הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 25, 2017-01-16 13:00

מכלוף מיקי זוהר: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הוועדה לצדק חלוקתי ושוויון חברתי.

מכלוף מיקי זוהר: נושא הדיון היום: תמונת מצב שירותי הטיפול – בית חולים גריאטרי נווה שבא באר-שבע.

מכלוף מיקי זוהר: בפתיחת הדיון, אני מנצל את הבמה להודיע הודעה לתקשורת.

מכלוף מיקי זוהר: לאור האירועים האחרונים שפורסמו בכלי התקשורת השונים, לאחר שהוצגה לציבור הקלטה בה אני ויושב ראש הקואליציה מנהלים ויכוח סוער, אפילו אפשר להגדיר אותו לא מכובד בכל מה שקשור לתקציב המדינה.

מכלוף מיקי זוהר: אז הצד שלי בחלק הזה, כי מן הסתם בתקשורת משתדלים להציג צד אחד, לא תמיד מציגים את שני הצדדים.

מכלוף מיקי זוהר: הצד שלי בסיפור הזה הוא מאוד פשוט.

מכלוף מיקי זוהר: אני הגעתי לכנסת כנבחר הליכוד, והאג'נדות שאני מקדם הן אג'נדות ליכודיות.

מכלוף מיקי זוהר: כחבר כנסת אני פועל במסגרת הכנסת, במסגרת החקיקה והיכולת שלי לקדם את האג'נדה הליכודית, כפי שאני מאמין בה היא מתחלקת לשלוש.

מכלוף מיקי זוהר: האחד – חיזוק פריפריה במדינת ישראל שרוב מצביעי הליכוד מגיעים מהפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: השני - חיזוק היהדות, שחלק מרכזי מתומכי הליכוד באמת תומכים ברעיון היהודי והחיזוק של הרעיון הזה.

מכלוף מיקי זוהר: נושא ההתיישבות, שחלק גדול ממצביעי הליכוד כן מאמינים בחיזוק ההתיישבות במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: כשאני רוצה לקדם את האג'נדות האלה, אני פועל בכל הכלים העומדים לרשותי.

מכלוף מיקי זוהר: אחד מהכלים שנקרו לדרכי עקב ההתנהלות ארוכת שנים, זה לא שאני המצאתי אותה, זה כספים קואליציוניים.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא המצאתי את השיטה, היא שיטה קיימת, ואני משחק במשחק שמציבים לפניי.

מכלוף מיקי זוהר: לפניי הציבו משחק שיש בו גם כספים קואליציוניים.

מכלוף מיקי זוהר: התעקשתי על כמה שיותר כספים קואליציוניים שמיותר לציין שכולם ללא יוצא מן הכלל הופנו למקומות המאוד ברורים - פריפריה 21 מיליון שקל נגב-גליל.

מכלוף מיקי זוהר: חיזוק היהדות במדינה - 10 מיליון שקל.

מכלוף מיקי זוהר: חיזוק ההתיישבות - 4 מיליון שקל, ועזרה לגופים מוחלשים, כמו ילדים ונוער בסיכון בעיר לוד ושיקום אסיר בפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: כשאני הפניתי את התקציבים האלה, רציתי לייעד אותם לאג'נדה שלי, לאג'נדה של שולחיי לכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: לכן, מבלי כרגע להתייחס לאופי השיח שהיה שם שהוא היה לא מכובד, כי הוא נערך בשעה אחת בלילה ביני לבין יושב ראש הקואליציה בחדר סגור מבלי שהעניין היה צריך לצאת.

מכלוף מיקי זוהר: גם אני שלפעמים אני נמצא בבית, ואני לפחות פעם בחודש רב עם אשתי, אז היא צועקת עליי, ואני לפעמים צועק עליה בחזרה, ויש כעסים, אבל אף אחד לא מנבל את הפה, ואף אחד לא מוציא את הכביסה המלוכלכת החוצה.

מכלוף מיקי זוהר: וזה שהקליט את הקלטת, ושהקליט את השיחה ומסר לכלי התקשורת, הוא זה שצריך לתת את הדין.

מכלוף מיקי זוהר: הוא זה שצריך לתת את ההסברים, וכולנו יודעים טוב מאוד מי זה.

מכלוף מיקי זוהר: אמרתי את זה, ואני אחזור על זה, זה חבר הכנסת אורן חזן.

מכלוף מיקי זוהר: מהרגע שהוא עשה את זה, הוא צריך לתת את ההסברים לליכוד, למה הוא חושף שיחות לא מכובדות שגם הן קורות למעשה בכנסת, וזה לא הפעם הראשונה ולא הפעם האחרונה שזה מתחולל בכנסת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אני בא ואומר, על השיחה ועל אופי השיחה חד-משמעי אני לא גאה, זו לא שיחה יפה, וזו לא שיחה טובה.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, לא הייתי מעז להגיד אותה אם הייתי מול טלוויזיה, מול כלי תקשורת.

מכלוף מיקי זוהר: כשאני מדבר בחדר סגור עם אדם ומגיע לרזולוציות שגם נאמרו בשני הצדדים דברים, זה לא רק אני אמרתי, אף אחד לא חשב שזה יעבור לתקשורת.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אם זה עבר לתקשורת, אז צריך להסביר מה תוכן השיחה, ומה המהות שלה – לקדם אג'נדה שציבור שולחיי שלחו אותי אל הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: זה מה שרציתי לומר.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו אפשר להתחיל את הדיון, וככה, מה שנקרא, פרקתי את אשר על ליבי.

מכלוף מיקי זוהר: כמו שאתם יודעים, אתם חברי הוועדה, כשאני רוצה משהו, אני גם יודע להשיג אותו ויודע לצעוק.

מכלוף מיקי זוהר: זה אומר שלפחות באיפיונים הפוליטיים פרלמנטריים שלי יש חבר כנסת לוחמני, לא אחד שבא ככה להיות נחמד כל הזמן.

מכלוף מיקי זוהר: לגבי אופי הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: היה לנו דיון קודם לגבי בית חולים סורוקה שהשליך על קופת חולים כללית.

מכלוף מיקי זוהר: היה דיון מאוד קשה, מאוד רציני, שבסופו של דבר גם הוביל למצב בו הייתה גברת מאוד מרגשת, היא נמצאת גם כן היום, מיה, שאמרה דברים שבאמת ריגשו את הוועדה, כל החברים בה, כולל אותי, היושב ראש.

מכלוף מיקי זוהר: לא ראינו לנכון שדבר כזה פשוט יישמע ויישכח.

מכלוף מיקי זוהר: החלטנו לאור הדברים, שדברים מן הסוג הזה חייבים לקבל בדיקה מעמיקה, כדי שנדע מה קורה שם.

מכלוף מיקי זוהר: בסוף החבר'ה, הציבור המבוגר שלנו שמזדקן, חייב לקבל את הכבוד הכי ראוי שניתן, כאלה אנשים שהם חלק בלתי נפרד שתרמו כל כך הרבה למדינה הם היסודות של המדינה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: אלה אנשים שבעצם כל המדינה הזאת מושתתת על היסודות שהם בנו.

מכלוף מיקי זוהר: אם אנחנו נזניח אותם, מוטב לנו לסגור את המדינה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אני ביקשתי לעורר את הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: אני חייב לומר שאני שמחתי לשמוע שכבר, תוך כדי ההודעה על הדיון, משרד הבריאות שלח ביקורת פתע למקום, ותיכף אנחנו נדבר גם על הממצאים שלה שהם לא טובים.

מכלוף מיקי זוהר: התהליך כבר מתחיל לקראת המטרה שהיא אחת – שהמקום הזה יהיה מכובד ומכבד כלפי האנשים שמתאשפזים בו - זו מהות הדיון.

מכלוף מיקי זוהר: לפני שאאפשר לחברי הכנסת לומר את הדברים החשובים, אני מבקש קודם כל לשמוע את המשרד.

מכלוף מיקי זוהר: נשמע מה מסקנות המשרד לאור הביקורת שהתבצעה שם.

מכלוף מיקי זוהר: מעבר לזה, נעבור גם לאנשים שרוצים להלין או לשבח את המקום, זה גם בסדר.

מכלוף מיקי זוהר: משם אנחנו ננסה להתקדם כמובן לגבי המסקנות.

