בכוונה אמרתי את זה ובאמת, אני אפילו לקחתי סיכון פוליטי להגיד משפט כזה ובכל זאת, כי אני לא מוכנה שאנחנו נתחבא מאחורי הקושי, אלא אנחנו כן נהיה במקום של מציאת פתרון ואת הדברים שאמרה עינת, היא אמרה גם לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדם תחרות.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שמדובר באמת בעלות מאד יקרה, אבל בואי, אני רוצה לומר לך.

יפעת שאשא ביטון: את היית, הסתובבת בחנויות של הילדים?

יפעת שאשא ביטון: את רואה את ההורים שם נכנסים, לוקחים את הבייבי סנס הכי יקר, הם לא חייבים אגב ותודה לאל, שיחיו כל הילדים שלנו, אבל אנשים נורא מפחדים והם קונים.

<כרמית פולק כהן: נכון, דוגמא טובה.

יפעת שאשא ביטון: ויש הרבה דברים שהם לוקחים כעזרים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה – וזה גם העניין של התודעה – הסיפור פה, עם העזרים הטכנולוגיים לשכחת ילדים, זה שאף הורה לא מסוגל להאמין על עצמו שהוא ישכח.

יפעת שאשא ביטון: ומהמקום של להוכיח לעצמו שהוא לא צריך את זה, אז הוא לא קונה את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו מנסים לפרוץ בעצם את המחסום הפסיכולוגי הזה ולהגיד חברים, אתם מקסימים, אבל זה יכול לקרות לכל אחד.

יפעת שאשא ביטון: זה אגב נכון לגבי שכחת ילדים וזה נכון לגבי הנושא של היפגעות בלתי מכוונת בילדים, שתמיד נדמה שזה רק במצב סוציו אקונומי נמוך או בכל מיני מגזרים מסוימים וזה לא.

יפעת שאשא ביטון: זה לא.

יפעת שאשא ביטון: אני ארשה לעצמי להזכיר פה את גל גבאי, כי היא השתתפה אתנו והיא סיפרה את זה בעצמה.

יפעת שאשא ביטון: היא באה ממשפחה רגילה לגמרי, באמת.

יפעת שאשא ביטון: כולם מאד אוהבים והכל ואיבדה את היד שלה בשנייה, של שבריר שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אז חברים, אנחנו פה כדי שזה יישב לכולם מאחורה ושכולנו נדע שעוד טיפה תשומת לב ואנחנו יכולים למנוע את האסון הבא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה כרמית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תגידי שם לפרוטוקול.

<ליאת קרביץ-דיין: ליאת מהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<ליאת קרביץ-דיין: בקיץ האחרון באמת פעלנו באופן אינטנסיבי להעלות מודעות באמצעות תכנית רדיו ששידרנו באופן שוטף בפרישה ארצית נרחבת - - -

יפעת שאשא ביטון: שמעתי אותה.

<ליאת קרביץ-דיין: למגזר הערבי, למגזר הכללי, החרדי, הרוסי ובאמצעים נוספים, רשתות חברתיות, פעילויות ברשויות המקומיות.

<ליאת קרביץ-דיין: בימים אלה אנחנו נערכים להפצת קמפיין חדש, ממוקד יותר, עם מסרים נכונים יותר.

<ליאת קרביץ-דיין: הוא יהיה מוכן לקראת הקיץ וכמובן שאנחנו נערכים גם לשדר קמפיין רדיו בפרישה נרחבת בקיץ הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה והנה, גלית, את רואה, אנחנו נתנו דרייב וזה חלק מתכנית העבודה ובאמת יישר כוח גם לכם, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, גם על ההתגייסות שנה שעברה שהייתה מהרגע להרגע.

יפעת שאשא ביטון: אני זוכרת שאתם שיניתם אותה גם באופן כזה שהיא תהיה בשעות הרלבנטיות והכל ואכן כך היה ואני שמחה שאתם ממשיכים והמון תודה, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, משרד הכלכלה.

<חגי פורגס: כן, שלום.

<קריאה: זה העבודה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, העבודה והרווחה, חגי.

יפעת שאשא ביטון: זו אני, הטעות שלי, בכתוב הכל בסדר, זה אני.

<חגי פורגס: בסוף זה אנשים.

<חגי פורגס: אני עדיין פה.

<חגי פורגס: ככה, במעט הימים שנשארו לנו עד סוף שנת הלימודים הקודמת מאז שהקמפיין התחיל ועד והדיונים היו, היה לנו קשר עם הארגונים, חלקם נמצאים כאן ואני אשמח שגם הם יתייחסו.

<חגי פורגס: אז היינו בקשר עם הארגונים, כמובן העלאה למודעות שזה משהו חשוב, למרות שזה לא היה מספק.

<חגי פורגס: פרסום חומרים, הפצת סרטונים, סרטון של בטרם שהעברנו אליהם וכו'.

<חגי פורגס: ישבנו גם עם איזה שהוא גורם פרטי שהציע לנו איזו שהיא מערכת טכנולוגית.

<חגי פורגס: היו פה המון, אבל זאת אחת מהן שהציעו.

<חגי פורגס: דיברנו איתם, ישבנו איתם, שאלנו אותם שאלות.