מכלוף מיקי זוהר: נתחיל ממשרד הבריאות, ד"ר אהרון כהן, ראש אגף גריאטריה.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

<אהרון כהן: שלום לכולם, ברכות על האמירות שלך על החשיבות של דור הקשישים במדינה שהולך וגדל.

<אהרון כהן: אכן, היינו אתמול בנווה שבא בבאר-שבע, אחד מ-340 בתי חולים גריאטריים שהאגף שלי מבקר.

<אהרון כהן: נווה שבא באר שבע הוא אחד מארבע בתי החולים הגריאטריים של הרשת נווה שבא, שנתיים בבאר-שבע, אחד באשדוד, ואחד בלוד.

<אהרון כהן: המוסד שאנחנו מדברים עליו היום הוא ייחודי בזה שברשת הוא היחיד שמאשפז מטופלים מטעם קופות החולים, כל ארבעת הקופות, במה שנקרא גריאטריה פעילה.

<אהרון כהן: אחד מהם זה סיעוד מורכב.

<אהרון כהן: ביקרנו בארבעה המוסדות בחצי השנה האחרונה.

<אהרון כהן: לפני שבועיים הייתה כניסה, לא של בקרה, אלא של בדיקה מהלשכה בגלל התפרצות וירוס בתוך המחלקות בנווה שבא באר-שבע.

<אהרון כהן: אבל הבקרה האחרונה שלנו הייתה באוגוסט, ועוד פעם אתמול בבוקר לאור הדיון שמתנהל היום.

<אהרון כהן: אנחנו ראינו שם תנאים פיזיים ירודים, תחזוקה ירודה, בעיקר במחלקות הפעילות שבמימון קופות החולים.

<אהרון כהן: יש גם מחלקות כרוניות שאנחנו, משרד הבריאות, מממנים, והם ברמה הרבה יותר טובה.

מכלוף מיקי זוהר: האם הטענות שאתה טוען, זה בעצם איפה שהדבר בסמכות קופת החולים הרמה ירודה, ואיפה שהדבר בסמכות משרד הבריאות הרמה יותר טובה?

<אהרון כהן: הסמכות המימונית.

<אהרון כהן: הסמכות השלטונית זו הבקרה של משרד הבריאות.

<אהרון כהן: מה שלא יהיה, אנחנו המפקחים שם, מה שקורה שהמימון הוא שונה – המימון של משרד הבריאות הוא מימון אחד.

<אהרון כהן: מחיר ידוע לכולם שהולך במכרז ארצי.

<אהרון כהן: המימון של קופת חולים הוא משא-ומתן בין הקופה לבין המוסד.

<אהרון כהן: אנחנו יודעים שבתחום הזה יש כשל שוק שכבר אמרנו אותו מספר פעמים.

<אהרון כהן: בתי החולים הגריאטריים חלשים מול הקופות, והקופות מצליחות לקבל הנחות לפעמים של 30% ו-40% מתחת למחיר שאנחנו חושבים שהמוסד היה צריך לקבל.

<אהרון כהן: כך שקשה מאוד במחלקות האלה לענות לרמה שאנחנו דורשים, אמנם יש מוסדות שכן בגריאטריה פעילה ששייכים לקופת חולים כללית, שייכים למדינה.

<מיכאל ביטון: אני רוצה לשאול אותך שאלת הבהרה.

<מיכאל ביטון: מטופל מגיע למוסד הזה, הוא יכול להיות מופנה על-ידי כללית, או על-ידי משרד הבריאות בהפניה ישירה.

<מיכאל ביטון: מי קובע האם מטופל יגיע דרך כללית ובמימון חסר ובשירות שהוא לפי התיאור שלך פחות טוב.

<מיכאל ביטון: לעומת מטופל שמגיע בחסות ממונית מלאה של משרד הבריאות וזוכה לטיפול טוב יותר?

<אהרון כהן: זה תלוי אך ורק במצב הרפואי שלו.

<אהרון כהן: חולה אחד יכול להגיע לסוג מחלקה אחד, אם זה שיקום, זה במימון הקופות, אם זה סיעוד מורכב זה במימון הקופות, אם זה סיעודי, זה במימון משרד הבריאות או פרטי.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, כל החולים הסיעודיים המורכבים הם נתונים לחסדי קופות החולים.

<אהרון כהן: מבחינת המימון.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה מגדיר את איכות הטיפול.

<חיים עופר: אני מאגף תקציבים של משרד הבריאות.

<חיים עופר: אני רק אעשה איזושהו חידוד.

<חיים עופר: המחוקק הפריד בין התוספת השנייה לחוק ביטוח בריאות ממלכתי לחוק - - - השלישית, וזה בעצם הגורם המבטח או הגורם המממן.

<חיים עופר: אשפוז סיעודי ממושך זה באחריות משרד הבריאות, וזה נמצא בתוספת השלישית.

<חיים עופר: מה שד"ר כהן ציין, שזה סיעודי מורכב נמצא בתוספת השנייה.

<חיים עופר: הגורם המבטח והמממן הוא קופת חולים, הסמכות הרגולטורית על כלל השירותים של משרד הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נפנה את טענותינו למשרד הבריאות על זה שבית-חולים כזה ממשיך להתקיים במתכונת שהוא מתקיים.

מכלוף מיקי זוהר: הבנתי.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני, תמשיך.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

<אהרון כהן: מה שנמצא בנווה שבא, כמו שהיה באוגוסט - הטיפול הסיעודי רפואי הוא בהחלט סביר.

<אהרון כהן: החולים שם מקבלים טיפול מותאם למצב שלהם.

<אהרון כהן: אנחנו בדקנו את התלונה אחרי שיצרנו קשר עם הבת אתמול בבוקר, בדקנו את התמונה.

<אהרון כהן: אנחנו מצאנו שהאימא טופלה באופן סדיר ומקצועי על-ידי כל הגורמים שנמצאים שם.

<אהרון כהן: היא בילתה שם תשעה חודשים של טיפולים.

מכלוף מיקי זוהר: ספר לנו על המצב התחזוקתי.

<אהרון כהן: המצב התחזוקתי היה שהריהוט היה ישן.

מכלוף מיקי זוהר: היה או שהוא עדיין ישן?

<אהרון כהן: עדיין ישן, לא מתוחזק טוב.

<אהרון כהן: הערנו את זה.

מכלוף מיקי זוהר: כמה זמן לוקח מהרגע שאדם נפטר עד שהגופה שלו מפונית מהמסדרון, לפני שהוא מעלה ריח?

<אהרון כהן: תלוי בטמפרטורה מסביב.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, הם מתחשבים בטמפרטורה, לא בנסיבות של הנפטר.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו גרים בנגב.

איילת נחמיאס ורבין: התשובה מזעזעת בכל מקרה.

<אהרון כהן: שאלת שאלה רפואית, וזו התשובה המדעית.

מכלוף מיקי זוהר: כן, אבל במצב בשטח לפי מה שאנחנו קיבלנו כאינפורמציה, יש גופות של נפטרים שלא מפונות בזמן, הן מעלות ריח, כי טיבה של גופה להירקב, ובסוף כל שאר האנשים בעצם צריכים להחליט או להיות בסיטואציה המריחה הלא נעים הזה, אולי להצטרף לגופה כעוד גופה.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, זה מין כזה אופציות שאנחנו נותנים להם.

<אהרון כהן: יש נוהל מאוד ברור של פינוי גופה.

מכלוף מיקי זוהר: שלוקח זמן - הוא תקין שם?

מכלוף מיקי זוהר: הוא מיושם באופן תקין שם?

<אהרון כהן: אני לא בדקתי את התלונה הספציפית הזאת.

<אהרון כהן: אני לא יודע, אבל אני אשמח לבדוק.

איילת נחמיאס ורבין: אבל ד"ר אתה מבין, שברגע שאתה ענית שזה תלוי בטמפרטורה, הרי מקל וחומר – אני מצטערת, אני פשוט תקועה בתשובה, זה אומר שסביר להניח שלא מפנים אותה על-פי הנוהל, כי הרי בסוף גופה - זה קשור לטמפרטורה מתי מפנים אותה, כאילו מתי מתחילה להרקיב?

<אהרון כהן: - - - הגופה עוברת לבית חולים סורוקה, יש חדר קירור.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אני מתארת לעצמי, תוך כמה זמן?

<חיים ראובני: - - - תוך שעות ספורות.

מכלוף מיקי זוהר: אצלכם אין חדר קירור?

<חיים ראובני: לא, אין צורך, וגם לא נדרשנו לחדר קירור.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מישהו עושה משהו עם הריח?

<חיים ראובני: קצת איבדתם כיוון.

מכלוף מיקי זוהר: חבר'ה, אני אגיד לכם משהו, אנחנו לא איבדנו כיוון.

מכלוף מיקי זוהר: כל מה שמתבצע פה בדיון וכל סוגיה שעולה, היא עולה לאור טענות שקיבלנו.

מכלוף מיקי זוהר: האמן לי שאנחנו לא שולפים את הדברים מן המותן, וכל דבר וכל סוגיה נבחנה לפני שהיא עלתה פה בדיון.

מכלוף מיקי זוהר: הדבר האחד הוא פשוט, אתם מחזיקים קהל שבוי של אנשים שאין להם ברירה, ותודעת השירות שלכם ירודה מאוד מהסיבה שאתם תקבלו את הלקוח בין כה וכה, וההיקפים החודשיים שיש לכם מבחינת ההכנסה לא ייפגעו, גם אם תתנו שירות פחות טוב.

מכלוף מיקי זוהר: האדם המבוגר, גם אם הוא לא יוכל לדבר, או כן יוכל לדבר זה לא משנה.

<חיים ראובני: העלית תיזה שגויה.

<חיים ראובני: הסיבה שאני אומר את זה, אנחנו גם מוכנים לסגור את המחלקה הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נברר אותה.

מכלוף מיקי זוהר: יכול להיות שתסגרו אותה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה על ההתנדבות לסגור את המחלקה כשבדרום אין חלופות סיעודיות כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה על ההתנדבות.

מכלוף מיקי זוהר: כן, אמרו לי כאן עכשיו, שאתם מגדירים את עצמכם כתחנה אחרונה.

<ציפורה חלפון: חבר הכנסת מיקי, אני חייבת להגיד משהו, ואחר-כך אני אספר את הסיפור שלי.

<ציפורה חלפון: שמי ציפורה, גרה בבאר שבע, אבי דוד היה בנווה שבא בערך לפני שבועיים וחצי.

<ציפורה חלפון: אבי קטוע רגל, חולה דיאליזה, חולה סכרת, עיוור, הוא היה במחלקה סיעודי מורכב.

<ציפורה חלפון: הוא הגיע לשם בעקבות כריתה של מעי דק, וכשלא יכלו לטפל בו כבר בבית הוא הגיע לטיטול והוא הגיע לשם.

<ציפורה חלפון: אני קודם אתייחס למה שאתה אמרת.

<ציפורה חלפון: אני פשוט מתביישת לשמוע שאתה אומר שזה טיפול סביר.

<ציפורה חלפון: זה בן-אדם שנתן את כל החיים שלו למדינה - שכל אח.

<ציפורה חלפון: היה תורם הזהב של מד"א.

<ציפורה חלפון: כל החיים שלו גידל לתפארת במדינת ישראל, והוא אמור לקבל טיפול סביר תסביר לי?

<ציפורה חלפון: איך יכול להיות דבר כזה?

מכלוף מיקי זוהר: מינוח סביר, הוא מינוח כאילו מקובל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא רוצים טיפול סביר, אנחנו רוצים טיפול מצוין.

<ציפורה חלפון: אני לא יודעת מה השם שלך, אבל אני מניחה שאתה מנווה שבא, אנחנו לא הספקנו להכיר.

<חיים ראובני: אני חיים ראובני.

<ציפורה חלפון: אהלן, נעים מאוד, ציפורה.

מכלוף מיקי זוהר: מה תפקידך, אדוני, מנכ"ל החברה?

<חיים ראובני: אני מנהל רפואי.

<ציפורה חלפון: אני הגעתי לשם עם אבא שלי.

<ציפורה חלפון: אחרי כמה ימים שאבא שלי שהה שם, אני חושבת שזה היה שבוע, הוא היה אמור להתחיל טיפולי דיאליזה.

<ציפורה חלפון: ביום הראשון כאשר שלחו אותו לטיפול דיאליזה, שלחו אותו באמבולנס, בשעה ארבע בצהריים, הבן-אדם הזה נשאר עד השעה אחת עשרה וחצי בלילה בחוץ - בן אדם עיוור, קטוע רגליים.

<ציפורה חלפון: הוא היה שוכב באמבולנס, ומשם שמו אותו בפתח של המחלקה של הדיאליזה והשאירו אותו שם.

<ציפורה חלפון: כשהתקשרתי למחלקה לשאול למה אבא שלי לא נכנס, אמרו לי, שלחו אותו בלי ניירת.

<ציפורה חלפון: כשפניתי אליהם, הם אמרו לי שבית-החולים סורוקה אשם שהוא מטופל חדש.

<ציפורה חלפון: אותו ערב הגעתי לאבא שלי, הדלקנו נרות חנוכה בשעה שתים עשרה בלילה – את יכולה לשאול את השומר.

<ציפורה חלפון: נתתי לו לישון, חזרתי בבוקר בשעה שמונה.

<ציפורה חלפון: הביקור מתחיל בעשר, הגעתי בשמונה.

<ציפורה חלפון: מצאתי את אבא שלי, עיוור, בוכה, מביט בחלון, והדמעות שלו זולגות – הוא אומר, תיקחי אותי מכאן, תני לי למות בבית, אל תשאירי אותי כאן.

<ציפורה חלפון: שאלתי אותו, אבא מה קרה?

<ציפורה חלפון: כל הלילה מהטיפול של הדיאליזה הגוף שלי בער.

<ציפורה חלפון: האחות נכנסה לחדר, והוא אמר לה, אני מתחנן בפנייך תכבי את המזגן, המזגן היה על חום.

<ציפורה חלפון: והיא אמרה לו, אתה תסתום את הפה כי אתה לא המטופל היחיד פה.

<ציפורה חלפון: אבא שלי בן-אדם דתי מאוד, נאלץ לפשוט את הבגדים, ולשכב על המיטה כשהוא עירום – את יודעת מה זה בשביל בן-אדם בן 75 לשבת עירום כשהוא בן-אדם דתי שכל החיים שלו שמר על צניעות?

<ציפורה חלפון: אני רואה את אבא שלי יושב בכיסא ובוכה, ואני שואלת אותו, אבא, מה קרה?

<ציפורה חלפון: הוא אומר לי, אני לא יכול לשבת, פצעי הלחץ.

<ציפורה חלפון: יש לו פצע לחץ, סליחה מכבודכם מהעכוז ועד למעלה, והיא אומרת לי, האחות האחראית שאבא שלי יישב בכיסא מהשעה שמונה עד שתים עשרה בצהריים כי אלו ההוראות, למרות שהיא ראתה אותו בוכה וצורח מכאבים.

<ציפורה חלפון: אז היא אומרת לי, אם את רוצה, תרימי אותו את – איך אני יכולה להרים את אבא שלי למיטה, בן-אדם מנוון, כולו כבד, אני לא יכולה להרים אותו.

<ציפורה חלפון: ואז היא אמרה לי, את רוצה שאבא שלך יישב בכיסא, את תחתמי שאבא שלך שוכב במיטה כל הטיפול שלו.

<ציפורה חלפון: חבר הכנסת מיקי זוהר, סליחה, וכשהם אומרים עכשיו שזה בלית ברירה.

<ציפורה חלפון: כשאני באתי, התפללתי לבורא עולם שייקחו אותו לסורוקה.

<ציפורה חלפון: פניתי לדוידסון, פניתי לכל מי שאפשר, כולם אמרו לי שהוא סיעודי מורכב, ואין אפשרות.

<ציפורה חלפון: הלכתי לגני עומר, אמרו לי שהוא בכללית, ואם אני רוצה, אז אני צריכה לשלם סכום אסטרונומי

מכלוף מיקי זוהר: ברור.

מכלוף מיקי זוהר: את לקוח שבוי.

<ציפורה חלפון: אני רוצה לחדד משהו.

<ציפורה חלפון: כשאני פניתי לאחות וביקשתי את הטלפון של מנכ"ל נווה שבא, היא לא רצתה לתת לי.

<ציפורה חלפון: אני הגעתי אליו בערב שישי בשעה שתים עשרה בלילה לאחר שהפעלתי קשרים במשרד הבריאות.