<חגי פורגס: ראינו שזה פחות יתאים לצרכים של האגף והעברנו אותם שוב לבטרם, אבל כמו שאמרנו גם אז, עיקר העשייה שלנו הוא העלאה למודעות, פרסום תוכן באמצעות הארגונים, באמצעות המעונות וככה אני מקווה גם להמשיך בקייצים הקרובים, הבאים, בתקווה שלא נצטרך.

יפעת שאשא ביטון: הייתה התגייסות של הצוותים שלכם, כמו שראינו בגנים הפרטיים, במעונות הפרטיים?

<חגי פורגס: את מתכוונת מבחינת הארגונים?

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת מבחינת הצוותים שלכם, להרים טלפון ולעדכן ולהיות בקשר עם ההורים אם ילד לא מגיע.

<חגי פורגס: עם ההורים, לא.

<חגי פורגס: ההורים זה לא הצוותים שלנו, זה הארגונים.

<חגי פורגס: הצוותים שלנו – אנחנו הרגולטור, המפקח.

<חגי פורגס: מי שבמעון זה המטפלות והמנהלות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לא משנה, אבל כמי שמפקח, זה להרים טלפון, לא משנה ארגון נעמ"ת, ויצ"ו, חירות – מה קורה אצלכם, האם יש איזה שהוא נוהל מסודר כפי שקורה במשרד החינוך, כפי שקורה בארגונים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא?

<חגי פורגס: תראי, הקשר שהיה לנו מול הארגונים בזמנו היה שוב, לא משהו נקודתי ולא מול ארגון ספציפי.

<חגי פורגס: יש לנו כ-350 ארגונים, אבל שוב, זה היה בעיקר העלאה למודעות והעברת חומרים.

יפעת שאשא ביטון: נעלה הילוך שם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה חגי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אז בואי תציגי.

יפעת שאשא ביטון: רק שם לפרוטוקול.

<ציפורת שימל: גם אני אעדכן.

<ציפורת שימל: עורכת דין ציפורת שימל מהאמונה.

<ציפורת שימל: אז באמת בעקבות הדיונים שבאמת השתתפנו בכולם בקיץ האחרון, אנחנו מבחינתנו העלינו את הדבר והצפנו את זה כדבר ראשון, כנושא ראשון בכל אסיפות הורים, באמת בעקבות, אני חייבת לומר, באמת בעקבות הדיונים האינטנסיביים שהשתתפנו בהם, גיבשנו בהקשר הזה גם תכניות, גם ימי עיון לצוות וגם מול ההורים, כמה שיותר באמת לייחד את הנושא הזה מיתר הנושאים.

<ציפורת שימל: זאת אומרת השתדלנו שהנושא הזה לא ייכלל כאיזה שהוא עוד דבר כמו שנעשה, אלא באמת לייחד אותו כנושא שהוא אחר ומיוחד בהקשר הזה.

<ציפורת שימל: אני חייבת להתייחס למשהו שדיברתי עליו בישיבות הקודמות שלנו כאן, וזו הקריאה שאנחנו קראנו להתקין איזו שהיא מערכת במעונות היום ואני שמחה ואני חייבת להגיד – ואני מדברת בשם הארגונים כולם – אנחנו כולנו מברכים על הצעת חוק שראינו בעניין הזה, שמדברת על התקנה של מערכת ממוחשבת בכל מוסדות החינוך.

<ציפורת שימל: אנחנו ברכנו על הצעת החוק הזו.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא חייבים לחכות להצעת החוק, את יודעת, אתם יכולים כבר - - -

<ציפורת שימל: רגע, אני חייבת לומר שברכנו ואני רוצה להתייחס בשלוש נקודות קצרות לעניין הזה.

<ציפורת שימל: הנקודה הראשונה היא העובדה שכפי שאמרנו בעבר, המערכת, ככל שתהיה וצריכה להיות מערכת טובה ואנחנו מקווים שתהיה כזו, תצטרך להיות כזו שתהיה אוטומטית, שלא תסכן את הילדים שנמצאים פיזית במעון בשעת הפעילות, שלא תחייב את הצוות לעזוב אותם ובעצם להשאיר אותם ללא ההשגחה הראויה.

<ציפורת שימל: הנקודה השנייה היא ההתייחסות לעובדה שבכל מערכת שתהיה כזו, התקצוב של העניין – אנחנו כפופים לרגולטור ולכן מבחינתנו יש לזה את המשמעויות של זה.

<ציפורת שימל: והדבר השלישי זה העובדה שצריך להתייחס לפלח באוכלוסייה - - -

יפעת שאשא ביטון: הקיצר מה את אומרת?

יפעת שאשא ביטון: שאתם מביאים מערכת שלא אני אפעיל, שלא אני אשלם, שלא אני אעשה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה.

<ציפורת שימל: לשלם אין לנו יכולת.

<ציפורת שימל: אנחנו כולנו גופים שתחת המדינה.

יפעת שאשא ביטון: עוד פעם, בתפיסה.

יפעת שאשא ביטון: אני בתפיסה מנסה להבין.