<ציפורה חלפון: ומה שנאמר לי למחרת, יש לך בעיה, אם את רוצה, תיקחי את אבא שלך הביתה, אל תשאירי אותו פה – זאת התשובה שקיבלתי.

מכלוף מיקי זוהר: אתה אומר המנהל הרפואי.

מכלוף מיקי זוהר: אתה יכול לספר לנו על האירוע של ההתאבדות של גבר בן 65 שקפץ אל מותו, מה אירע שם?

מכלוף מיקי זוהר: מה הנסיבות?

מכלוף מיקי זוהר: היו לו נטיות אובדניות, או שזה כתוצאה מהטיפול הלקוי, יש חקירת משטרה?

<אינה קגנוביץ: אני מנהלת טיפולית של המקום.

<אינה קגנוביץ: אני אחות מוסמכת במקצוע, עם המון שנים של עבודה בסורוקה בתור אחות, זאת אומרת, עם ניסיון.

<אינה קגנוביץ: אני יכולה לספר לכם על האירוע.

<אינה קגנוביץ: זה גבר בן 65, ערירי, ללא שום משפחה, ללא אף אחד.

<אינה קגנוביץ: המטופל הזה הגיע אלינו לאחר שהופנה לאחת המחלקות בסורוקה.

<אינה קגנוביץ: מטופל שהיה תחת שמירה צמודה בסורוקה.

<אינה קגנוביץ: כאשר קיבלנו את התיק שלו, ובעצם פנינו ואמרנו, מטופל תחת שמירה צמודה, אנחנו לא מורשים לקבל מטופלים כאלה, אין לנו גם אמצעים.

<אינה קגנוביץ: אמרו לנו, אין שום בעיה, אנחנו נארגן ייעוץ פסיכיאטרי ונבטל את השמירה.

<אינה קגנוביץ: ייעוץ פסיכיאטרי כידוע זו סמכות בשבילנו.

<אינה קגנוביץ: ברגע שהוא בודק אותו ומתרשם שאין איזושהי אובדנות, או איזושהי סכנה למטופל ולסובבים אותו, אנחנו יכולים לקבל מטופלים כאלה.

<אינה קגנוביץ: קיבלנו את המטופל הזה, שעד דקה לפני שהוא יצא מסורוקה היה תחת שמירה.

<אינה קגנוביץ: אצלנו אין כידוע, כמו שאמרתי, כעבור כמה שעות המטופל החליט ליטול את חייו.

<אינה קגנוביץ: הוא היה מספר שעות במוסד.

מכלוף מיקי זוהר: החליט.

<אינה קגנוביץ: היה ייעוץ פסיכיאטרי שנתן אישור - - -

מכלוף מיקי זוהר: מזל באמת שבשעות האלה הספקתם עוד לדבר אתו.

מכלוף מיקי זוהר: להגן עליו לא הצלחתם, אבל לדבר אתו לפחות הצלחתם.

טלב אבו עראר: שם אין דין ואין דיין.

מכלוף מיקי זוהר: אני יודע.

מכלוף מיקי זוהר: חכה, הדיון הזה יביא לתוצאות מאוד חשובות.

מכלוף מיקי זוהר: משרד הבריאות מתרשם מן הדברים, או שככה מרגיש בדיון - - -

<מיכל ברמי: סביר.

מכלוף מיקי זוהר: סביר.

<אהרון כהן: אתמול במוסד גם שאלנו את המשפחות המאושפזים על שביעות רצון שלהם.

<אהרון כהן: התשובות שקיבלנו תשובות טובות, חיוביות.

<ציפורה חלפון: אני לא יודעת מאיפה אתה מביא את הנתונים האלה.

מכלוף מיקי זוהר: השאלה היא איך זה היה, בביקורת הפתע?

<אהרון כהן: ביקורת פתע.

מכלוף מיקי זוהר: נכנסתם לכל חדר?

<אהרון כהן: נכנסנו.

מכלוף מיקי זוהר: מי היה בחדר כששאלתם את המטופלים?

<אהרון כהן: בכמה חדרים.

מכלוף מיקי זוהר: היו גם הצוות הרפואי, או רק אתם הייתם לבד?

<אהרון כהן: אני לא הייתי שם.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא רואה חולה שליד הצוות הרפואי יעז להגיד מלה רעה על הצוות הרפואי.

מכלוף מיקי זוהר: כי אם הוא יעז להגיד מלה רעה אחר כך גם לא יחליפו לו טיטול שלושה ימים.

<ציפורה חלפון: אין להם ברירה, הם נתונים לחסדים של המקום הזה.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני, אני לא רוצה לשמוע.

<אהרון כהן: אנחנו מקבלים - - -

מכלוף מיקי זוהר: אדוני לא רוצה לשמוע.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר לך, אני לא רוצה לשמוע.

<אהרון כהן: מהמקום הזה לא קיבלנו יותר ממקום אחר.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא רוצה לשמוע.

<חלי קיין: אפשר בבקשה להגיד מספר דברים.

<חלי קיין: אני חלי קיין, אני מנהלת את השרות לעבודה סוציאלית בנווה שבא, כבר כמעט שלוש שנים.

<חלי קיין: אני שבע שנים במקצוע עבודה סוציאלית עם ותק.

<חלי קיין: חשוב לי לומר מספר דברים.

<חלי קיין: קודם כל, הדברים שאני שומעת פה באמת קשים לי.

<חלי קיין: אני יכולה להגיד שהשרות הסוציאלי מלווה ברמה הרגשית - אני אתן דוגמאות ועדויות שהבאתי.

<חלי קיין: אנחנו כל דייר וכל משפחה נותנים את תשומת הלב העמוקה ביותר שאפשר.

איילת נחמיאס ורבין: איפה האנשים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: הם היו צריכים להיות פה.

<חלי קיין: בנוגע לפטירות.

<חלי קיין: זה מספר שעות בודדות עד שבן-אדם - - -

<ציפורה חלפון: סליחה, היא עובדת אצלכם.

<מיה אקרמן: אני מעולם לא פגשתי בך.

<חלי קיין: אני מנהלת את השרות לעבודה סוציאלית - - -

<מיה אקרמן: ההדרכה שלך, תסלחי לי, מתחת לכל ביקורת, כי אני לא קיבלתי מענה ראוי.

<חלי קיין: בכל מקרה, רציתי לומר מספר דברים על הפטירות.

<חלי קיין: אנחנו השרות הסוציאלי מטפל באופן מידי כשיש פטירות של עריריים כשיש לנו נוהל מאוד מסודר, שזה כמה שעות, ובוודאי כשיש פטירה של בן-אדם ויש לו משפחה, גם אנחנו מעורבים בזה ודואגים שלוקחים את הגופה באותו יום.

<חלי קיין: זה בנוגע לפטירות, ומאוד חורה לי לשמוע מה שנאמר פה.

<חלי קיין: בנוסף, השרות הסוציאלי מספק למחלקת סיעוד מורכב ליווי רוחני שאנחנו היחידים בדרום ששוכרים במשכורת מלאה מלווה רוחנית שמגיעה לתת מענה רגשי, ויש לי כאן את כל השיחות שהיא ערכה עם כל מטופל ומטופל, ושאנחנו כמובן ממליצים כחלק מטיפול - - - יש לנו מתנדבים.

<חלי קיין: ושוב, יש לי עדויות שהם מתנדבים של חונכות אישית, חונכות קבוצתית, מסע ישראלי, חיילים, הכול כמובן בליווי של השרות הסוציאלי.

<חלי קיין: קבוצות העצמה שאנחנו עושים - - -

<מיה אקרמן: איפה הם?

<מיה אקרמן: - תשעה חודשים אמא שלי הייתה כאן, מעולם לא הוצע לה מתנדב.

<חלי קיין: אנחנו עושים קבוצות בתוך המחלקה הזאת, וכמובן ובמידה שיש תלונות, ואני רוצה להגיד לכם, שאלינו לשרות יש לנו קשר מאוד מיוחד עם הדיירים.

<חלי קיין: אילנה גם ספציפית, אני הכרתי אותה וניהלתי איתה כמה שיחות אישיות.

<חלי קיין: אין מצב שדייר שלא מרוצה, או משפחה לא באה אליי אישית למשרד שלי שנמצא בקומה שלישית לספר לי - - -

איילת נחמיאס ורבין: אם הם יודעים שאת שם.

איילת נחמיאס ורבין: אני עוקבת אחרי הסיפור - - -

<חלי קיין: אני שם כל יום משרה מלאה.

<ציפורה חלפון: למה כאשר ביקשתי את השם של מי שאחראי לא רצו לתת לי.

<ציפורה חלפון: אינה היחידה שדיברה איתי אחר כך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מצטערת, אבל אני חברת כנסת - - - היחידה שיש לנו.

<חלי קיין: לסכם את דבריי - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך, שלא יעלה על הדעת, תקשיבי שנייה, לא, לא לסכם את דברייך, סליחה, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: כי אני כן יש לי הערכה לעובדים סוציאליים.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו אני אומר את זה, אני חושבת שאתם מתוגמלים פחות מדיי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לך שאני הלכתי אחרי העדות המאוד קשה של מיה אקרמן, בשבוע שעבר, כולנו – אני יכולה להעיד גם על חברי מיקי זוהר, וגם עליי, הלכנו עם העדות הזאת הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: הלכנו והתחלנו לבדוק, והתחלנו לשמוע דברים שמהם עלתה תמונה מזעזעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת, עם כל הכבוד, שאם אמא שלה הייתה מאושפזת שם תשעה חודשים בסיעודי מורכב, ואני, לצערי, יודעת מה זה סיעודי מורכב, אם את לא הצלחת להגיע אליה, כמי שמנהלת את השרות הסוציאלי, אז עם כל הכבוד, לך יש בעיה לא לה.

איילת נחמיאס ורבין: היא הייתה צריכה לדעת שאת שם.

איילת נחמיאס ורבין: אם היא לא יודעת שיש קבוצות תמיכה, הבעיה היא שלך, הבעיה היא לא שלה.

איילת נחמיאס ורבין: היא המטופלת והיא צריכה לקבל שרות.

<חלי קיין: התפנה מקום בנאות השרון, הצענו את זה למיה, ומיה סירבה - - -

<מיה אקרמן: הצעתם מקום ברעננה אל תשקרי - - -

<חלי קיין: בתאריך של ה-16 לאוקטובר, העובדת הסוציאלית הציעה למיה להעביר אותה מקום, והיא אמרה, לא, אני מעוניינת שהיא תישאר אצלכם – אם הטיפול כל כך נורא מדוע בחרת בזו?

<מיה אקרמן: שקר.

איילת נחמיאס ורבין: איך זה קורה שבן-אדם מציעים למישהי שגרה באור הנר מציעים לה לעבור לרעננה שלא תוכל לטפל באמא שלה יש לה בעיה.

<מיה אקרמן: אמא שלי בתעודת זהות תושבת גני תקווה, ובתעודת הזהות אני העברתי אותה לדרום, תבדקי את הפרטים המדויקים.

<מיה אקרמן: נכון, היא תושבת גני תקווה, היא יכלה לזכות לטיפול ראוי.

מכלוף מיקי זוהר: אני מבקש לא להפריע.

מכלוף מיקי זוהר: חברי הכנסת רוצים להתייחס.

<חלי קיין: יש לנו עדות, זאת, באמת מרים, אמא הייתה אצלנו מספר שנים, ברגע שהאם נפטרה היא החליטה להישאר אצלנו כעובדת במחלקת סיעוד מורכב.

מכלוף מיקי זוהר: את עובדת שם?

מכלוף מיקי זוהר: אז את לא יכולה לתת עדות כי זו עדות מוטית.

מכלוף מיקי זוהר: מר שדמי לא הגיע, המנכ"ל, אני מניח שיש לו סיבה, בעצם אני יודע.

מכלוף מיקי זוהר: הוא הגדיר את המקום הזה "תחנה אחרונה", כדבריו, אני מצטט אותו.

מכלוף מיקי זוהר: גם היטלר הגדיר את אושוויץ תחנה אחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, מיקי, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: לא, אני יודע מה אני אומר.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד מה שאני רוצה.

מכלוף מיקי זוהר: אני היושב ראש.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד מה שאני רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, יש לך הרבה פריבילגיות, אבל אתה יכול לא להיתלות בדברים האלה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד מה שאני רוצה.

מכלוף מיקי זוהר: לכו ללשכת האתיקה.

מכלוף מיקי זוהר: לכו לוועדת האתיקה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול לא להיתלות בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מיקי, גם אם אנחנו מסכימים, אתה יכול לא להתלות בדבר כזה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להגיד את זה, ואף אחד לא יגיד לי מה לומר.

מכלוף מיקי זוהר: ההגדרה של המקום הזה כ"תחנה אחרונה", מרגיזה אותי מאוד, כי בעצם מסתכלים על האנשים האלה כמי שהולכים אל מותם בין כה וכה, ובאיזושהי תפיסה ייתכן, ואני מקווה שזה לא המצב, וטוב שכה שיותר מוקדם.

מכלוף מיקי זוהר: ואני לא מקבל את האמירה הזאת, והאמירה הזאת מקוממת אותי בדיוק כמו האמירה של היטלר, אותו דבר - ככה אני רואה את הדברים.

מכלוף מיקי זוהר: כי לפגוע באנשים מבוגרים ולתת להם יחס משפיל ולא מכבד זה דבר הכי חמור בעיניי, אין יותר חמור, כי הם חסרי ישע.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להביע את מורת רוחי, ואני הולך למקום הכי קיצוני שיש, ואני לא סתם אומר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר את זה בכוונה קיצוני וחמור כי זה פשוט מטריף אותי לחשוב שיש אנשים מבוגרים, חסרי אונים, באמת מסכנים, שלא עוול בכפם, אין מה לעשות, התבגרו, כך רצה העולם, כך רצה הקב"ה, מקבלים יחס כזה מכפיר כי הם חסרי אונים והם לקוח שבוי.

מכלוף מיקי זוהר: לא יעלה על הדעת - ואם משרד הבריאות לא ייתן על זה את הדין, אנחנו נביא אתכם פעמיים בשבוע, שלוש פעמים בשבוע, עד שתתנו את ההסברים, עד שהמקום הזה ייסגר, או שתתחלף ההנהלה שלו.

מכלוף מיקי זוהר: לא יעלה על הדעת שזה המצב.

מכלוף מיקי זוהר: כן, אני יודע שבפריפריה אנחנו מקופחים באופן סיסטמתי, זה אני יודע, אני גם בא משם, בשביל זה גם הקמנו את הוועדה הזאת – צדק חלוקתי ושוויון חברתי.

מכלוף מיקי זוהר: אבל בואו וננסה לחרוג ממנהגנו ולתת למבוגרים בדרום גם איזשהו כמה שנים טובות לפני שהם הולכים לעולמם.

מכלוף מיקי זוהר: כמה שנים של שמחה, של חיוך – אין דבר חשוב מזה.

מכלוף מיקי זוהר: ולכן, אני אומר לכם, המקום הזה, בהתאם לנתונים שהונחו בפניי ובפניי הוועדה, ובהתאם לנתונים שמועלים פה היום בדיון הוא מקום רע שצריך לתקן אותו מהיסוד.

מכלוף מיקי זוהר: חברי הכנסת, חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב ראש, קודם כל אני רוצה לברך את הנוכחים כאן, ואני רוצה לברך גם את ראש העיר ירוחם שאנחנו רואים אותו באופן קבוע מגיע כי אכפת לו.

אכרם חסון: אני כחבר קבוע בוועדה גם הייתי בדיון הקודם, ואני רוצה להגיד לכם שאני מאמין אחרי ששמעתי כל כך הרבה אנשים שהמוסד הזה מתנהל בצורה לא תקינה, לא אחראית, וצריך ועדת חקיקה כדי לבדוק את כל הנתונים ונבדוק את האמת.

אכרם חסון: מצד שני, אני בן מיעוטים, אצלי נושא ההורים זה ערך עליון.

אכרם חסון: אני רואה שבחברה הישראלית כבר נושא החמלה, הכבוד והאחריות נעלמו כאילו שאנחנו עושים טובה לאדם שכזה שבא באחרית חייו לכבד אותו, להעריך אותו, או להנעים את שהייתו האחרונה כדי שבאמת יישאר לו טעם טוב מהחיים, כי האנשים האלה בנו את המדינה, והאנשים האלה עבדו מאוד קשה, יותר קשה מאתנו, עבדו כדי באמת שהמדינה הזאת תהיה חזקה ותתקדם.