<ציפורת שימל: לא, נהפוך הוא, אנחנו הראשונים שכתבנו - אני לא יודעת עד כמה פה יעשו את הדבר, אנחנו הראשונים שכתבנו נייר עמדה לוועדת שרים שברכה את העניין הזה ותמכה כאשר הדבר הזה עלה לוועדת שרים.

יפעת שאשא ביטון: עם כל הסייגים.

<ציפורת שימל: שברכה, עם נקודות מסוימות שאנחנו חושבים שצריך להתייחס אליהן כמו בכל הצעת חוק שהיא מעלה.

<ציפורת שימל: אני רק רוצה להבהיר עוד נקודה אחת ואני חושבת שלפעמים היא מתפספסת.

<ציפורת שימל: בכל מערכת שתותקן צריך להתייחס לאוכלוסייה כזו שלא מקבלת לא הודעות בווטסאפ מה שנקרא וגם לא מסרונים וזאת האוכלוסייה החרדית.

<ציפורת שימל: חלק מהמעונות שלנו – אמנם לא רובם – אבל חלקם יש בהם גם אוכלוסייה כזו וצריך לתת מענה לעניין הזה.

<ציפורת שימל: אני חושבת שזה דבר שצריך להסדיר אותו.

יפעת שאשא ביטון: יש מענה לעניין הזה.

<ציפורת שימל: אוקיי, אז מצוין.

יפעת שאשא ביטון: יש שם מטפלות שיכולות להרים טלפון, את יודעת.

<ציפורת שימל: אני מדברת בתוך המערכת, אני חושבת.

<ציפורת שימל: אבל לא ניכנס שוב לזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי אם אין מסרון, אז יש אפשרות רק להתקשר.

<ציפורת שימל: אז יש מערכת שמתקשרת.

<קריאה: אבל יש גם הודעה אוטומטית קולית לטלפון רגיל.

<קריאה: גם אפשר.

<ציפורת שימל: בדיוק.

<ציפורת שימל: יש היום מערכות.

<ציפורת שימל: אנחנו מודעים לזה ואנחנו בוודאי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש מערכות שמתקשרות רנדומאלית, מתקשרות לאמא, לא עונה, מתקשרות לאבא, לא עונה, מתקשרות לסבתא.

יפעת שאשא ביטון: יש רשימה של לדעתי עד חמישה מספרי טלפון שנכנסים פנימה.

<ציפורת שימל: יש מערכות.

יפעת שאשא ביטון: בואי נגיד שמבחינת מערכות לגני הילדים - ולמערכות חינוך אני פחות דואגת, כי אנחנו הוצפנו ובאמת במערכות מאד מאד מרשימות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, העלויות הן לא אסטרונומיות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מדברים ואני אומר ביושר – אנחנו כן מדברים על סבסוד, לא סבסוד אפילו - על מימון של ההתקנה הראשונית, כי זה בעצם מרבית הכסף והכניסה של זה לגנים, אבל אחר כך צריך לתחזק את זה ואפרופו כשאנחנו מדברים על אחריות גם של הורים וגם של כולם, אז בעלות ממש סמלית בחודש זה בר החזקה.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שמדובר, שוב, בצורך, בהתגייסות של כולם, אבל מה שמטריד אותי בסיפור שלך זה המטפלות במעונות אמונה.

יפעת שאשא ביטון: לא עשו טלפונים, קרה ילד לא מגיל, הן המשיכו רגיל?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שם לא הייתה התגייסות.

<ציפורת שימל: אז שוב, אני לא מתייחסת כרגע לדבר ספציפי - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני מתייחסת.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון הזה היא לעקוב.

<ציפורת שימל: כשיש מקרה, ילדים לא נשכחים ודברים נעשים וכבר דיברנו על כך והאחריות היא בסופו של דבר אחריות מוסרית, כמו שדיברנו על כך הרבה בדיונים שהיו והיא קיימת ואני חושבת שנחטא אם נגיד שלמטפלות יש קמצוץ של חוסר אחריות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומרת, אני שואלת אותך אינפורמטיבית.

<ציפורת שימל: אבל אנחנו מדברים על משהו - - -

יפעת שאשא ביטון: בא משרד התחבורה אמר עשינו א', ב', ג', ד', לא עשינו את זה ואת זה ואת זה כי.

יפעת שאשא ביטון: באו משרד החינוך אמר אנחנו עשינו ככה וככה וככה, אבל ברור לכולנו שאנחנו עושים את זה לא כי יש אחריות על הגננת ולא כי אנחנו מסירים אחריות הורית ו-, ו-, ו-.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת עכשיו: מעונות אמונה, לצורך העניין את יכולה לייצג רק אותם.

יפעת שאשא ביטון: חבל לי שויצ"ו והאחרים לא נמצאים, אלא אם כן יש פה נציגות.

<ציפורת שימל: ישב פה נאות מרגלית.

<ציפורת שימל: הוא יצא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מה קרה באותם בקרים אחרי שדיברנו, עם כל היופי של ההעלאה למודעות, אם ראיתם שילדים לא מגיעים, אם מישהו עשה טלפון, את יודעת מה, רק בשביל להשתיק את הנפש.

<ציפורת שימל: קודם כל שוב אני אומרת, יש הבדל גדול בין הוראה שניתנת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא קיבלתם הוראה.

יפעת שאשא ביטון: הייתה פה התגייסות.