אכרם חסון: לצערי הרב, אנחנו במקום לחזק את גיל הזהב, אנחנו הופכים את גיל הזהב לגיל של זבל, תסלחו לי, של הרגשה "זיפט" מה שנקרא בשפת רחוב.

אכרם חסון: כאשר שמעתי את הרופא המכובד אומר שהבדיקה שעשו הייתה כאילו שהשרות שמקבלים מטעם הקופות היא ירודה, אבל מטעם משרד הבריאות היא יותר טובה, יותר טובה למה?

אכרם חסון: הרי יכול להיות שגם הרמה של משרד הבריאות לא שווה לרמה סבירה ולא אחראית.

אכרם חסון: אם למשרד הבריאות יש כל כך הרבה תלונות, לא מחכה מאוגוסט עד ינואר כדי לבצע עוד בדיקה?

אכרם חסון: אז יכול להיות שגם אנשי משרד הבריאות לא עושים את עבודתם נאמנה והם שותפים לעוול שנעשה לזקנים ולהורים שלנו, ולאנשים שצריכים לעבור מהחיים האלה בצורה מכובדת ואחראית.

אכרם חסון: אתם שוכחים שאנחנו גם בפריפריה חיים פחות ארבע, חמש שנים ממרכז הארץ, ואנחנו מקבלים רמת טיפול רפואית יותר נחותה מכל המקומות החזקים בארץ.

אכרם חסון: לא מספיק את כל העוול הזה, וכל השחיתות שיש בחברה, אנחנו מגיעים גם למצב של להגיד לאדם מבוגר – תסתום את הפה.

אכרם חסון: אני נוטה להאמין לאנשים מסיבה אחת, הם לא מייצגות מה שנקרא חברה עסקית מתחרה לכם, או שהם רוצות לפגוע בכם בגלל אינטרס אישי.

אכרם חסון: האינטרס האישי היחידי שאמא שלה הייתה במצב בלתי נסבל, ואבא של האשה השנייה במצב חמור מאוד, וקשה לבן או לבת לראות את ההורים שלו שלא מכבדים אותם ולא מעריכים אותם – לראות אבא בוכה, ונמצא במצב כזה זה סיוט לכל החיים.

אכרם חסון: לכן אני אומר, לא צריך לעשות בדק בית, אנחנו מעבר לכך.

אכרם חסון: אני אומר לך מיקי, צריך לעשות ועדת חקירה, והמסקנות שיהיו קשות מאוד, בכדי שאנחנו גם נלמד את שאר החברה ושאר המקומות שנושא החמלה והכבוד והמסירות זה ערך עליון במדינת ישראל ולא דיבורים.

מכלוף מיקי זוהר: נכון.

מכלוף מיקי זוהר: מסכים אתך לחלוטין.

מכלוף מיקי זוהר: שאלה.

מכלוף מיקי זוהר: מי הבעלים של המקום?

<חיים ראובני: קופת חולים ובעלות פרטית -50% אדם פרטי.

מכלוף מיקי זוהר: 50% בעלות פרטית של אדם פרטי ו-50% קופת חולים.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, אם מחולקים דיבידנדים למי הם מחולקים?

מכלוף מיקי זוהר: בין בעלי המניות, חולקו דיבידנדים לאחרונה בחברה הזאת?

מכלוף מיקי זוהר: מי יכול לענות על השאלות האלה?

מכלוף מיקי זוהר: יש רווחים בחברה, היא רווחית, היא הפסדית?

מכלוף מיקי זוהר: הבעלים לא פה, אני מבין.

מכלוף מיקי זוהר: יש לי חשד סביר לחשוב שהחברה הזאת רווחית ומחולקים בה דיבידנדים על חשבון החולים.

מכלוף מיקי זוהר: כל שקל שנחסך מהחולים יכול להגיע לכיס פרטי - משרד הבריאות מקשיב?

מכלוף מיקי זוהר: מחולקים דיבידנדים, אני לא יודע אם זה לקופות החולים, לא משנה כי הבעלים לוקחים, מושכים את הדיבידנדים.

מכלוף מיקי זוהר: יכול להיות שיש שם רווחיות והכסף הזה במקום שיחולק לבעלים הפרטיים שלו או לקופת החולים יכול היה להיות לטובת החולים.

מכלוף מיקי זוהר: זאת אומרת, כל השיח הממלכתי השתנה לשיח כלכלי עסקי, על חשבון מי?

מכלוף מיקי זוהר: ההורים שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: לי אין הורים, שניהם נפטרו, אבל אלה שיש להם.

מכלוף מיקי זוהר: האם משרד הבריאות מודע לקונסטלציה הזאת שייתכן שהגוף הזה פועל בכלל משיקולים עסקיים בכלל, לא שיקולים ממלכתיים, רפואיים סיעודיים, אלא שיקולים עסקיים, והאם הוא שם לזה דגש ויש לו גם בכלל התייחסות לעניין הזה?

<אהרון כהן: הבעלות הפרטית היא לא רק במוסד הזה.

<אהרון כהן: רוב המוסדות גריאטריות - - -

מכלוף מיקי זוהר: אז או.

מכלוף מיקי זוהר: קיי.

מכלוף מיקי זוהר: עכשיו אתה אומר שמשרד הבריאות הוא פשוט חוטא באופן סדרתי.

מכלוף מיקי זוהר: אני שואל ספציפית.

<אהרון כהן: האיכות שווה בדיוק בין הציבוריים לפרטיים.

<אהרון כהן: זה לא היה נכון לפני 15 שנה שההבדל בין הפרטיים לציבוריים, הציבוריים היו יותר טובים.

<אהרון כהן: עכשיו איכות הטיפול בשני המערכות היא זהה, והיא זהה גם בבאר שבע, כמו במרכז הארץ, כמו במקומות אחרים.

מכלוף מיקי זוהר: איך אתה קובע את זה?

<מיכאל ביטון: סליחה, ד"ר אהרון, אתה יכול להגיד לי עם יד על הלב שהמוסדות במרכז הארץ שווים ברמת התפקוד שלהם במחלקות כמו המקום הזה?

<אהרון כהן: ממוצע.

<מיכאל ביטון: ממוצע.

<מיכאל ביטון: המקום הזה הוא מתחת לממוצע הארצי?

<אהרון כהן: לא מתחת.

<מיכאל ביטון: קודם דיברת על מחלקה מסוימת שהיא מתחת לממוצע.

<אהרון כהן: מדברים על נתונים פיזיים לא על הטיפול.

מכלוף מיקי זוהר: הבנתי, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב ראש, אנחנו לא נקבל עסקים או ביזנס על חשבון חיי אדם.

טלב אבו עראר: בית החולים הזה, הסיעודי, שנקרא סיעודי או שיקומי הוא לא גרוע, אלא אני יכול לומר שהוא בית קברות, לא בית חולים, מי שמגיע לשם - הוא יוצא מת.

טלב אבו עראר: זה מה שקרה לאמא שלי בינואר 2007 לפני עשר שנים.

טלב אבו עראר: אני הייתי מבקר את אמא שם - אין כתובת, ולא רופא ולא אף אחד אחר.

טלב אבו עראר: כשאתה נכנס לבית חולים הזה שנקרא בית חולים, במרכאות, אתה נכנס, סליחה על הביטוי, למזבלה, ריח מסריח לחלוטין, לא הייתי יכול להחזיק מעמד שם יותר מרבע שעה, יוצא ואף חוזר, כדי להתאוורר - זה המצב.

טלב אבו עראר: אני חושב שמשרד הבריאות חייב לגלות אחריות ולהורות על סגירתו.

טלב אבו עראר: הרי למה במרכז יש שני מקומות, שני בתי חולים – בית לוינשטיין ברעננה, ויש את תל-השומר, שיב"א, שם מקומות נאותים, באמת מתאימים, מטפלים טוב - אין תלונות שם, הייתי שם גם אצל קרובי משפחה, ביקרתי שם, אין מה להשוות, אין מקום להשוואה.

טלב אבו עראר: ולכן, למה בכל הדרום יש רק את נווה שבא?

טלב אבו עראר: – למה?

טלב אבו עראר: זה זלזול בחיי אדם.

טלב אבו עראר: משרד הבריאות כאן מגמגם, סליחה על הביטוי, עם כל הכבוד לרופא הזה כי אין לו תשובה.

טלב אבו עראר: אם זה מ-2007 יש ליקויים, יש הרבה פגמים, אין מתן מענה שם במוסד הזה, למה להמשיך שהוא יתפקד ויעבוד?

טלב אבו עראר: - אני לא מבין.

טלב אבו עראר: צריך לסגור אותו ממש לחלוטין, לא מחר, אלא היום.

טלב אבו עראר: אם באמת יש דיבידנדים, ויש פה רווחים שמחולקים בין אנשים, אני הפסקתי להאמין בכל המוסדות כאן.

טלב אבו עראר: באמת, משרד הבריאות חייב לשאת באחריות, אלה חיי אדם.

טלב אבו עראר: אני איבדתי את אמא שלי שהיא הגיעה לשם – עשרה ימים כבר מתה שם.

טלב אבו עראר: זהו.

טלב אבו עראר: קריסה מערכתית, ואז בקושי גם אחרי שעתיים, הובלנו אותה בכוח לסורוקה, לא ביקשתי אישור של אף אחד.

טלב אבו עראר: על מה מדובר כאן?

טלב אבו עראר: חיי אדם – מה, אתם שוכרים בחיי אדם?

טלב אבו עראר: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: טענות נכונות מאוד.

<מיה אקרמן: מה את מהנהנת עם הראש כאילו זה זר לך, אני לא מבינה?

<חלי קיין: פשוט חורה לי לשמוע.

<מיה אקרמן: חורה לך, חורה לך, לי, את יודעת, לי אני חוויתי את זה על בשרי.

<חלי קיין: - - - הם לא נכונים.

<חלי קיין: אני גם עובדת סוציאלית בשלוש מחלקות סיעודיות, ויש לי דיירים שחיים שנים על גבי שנים - - -

מכלוף מיקי זוהר: אני אגיד לך משהו.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא מאמין שהיית יכולה ומסוגלת לבוא לכאן היום, ולצאת נגד מקום עבודתך ומקור פרנסתך.

<חלי קיין: אולי הייתי בוחרת לא לבוא, אם הייתי חושבת - - - ככה.

<חלי קיין: הייתי בוחרת לא לבוא.

מכלוף מיקי זוהר: לא הייתי מאמין.

מכלוף מיקי זוהר: ההיפך, אני חושב שגם המנכ"ל בסוף הדיון מחויב להרים לך טלפון, אם הוא צופה בזה ולהגיד לך כל הכבוד.

<חלי קיין: אני מגיעה מכאן בדיוק כמו שנאמר כאן "כבד את אביך ואת אמך", כך לימדו אותי בבית.

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: כי את מגינה לו הביזנס.

מכלוף מיקי זוהר: את מגינה על הביזנס של המנכ"ל.

<חלי קיין: לא קשור לביזנס.

<חלי קיין: אני בחרתי לעבוד - - -

מכלוף מיקי זוהר: באמת, כל הכבוד לך.

מכלוף מיקי זוהר: את מגינה על הביזנס ואנחנו מגינים על החולים, זה ההבדל.

<חלי קיין: אני מגינה על החולים?

<חלי קיין: אני יום יום עם החולים, עם האנשים האלה שאני מארגנת להם מטפלת, ועוד ממצה את הזכויות שלהם עם הכספים שלהם, לא אתם שיושבים כאן, אז סליחה, עם כל הכבוד.

מכלוף מיקי זוהר: אז שלא יהיו כל כך הרבה טענות, בסדר.

<חלי קיין: סליחה, יש לי עדויות גם עם דברים טובים, אתם מביאים אחד, אחד - לנווה שבא יש עוד צדדים.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת חאג' יחיא, ולאחריו – ראש העיר ירוחם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, אני לא יודע אם אני אתחיל בברכות, כי אני צריך גם לברך אותך על היוזמה על הישיבה הזאת ועל הדיון הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אמשיך את דבריו של חברי טלב אבו עראר, לא רק צריך לדאוג לחיים של המבוגרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בראש ובראשונה צריך לדאוג לכבודם, כי אם הם הגיעו לגיל מבוגר, אז הבריאות, לפעמים אתה לא יכול לתקן במצב הבריאות, אבל בכבוד זה חובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים שמגיעים למקומות הגריאטריים, הם אנשים שכנראה המשפחה – אני מכיר את חברי טלב אבו עראר, הוא לא היה יכול להרשות שאמא שלו תצא מהבית אם הוא היה יכול לטפל בה, לתת לה את השרות בגלל המצב הבריאותי והמצב שהיא הגיעה אליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כאשר מגיעים למקום הזה, מגיעים בלית ברירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שזה מקום של מישהו שרוצה להגיע כי טוב לו להגיע לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מזועזע שאני שומע את נציג משרד הבריאות שמדבר על כמה זמן צריך כדי להעביר גופה מהפרוזדור, וזה תלוי במזג האוויר.

מכלוף מיקי זוהר: אמר את זה המנכ"ל.

מכלוף מיקי זוהר: אתה אמרת שזה כפוף למזג האוויר ולטמפרטורה.

טלב אבו עראר: הוא אמר את זה.

<אהרון כהן: - - - על זה עניתי.

מכלוף מיקי זוהר: שזה תלוי בטמפרטורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמענו את השאלה שהופנית אליך כמה זמן מעבירים, וענית, לפי החום ומזג האוויר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לחזור גם לפרוטוקול וגם זה מצולם ומצוטט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה מתקן זה ייתן הקלה, לפחות מה ששמענו ומה שהבנו ואני לא לבד.

<חלי קיין: - - - במיוחד אם מדובר בערירים שהשרות הסוציאלי מטפל תוך שעות ספורות, מגיע אמבולנס לקחת את הבן-אדם, ומול משרד הבריאות אנחנו עושים את הפרוצדורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שעות אחרי שהוא נפטר, שעות בפרוזדור...

מכלוף מיקי זוהר: שעות ספורות, אתה יודע, זה יכול להיות גם שמונה שעות.

<חלי קיין: לא, זה לא שמונה שעות, זה שעתיים, שלוש גג, כי יש - - -

<מיה אקרמן: ומה עם החולים האחרים שרואים את הגופה במסדרון, חשבת עליהם.

<חלי קיין: מאיפה נעביר את הגופות, מאיפה?

<חלי קיין: מלמעלה?

<חלי קיין: מהאוויר, מאיפה?

<מיה אקרמן: לא יודעת.

<מיה אקרמן: תמצאי פתרון, תמצאי פתרון לחולים האלה - חצופה.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, רק בהקלטות סודיות מותר לעשות את זה.

מכלוף מיקי זוהר: ..

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר קודם כל העניין של האנשים שמגיעים לשם, ואני יודע שיש גם הרבה שמחכים בתור, והם לא מצליחים גם להיכנס כי אין מספיק מקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרתי על הכבוד שלהם ועל הטיפול שהם צריכים לקבל, וגם על המספר של האנשים שמחכים בתור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שהגיע למצב סיעודי, אין לו זמן ואין לו אפשרות לחכות בתור.

מכלוף מיקי זוהר: מדוע יש שם 36 מיטות מאוישות, ו-36 מיטות לא מאוישות?

מכלוף מיקי זוהר: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת חאג' יחיא, יש תשובה?

<חיים ראובני: סגרנו מחלקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סגרנו מחלקה כי יש הרבה אלטרנטיבות בדרום.

<חיים ראובני: סגרנו מחלקה כי קופות החולים לא מופנות אלינו בגלל עניינים כספיים כנראה.

מכלוף מיקי זוהר: אה, כלכליים.

מכלוף מיקי זוהר: עוד פעם השיקול הכלכלי, זה בשביל הדיבידנד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה עולים חיי אדם וכבודו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בוא נעשה לזה תמחיר שאנחנו נדע, נעשה תמחיר.

מכלוף מיקי זוהר: יש דיבידנד.

מכלוף מיקי זוהר: משרד הבריאות אומר אין לו בעיה שהגוף יהיה פרטי, ושקופות החולים יהיו בעלי אינטרס כלכלי כדי שהתעשרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואיפה האחריות של המדינה?

מכלוף מיקי זוהר: מה זאת אומרת?

מכלוף מיקי זוהר: משרד הבריאות אחראי על מבוגרים?

מכלוף מיקי זוהר: הוא רק על צעירים, תינוקות, נוער – מבוגרים לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה להגיע, ובזה אני אסכם, כי ממש גופי רועד כשאני מדבר על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבא שלי היה במצב הזה שש שנים, אבל הוא היה בבית וטיפלנו בו בבית, הוא לא הגיע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא קיבל את הכבוד עד השנייה האחרונה לחייו – יותר משש שנים בבית.