<ציפורת שימל: ההתגייסות היא התגייסות כמו שאני אמרתי, מוסרית, היא התגייסות אנושית.

יפעת שאשא ביטון: אבל הייתה?

יפעת שאשא ביטון: התקשרו?

<ציפורת שימל: הדברים האלה נעשים בפועל כל יום.

יפעת שאשא ביטון: בפועל כל יום אם אתם רואים שילדים לא מגיעים אתם בקשר עם ההורים שלהם.

<ציפורת שימל: שוב אני אחזור ואומר, כולנו, או לחות רוב היושבים כאן, אני יכולה לומר שאני בעצמי גם כן אמא לילדים קטנים וכאשר ילד נעדר מספר ימים אז - - -

יפעת שאשא ביטון: לא מספר ימים.

<ציפורת שימל: אז מתקשרים ושואלים וכו'.

<ציפורת שימל: אז שוב אני אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על מספר ימים.

יפעת שאשא ביטון: עזבי, אני לא מדבר עכשיו על ההיבט החינוכי, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך וגם אני כאמא, בלי קשר עכשיו לא לשכחת ילדים ולא מהיום, יש לי כבר ילד גדול שכבר מזמן לא במערכת וכשהוא היה קטן, כשאני יודעת שהוא בשבע וחצי לא מגיע היום לגן כי, אני שולחת הודעה או שאני מרימה טלפון ואומרת תקשיבו, הוא לא יבוא.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אבל לא כל ההורים עושים את זה, אנחנו יודעים את זה ולא כי הם לא רוצים או כי הם מזלזלים, כי זה בכלל לא בלופ שלהם.

יפעת שאשא ביטון: השאלה שהייתה פה עכשיו, כי בסוף מהמקום שיצא הכי הרבה רעש, ואני לא אומרת את זה בגנות, מהמקום שיצא הכי הרבה רעש הייתה גם הכי הרבה התגייסות והנה, פה אני שומעת אותך עכשיו מתפתלת ואומרת כן מוסרי, לא מוסרי.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה לי מאיזה מקום זה נעשה, באמת לא משנה לי מאיזה מקום זה נעשה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה רק אם זה נעשה.

<ציפורת שימל: אני פשוט לא רציתי לחזור על דברים שנאמרו בדיונים הקודמים, ישבתי ואמרתי אותם כאן אבל אני אגיד אותם שוב, אין שום בעיה.

<ציפורת שימל: אנחנו מבחינתנו רואים באחריות ההורית כאחריות ראשונה במעלה.

<ציפורת שימל: היו"ר יפעת שאשא ביטון: יופי.

<ציפורת שימל: היינו שם.

<ציפורת שימל: לכן אני חוזרת על הדברים, אבל אני אצטרך לחזור על זה שוב.

יפעת שאשא ביטון: נו, יופי, יש אחריות הורית ומה עושים עכשיו?

<ציפורת שימל: אני גם חושבת שהדברים נאמרו גם על ידי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה עושים עם זה אבל?

יפעת שאשא ביטון: יש אחריות הורית, ההורה לא אחראי.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי גם את לילי ואני אמרתי את זה בצורה בוטה לא בגלל משהו, כדי לרגע לנער מהמקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: ההורה לא אחראי.

יפעת שאשא ביטון: האחריות היא רק עליו.

יפעת שאשא ביטון: לא מעניין אותי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא אחראי.

יפעת שאשא ביטון: אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז שכח את הילד שלו, שימות?

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני שואלת אם זאת הגישה.

יפעת שאשא ביטון: לפני רגע דיברת איתי על מוסריות וזה.

<ציפורת שימל: האחריות על הילדים שנמצאים כרגע במעונות – זה גם דברים שנאמרו ואני אומר אותם שוב – האחריות על הילדים שנמצאים כרגע במעון - - -

יפעת שאשא ביטון: בקיצור לא מעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: אותי מעניין מהרגע שהוא נכנס למעון ועד שהוא יוצא.

<ציפורת שימל: על ילדים בני אפס עד שלוש, אני אזכיר שוב, בני אפס עד שלוש, כאשר מטפלת תעזוב אותם אפילו לרגע קטן אחד ויכולים לקרות אסונות לילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, יש לי הפתעה בשבילך.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה תיעוד בתמונות וזה - - -

<ציפורת שימל: מבחינתנו אנחנו אומרים את מה שאנחנו מסוגלים ולא את מה שאנחנו לא מסוגלים.

<ציפורת שימל: את מצפה ממני לומר משהו שאני לא מסוגלת לומר.

<ציפורת שימל: אני לא אתחייב על משהו ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, תעצרי שנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם שאתם מסוגלים יותר וזה בסדר גם להגיד אנחנו במעונות אמונה לא מוכנים לקחת אחריות על הנושא של להתקשר עכשיו להורים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך משהו.

<ציפורת שימל: אני גם לא פה מטעם מעונות אמונה ספציפית, אני מייצגת את כלל המעונות.

יפעת שאשא ביטון: את מייצגת את כלל המעונות?

יפעת שאשא ביטון: כלל המעונות לא מוכנים לקחת אחריות?

<ציפורת שימל: לא כלל המעונות, אני כאן כרגע כנציגת חמשת הארגונים – ויצ"ו, אמונה, נאות מרגלית, נעמ"ת - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז מבחינתי לפרוטוקול – ויצ"ו, אמונה, חירות, נעמ"ת – אמרת, מי שנאמר פה לא מוכנים לקחת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד רגע משהו.

יפעת שאשא ביטון: לפני שבוע אני - - -

<ציפורת שימל: לא.

<ציפורת שימל: הם לא מוכנים לקחת אחריות על מה?

יפעת שאשא ביטון: לא מוכנים לקחת אחריות על להיות בקשר עם הורים בבוקר או להתגייס למהלך ברמה הזאת.

<ציפורת שימל: הם בעלי אחריות מלאה.

<ציפורת שימל: סליחה שאני אתקן אותך, אבל שוב, הם בעלי אחריות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שתתקני אותי.

יפעת שאשא ביטון: תגידי לי בבקשה את ממש טועה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן מתקשרים ואנחנו כן עוקבים מי לא מגיע.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני רוצה שתגידי לי לפרוטוקול, גברתי יושבת הראש, את ממש טועה ואני אהיה שמחה.

<ציפורת שימל: גברתי יושבת הראש, אנחנו חוזרים על דיונים שנעשו בעבר - - -

יפעת שאשא ביטון: הדיונים האלה הם פאסה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר התקדמנו מהם.

<ציפורת שימל: והיינו כאן באמת וכיבדנו את גברתי והגעתו לכל הדיונים.

<ציפורת שימל: היינו כאן זה הדיון החמישי שלנו בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: ומה קרה עם זה?

<ציפורת שימל: ועמדתנו נותרה עדיין ברמת האחריות לכלל הילדים ובראש ובראשונה שהגיעו למעון ונמצאים במעון.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה להגיד לך משהו, לא, לא, רגע, תעצרי, כי התחלתי להגיד את זה גם מקודם.

<ציפורת שימל: רגע, אני רק אסיים את המשפט.

<ציפורת שימל: ואנחנו מהווים רשת ביטחון נוספת - - -

יפעת שאשא ביטון: תקראי לזה איך שאת רוצה.

יפעת שאשא ביטון: קראנו לזה רשת ביטחון, קראנו לזה התגייסות, קראנו לזה מה שבא לך.

יפעת שאשא ביטון: תגידי לי לפרוטוקול, אני מוכנה לכתוב לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת בסופו של דבר, אחרי שנגדיר את זה בצורה הכי נוח לכם להיות בה, כי מתחת להכל אני לא באמת לא מטילה אחריות על אף איש צוות והנה אני אומרת את זה חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: שימו הרבה סימני קריאה, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: זה נטו להתגייס ולסייע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתגייסים עכשיו כקולקטיב, אבל לבוא ולהגיד לי על העניין – אנחנו לא נעזוב ילד בגיל לידה עד שלוש כי יש לו סיכון וזה, אז בואי אני רוצה לספר לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: לפני שבוע אני הייתי ב - - -

<ציפורת שימל: כן, לא נעזוב.

<ציפורת שימל: כן, כי ילד יכול לקחת קובייה ולשים אותה על הראש של הילד שלידו.

יפעת שאשא ביטון: חברה, הי, הי, הגנים שלנו והמעונות שלנו זה לא סיפור מלחמה כמו שזה הוצג.

יפעת שאשא ביטון: הגנים שלנו הרבה יותר נינוחים.

<ציפורת שימל: לא, זה גם קורה בכל בית שילד יושב ליד ילד.

יפעת שאשא ביטון: וההורה לא הולך, מכין לו את הבקבוק וההורה לא הולך רגע ומביא משהו?

<ציפורת שימל: אז זו אחריות של ההורה.

<ציפורת שימל: זו אכן האחריות.

<ציפורת שימל: זה בדיוק העניין, זו אחריות שלנו במעון.

יפעת שאשא ביטון: אוי, אני בשוק בכלל שאני מנהלת את השיח ברמה שניהלנו אותו לפני כמה חודשים, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: לפני שבוע הייתי במעון, נסעתי לבקר במעונות, היועצת שלי התלוותה, יש לי תמונות, תיעוד והכל.

יפעת שאשא ביטון: מעון מקסים.

יפעת שאשא ביטון: והסתובבנו ואת רואה ילדים נמצאים עם הצוות ויש שם צוות, בדרך כלל זה לא אדם אחד או שניים זה שלושה.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי בגיל וזה תלוי במספר הילדים שיש שם.

יפעת שאשא ביטון: את מכירה הרי את התקינה, אולי אפילו יותר טוב ממני.

יפעת שאשא ביטון: והן נעות במרחב, את יודעת.

יפעת שאשא ביטון: הן לא סטטיות ליד הילדים.

יפעת שאשא ביטון: הנה היא יצאה רגע למטבח והנה היא הלכה רגע להביא משהו והנה התלוו אלינו לסיור ויש שם ילדים והם עזבו אותם בשבילי, אלוהים, שומו שמיים.

יפעת שאשא ביטון: טוב שלא קרה כלום והיו אומרים עוד שזה בגללי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת יש דינמיקה בגן, במעון וזה אומר שאם אנחנו רגע מגדילים ראש, אז אפשר לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מוכנה עכשיו, עכשיו, לעזוב הכל - אני לא יודעת כמה זמן יש לי עד הדיון הבא - ולקפוץ פה לאיזה מעון בירושלים וניכנס לשם אקראית ואת תראי שהמטפלות נעות במרחב תוך כדי שהן משגיחות על הילדים ותוך כדי שיש שגרת גן ובדרך כלל בבוקר, במיוחד אם אנחנו מדברים על הקטנטנים, הרי הם לא ירוצו לשום מקום ולא יטפסו בשום מקום, נכון?

יפעת שאשא ביטון: ילד בגיל 4 חודשים לא יטפס.

<ציפורת שימל: שעות הבוקר הן השעות הכי לחוצות במעון, במיוחד בשעות האלה, כאשר - - -

יפעת שאשא ביטון: בתחילת השנה.

<ציפורת שימל: לאורך כל השנה, שעות הבוקר הן השעות הקשות ביותר - - -

יפעת שאשא ביטון: בתחילת השנה.

<ציפורת שימל: שבהן הילדים נפרדים מההורים, הן השעות הלחוצות ביותר שבהן צריך את הצוות הזה בתוך המרחב של המעון.

<קריאה: יש מנהלת למעון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: כן, ויש מנהלת, עזבי, הם הסתובבו איתנו.

יפעת שאשא ביטון: רגע, קודם כל יש פה שתי אמירות.

יפעת שאשא ביטון: אמירה אחת, שהנה אנחנו רואים שגם מה שבפיקוח לא מביא את הבשורה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן חרדים למה קורה במקומות הלא מפוקחים ודווקא שם אנחנו מוצאים את הנשמה הענקית ואני אומרת את זה בכאב ובצער וסליחה ממי שיושב פה, ויושבים פה אנשים שנמצאים איתי בהרבה מאד ועדות ואני בדרך כלל לא מדברת בצורה כזו בוטה, אבל באמת, אנחנו מוצאים שהנשמה היתרה דווקא לא במקום המפוקח.

יפעת שאשא ביטון: ויסלחו לי כל אותם אלה שאת אומרת שאת מייצגת.

<ציפורת שימל: גברתי, זו פשוט אמירה קשה מאד.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<ציפורת שימל: זאת אמירה קשה מאד ואני חושבת שאת עושה עוול לאלפי אלפי מטפלות - - -

יפעת שאשא ביטון: כי זה מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאת אומרת.

<ציפורת שימל: אני חושבת שזה חבל מאד.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת והתחלתי לומר, אני מבקשת סליחה מכל אותם אלה שאת אומרת שאת מייצגת אותם, כי אני לא בטוחה שאת מייצגת אותם ואני מכירה הרבה מאד מעונות מפוקחים, יושבת פה גם אמא לילד במעון שמקבלת טלפון בבוקר ושואלים אותה לפני תשע – מה קרה, למה הוא לא הגיע?

יפעת שאשא ביטון: ואף ילד אחר לא מכניס לא קובייה ולא חרוז והשד יודע מה שיש שם.

יפעת שאשא ביטון: גם ילדים כאלה קטנים אין להם את החרוזים זמינים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת בסך הכל מה שאני אומרת ואני מוכנה לקחת את כל המילים שלי בחזרה ואני מוכנה להתנצל לא פעם אחת, אלף פעמים, אם את תצאי מפה - - -

<קרן אוחנה איוס: אם עובדת לא הייתה מגיעה לגן, לא מתקשרים אליה?

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אם את תצאי מפה ותגידי תקשיבי, אנחנו מוכנים לעשות חשיבה מחודשת ולראות איך הצוות מתגייס לקראת הקיץ הקרוב, כי אם בגנים אפשר ואם במעונות אפשר ואם במקומות אחרים אפשר, גם אצלכם אפשר.

<ציפורת שימל: אני חושבת שהגענו לכאן, שוב, ונתנו הרבה הרבה כבוד לוועדה.

<ציפורת שימל: אני חושבת שהוועדה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא קשור.

<ציפורת שימל: אני חושבת שאת לא שמה את הדגש, בעיני, ובזה אני אסיים, אם חגי ירצה להוסיף אז בשמחה, אני חושבת שלצערי הרב את לא שמה את הדגש על הדברים שאמרתי בתחילת דבריי וזה ההיערכות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שמה.

<ציפורת שימל: לא, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני שמה.

יפעת שאשא ביטון: היערכות זה בסדר ומודעות זה בסדר, אבל שאלתי - - -

<ציפורת שימל: אני אגיד את דבריי ואם תרצי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי אותך שאלה פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: מרימים טלפון לילד שלא מגיע – כן או לא?

יפעת שאשא ביטון: את אומרת לי לא, אי אפשר.

<ציפורת שימל: אני רוצה לחדד את הדברים, כי אני רוצה לציין - - -

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לתת לך את כל הזמן שבעולם.

<ציפורת שימל: אני רוצה לסיים בדברים שפתחתי איתם ואלה הם השינויים הגדולים שנעשו בנושא של מעונות היום, בנושא של שכחת ילדים, במודעות הבאמת גדולה ואני חושבת שלצערי הרב הוועדה לא נותנת, לפחות מבחינתנו - - -

יפעת שאשא ביטון: למה לא?

יפעת שאשא ביטון: מבורך מאד.

יפעת שאשא ביטון: לפרוטוקול אני אומרת: הצעדים שנעשו במעונות המפוקחים מבחינת הסברה, שיח עם ההורים, התגייסות בימי עיון, הקשבתי, את רואה?

יפעת שאשא ביטון: הכל מבורך מאד, באמת אני אומרת, לא בציניות ומכל הלב.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי שאלה פשוטה – once עשיתם כת כל זה והילד לא הגיע בבוקר, נעשה מהלך או לא נעשה מהלך?

<ציפורת שימל: אני לא רוצה לקטוע אותך, אני רק רוצה לסיים את מה שהתחלתי.

<ציפורת שימל: כמו שאמרתי, הנושא של העלאת המודעות מבחינתנו, היה לו דגש מאד משמעותי בתחילת השנה.

<ציפורת שימל: זה אחד.

<ציפורת שימל: שניים, העובדה שאנחנו, כפי שאמרנו, מברכים ונמשיך לברך על כל הצעה שמדברת על התקנה ממוחשבת של מערכות לשליחת הודעות במקרה של שכחת ילדים.

<ציפורת שימל: אנחנו מברכים ואנחנו מקדמים ואנחנו אלה שגם נדחוף את הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חגי, אני אשמח שבפעם הבאה, אמנם הם הוזמנו, שיגיעו נציגי הארגונים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: מדובר בהרבה מאד ארגונים שנמצאים תחת פיקוח.

<תמי ברנע: אני הזמנתי את כולם.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני יודעת שאת הזמנת אותם, אבל כרגולטור אני מצפה שהם יעשו את המאמץ שהם יגיעו, אני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שבשיח הזה נעשה עוול להרבה מאד – ואני אומרת את זה באחריות מלאה, כי אני מכירה איך הדברים עובדים בשטח, לפחות בחלק מהמקומות.

יפעת שאשא ביטון: נעשה עוול להרבה מאד מקומות שכן התגייסו, שנמצאים תחת פיקוח שכן התגייסו, שכן לקחו על עצמם לא מהמקום של החובה, לא כי אני ביקשתי, אלא כי זה כבר צף וזה ישב פה לכולם וכולם היו חרדים, כולם רצו להשתתף במאמץ והם עשו את הטלפונים והם היו בקשר עם ההורים והם יצרו מנגנונים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש ימי היערכות שנעשו או מפגשים שנעשו לפני פתיחת שנת הלימודים במעונות המפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה היה בויצ"ו, אני יודעת שזה היה בנעמ"ת ואם באחרים אז שיסלחו לי שאני לא מציינת אותם, שבהם בעצם סוכם עד איזו שעה מתקשרים ההורים ואם אחרי השעה הזו רק הילדים שההורים שלהם לא התקשרו, שזה בעצם ממזער את זה לאחד, שניים, לבודדים – אז ייעשה הטלפון.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה, לא בגללנו ולא כי עכשיו יש על זה אחריות, אלא בשביל להשתיק את הנפש וזה מילים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בשביל לדעת שפה אנחנו עשינו את המאמץ.

<חגי פורגס: אבל לא הבנתי מה הבקשה.

<חגי פורגס: לבקש מאותם ארגונים שיעשו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני אומרת, האמירה של – אנחנו לא יכולים לעשות את זה, עוד פעם, החזרה לקובייה ולחזור שנתקע באף או שדוחפים לילד אחר לפה והסכנה שיש בלהזיז רגע את העין ולא להרים את הטלפון – קשה לי איתה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: קשה לי, קשה לי מאד ואני בטוחה שבהרבה מאד מקומות זה לא מה שקורה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה שתהיה התגייסות כפי שהייתה במערכת החינוך, כמו שיש בגנים הפרטיים לקראת הקיץ הבאה, שהצוותים בתוך המודעות הזו גם יהיו קצת יותר מגויסים.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

יפעת שאשא ביטון: מאד פשוט.

<חגי פורגס: זהו, אז מתחבר - - -

<ציפורת שימל: אנחנו מגויסים והתגייסנו וההתגייסות נעשתה ו - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל בשאלה הפשוטה הם הרימו טלפון, לא.

יפעת שאשא ביטון: בשאלה הפשוטה של בתכל'ס ילד לא הגיע, הרימו לו טלפון – כאן לא נעשה כלום.

<חגי פורגס: אני שוב אומר, זה נושא שעלה המון בדיונים הקודמים.

<חגי פורגס: העמדה שלנו בנושא הובהרה בצורה ברורה, אבל שוב, אני לא הבנתי את הבקשה לדיון הבא, לזמן ארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אני רוצה שכשיש דיונים כאלה ואנחנו מייצגים הרבה עובדים, כי באמת, אני לא רוצה לעשות עוול לעובדים שכן עושים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הרבה פעמים אולי גם לא בשם הארגון בכלל, אלא פשוט כי הם אנשי חינוך מפה ומרגישים את הצורך.

יפעת שאשא ביטון: שנעמ"ת ייצגו את עצמם וויצ"ו ייצגו את עצמם, כי אני שמעתי פה את נציגת אמונה - - -

<חגי פורגס: אני לא מתערב במי מייצג את הארגונים בדיונים בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתך היא מייצגת את כל הארגונים?

<חגי פורגס: אני לא-.

<חגי פורגס: אין לי בהנחיות להפעלת מעון יום, זאת אומרת בהסכם הפעלה שהארגון חותם מולי, לא כתוב מי מייצג את מי בדיונים בכנסת.

<חגי פורגס: זה לא.

יפעת שאשא ביטון: מי קבע שאת מייצגת את כולם?

יפעת שאשא ביטון: כי את אמרת אני מייצגת את כל הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני פשוט רוצה לקחת אחריות על המילים שלי.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: את מייצגת מבחינתם, זאת אומרת כל מה שאמרת רלבנטי לויצ"ו, נעמ"ת, חירות, אמונה ו-?

יפעת שאשא ביטון: אמרת חמישה ארגונים.

<ציפורת שימל: נאות מרגלית.

יפעת שאשא ביטון: ונאות מרגלית.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: שיירשם בבקשה גם בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: עוד מישהו רוצה בבקשה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם לשמוח או להיות עצובה שהדיון מתקיים בטונים כאלה, אבל אולי יש בזה משהו טוב כדי שלא נצא מפה באיזו שהיא אופוריה שאנחנו כולנו נמצאים במקום הנכון וזה אולי קצת ירפה את ידינו, אלא עדיין יש לנו עבודה.

יפעת שאשא ביטון: גם עבודה תפיסתית, גם תודעתית וגם עבודה אמיתית שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני לוקחת אחריות בעניין של העזרים הטכנולוגיים שאמרתי שאנחנו צריכים לקדם אותם.

יפעת שאשא ביטון: לוקחת אחריות מלאה פה ואני אמשיך לפעול כדי שזה יקרה ולעשות את זה בכל הכוח האפשרי.

יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שקריאת הכיוון מכאן היא שיש לנו עוד עבודה ועם זה אנחנו צריכים לצאת.

יפעת שאשא ביטון: אז ברשותכם אני רק מסכמת את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה, אני אשמח לקבל בחודש ינואר, אחרי הפגישה שיש לכם, דיווח על ההתקדמות של התהליך, כדי שנדע מה הסטאטוס.

יפעת שאשא ביטון: במשרד הבריאות ציינו ששכחת ילדים יהיה חלק מהתכנית הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר שמשרד הבריאות הוא זה שבעצם מתכלל את כל הנושא של התכנית הלאומית ומתוך כך גם מסייע בנושא של שכחת ילדים ואני אשמח באמת שזה יהיה חלק מהכל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נקיים על כך דיון נפרד.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, באמת, גם לילי, להעביר בשמי לגננות תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה גם על השיח שהיה ותודה גם על זה שבסופו של דבר הייתה אמיתית של השטח והבנה של הצורך.

יפעת שאשא ביטון: סופר פה על תיאום עם ההורים, חשיבה משותפת איך מונעים את השכחה ומה האחריות של כל אחד מהצדדים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב, כמו שאמרה גלית, להשאיר את זה על סדר היום כחלק תכנית עבודה גם לקראת הקיץ.

יפעת שאשא ביטון: יש את כל המסיבות, פסח, עושים סדר, נכון?

יפעת שאשא ביטון: הזדמנות מצוינת להציף את זה מחדש ולנקות גם בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: ישראל דיגיטלית – נבקש מהם לקבל עדכון לגבי הסטאטוס של הוצאת הקול הקורא למערכות טכנולוגיות למערכת החינוך ולבקש להאיץ את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ממש רגע לפני הקיץ, אסור לדחות את זה.

יפעת שאשא ביטון: קרן, אתם גנים פרטיים, ארגון גנים פרטיים?

יפעת שאשא ביטון: איך אתם נקראים?

<קרן אוחנה איוס: איגוד הגנים הפרטיים בישראל.

יפעת שאשא ביטון: איגוד הגנים הפרטיים בישראל, גם תודה רבה על ההירתמות, על ההיערכות, על הרחבת הנושא של הבטיחות בכלל וכמובן נשמח גם להיות שותפים וגם להשאיר את זה על סדר היום.

יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יוצאים בקמפיין מדויק יותר להגדרתם, תוך הפקת לקחים מהקמפיין שהיה טוב כשלעצמו, נכון לאותו מומנטום שתפס אותנו בקיץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמח לקבל עדכון לכשהקמפיין יהיה מוכן, מבחינת ההתוויה שלו, מה הולך להיות בו ומה החידודים.

יפעת שאשא ביטון: המעונות המפוקחים – אנחנו מבקשים ממשרד העבודה והרווחה לשלוח לכל המעונות באופן פרטני.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מברכים על ההתגייסות ברמת ההסברה, אבל אנחנו דורשים שיהיה צעד נוסף ברמת ההתגייסות של הצוות כרשת ביטחון במניעת שכחת ילדים בקיץ הקרוב, עד שנסדיר את הנושא של מערכות טכנולוגיות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה יום טוב ורק בשורות טובות.