מכלוף מיקי זוהר: במצב הנוכחי אתם עשיתם בחכמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגענו למצב, וזה לא יפה לדבר על זה, שאני והאח שלי רבים מי ייכנס אתו למקלחת אני או הוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הייתי סטודנט, אני חוזר והוא הקבלן, חזרתי במיוחד, ואני אומר לו, אני נוסע ללימודים שלנו ואנחנו רבנו.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת חאג' יחיא, אצלנו ביהדות אומרים שאתה תאריך חיים בגלל זה.

מכלוף מיקי זוהר: "כבד את אביך ואת אמך למען יאריכון ימיך" - אז המצב שלך טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האבות שלנו טיפלו בנו כאשר היינו חולים, היינו קטנים, היינו ילדים, וכשהיה קשה להם, הם איחלו לחיים שלנו, שאנחנו נבריא ונמשיך לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה להגיע למצב שכל מי שיש לו אבא או אמא מבוגרים שהם רק מאחלים ליום האחרון שלהם ולמותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא צריכים להגיע למצב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים לראות אותם כמה שיותר בכבוד ובבריאות ככל האפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: מסכים אתך.

מכלוף מיקי זוהר: ראש העיר ירוחם, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: כמובן בתפקיד היום, לא כראש העיר, אתה באת על תקן יושב ראש מועצת הנגב.

<מיכאל ביטון: אדוני היושב ראש, לגבי הפתיח שלך גם מחייב התייחסות.

<מיכאל ביטון: אז על מה שהצטערת, הצטערת, אבל בציבור לא יודעים כמה זמן אתה מקדיש לצמצום פערים בחברה.

<מיכאל ביטון: אתה אולי חבר הכנסת המצטיין של הליכוד בעיסוק ובדברים הכי כואבים.

<מיכאל ביטון: אין רייטינג לדיון הזה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה.

<מיכאל ביטון: יש כמה אנשי מקצוע ואנחנו פה, ואתה מקיים אותו.

<מיה אקרמן: יהיה רייטינג.

<מיכאל ביטון: יהיה, מיה אומרת.

<מיכאל ביטון: לדיון על האי-שוויון בבריאות בפריפריה, בנגב, סורוקה ובגליל היה קצת יותר רייטינג.

<מיכאל ביטון: אבל מי מתעניין ברייטינג?

<מיכאל ביטון: אנחנו רוצים תוצאות.

<מיכאל ביטון: רוצים לצמצם פערים, וצריך לא לאבד פוקוס בדיון הזה.

<מיכאל ביטון: אפשר לעשות פינג-פונג של האשמות, עשיתם ככה ולא עשיתם.

<מיכאל ביטון: אבל מה הבעיה הגדולה שעולה פה?

<מיכאל ביטון: – כמו שניתחנו את הסיפור של סורוקה שבו בית-חולים של הכללית שולט במאה אחוז מהשירותים של בתי-חולים בדרום, וב-70% מהלקוחות של הדרום, וזה כמעט מונופול, יש פה מצב שהשירות הזה, הסיעודי מכל הסוגים ותתי-המחלקות של שבא שיש אותו בשני מוקדים בנגב, ובבאר-שבע 40 מיטות שלהם מתפקדות, ועוד 8 מיטות בעומר, וזה נראה לי כל הסיפור כמעט - זה כל הסיפור בנגב, אז יש פה מונופול.

<מיכאל ביטון: מונופול הזה מי מקיים אותו, ממה הוא חי?

<מיכאל ביטון: מכספי מדינה.

<מיכאל ביטון: הדרך שהמדינה החליטה לייצר מוסד כזה כמו נווה שבא זה להפריט שירותים.

<מיכאל ביטון: משרד הבריאות במקום לנהל שירות כזה, הפריט אותו וקונה אותו מאדם פרטי.

<מיכאל ביטון: סורוקה במקום שיהיו לה מקרים קשים במיטות שלה בבית-חולים, רוצה לקנות בזול מיטות כאלה מחוץ לבית-החולים, היא רוצה לקנות וכמה שפחות, ונווה שבא רוצה למכור בכמה שיותר, וכל עוד היא קונה בזול, אז הוא מוכר לה שרות בזול לכללית כי היא קונה בזול.

<מיכאל ביטון: משרד הבריאות קונה קצת יותר ביוקר, והוא ריבון, ורגולטור, והוא יכול לסגור אותם, אז המחלקות שלו נראות יותר טוב.

<מיכאל ביטון: האם יעלה על הדעת שבאותו מקום חולה יטופל והציוד והמראה והמחלקה תתפקד - הכול של המדינה, הכול במימון ישיר או עקיף של המדינה, בגלל ביורוקרטיה ודרכי התחשבנות זה מקבל יותר באותו בניין וכולם רגועים.

<מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו יכולים לסיים את הדיון הזה, ועולם כמנהגו נוהג, או שזה רגע של בדק בית.

<מיכאל ביטון: בדק בית לקופת-חולים איך היא קונה שירות בינוני.

<מיכאל ביטון: בדק בית למשרד הבריאות איך הוא לא מטיל כובד משקלו שהכול יהיה שוויוני, כי הרגולציה שלו חלה גם על המיטות של הכללית.

<מיכאל ביטון: ובדק בית למוסד הזה - אם הוא רשת של מוסדות, יכול להיות שהיום מפה ייצא מאבק ציבורי בכם כמוסד, כרשת, או שתפתיעו לטובה.

<מיכאל ביטון: אין מוסד ציבורי שאין עליו תלונות, אבל יש שם כללי למקום.

<מיכאל ביטון: יש אווירה כללית שמאפיינת אותו.

<מיכאל ביטון: אם רוצים ללמוד מה זה מוסד סיעודי שמכבד את מטופליו, תסיעו את כל הצוות ל"עלה נגב" לדורון אלמוג, תראו מה זה דינמיקה של כבוד לחלש ביותר.

<מיכאל ביטון: תראו 99% שביעות רצון במוסד עם המקרים הקשים ביותר במדינה, ותחזרו הביתה, ותחליטו האם אתם רוצים להיות בינוניים או ממוצע, כמו שד"ר אהרון אומר, ממוצע.

<מיכאל ביטון: כל מה שעושים בנגב בבריאות זה ממוצע, כי הכול ממוצע, הכול מונופול.

<מיכאל ביטון: או שיתחיל פה מאבק ציבורי והוא יכוון כלפי כולם - יכוון כלפי המוסדות שלכם, יכוון כלפי הכללית שנושאת באחריות לרכוש בינוני בזול, וכלפי משרד הבריאות שמוכן לקבל באותו מוסד פערים שנובעים ממימון ושהוא אחראי על השרות של כולם, הוא לא אחראי רק על המיטות שהוא קנה מכם.

<מיכאל ביטון: הרגולציה מחייבת אותו לדאוג שגם המיטות של כללית יהיו בליגת העל.

<מיכאל ביטון: אם הגיע לפה חבר כנסת ואומר, שהריח לא טוב, מה שמריח לא טוב - זה לא טוב, מקום כזה צריך להריח טוב.

<מיכאל ביטון: העובדת הסוציאלית עשית מאמצים הרואיים פה להגיד דברים, חלק מדברייך יש בהם טעם, אני המום - למה?

<מיכאל ביטון: יש לכם נפטר, ויש לכם 40 חדרים ריקים.

<מיכאל ביטון: שימו בחדר אחד שבעה מזגנים לגופה לשלוש שעות, והיא לא תהיה דקה אחת במסדרון ולא יראו אותה.

<מיכאל ביטון: ברגע שנפטר, נפטר, יכסו אותו וישימו אותו בחדר בקירור הכי קר שיש - זה 20 אלף השקעה על חדר ריק, לא לתת תשובות, אין לי איפה לשים את הגופה, היא צריכה להיות שלוש שעות מול עיניים של אנשים בחיים - זה טראומה.

<מיכאל ביטון: מה, כל אדם יש לו כוח נפשי לראות גופה לידו שלוש שעות?

<מיכאל ביטון: זו טראומה נפשית.

<מיכאל ביטון: אתם צריכים להחליט אם אתם בינוניים ומונופול, או שיהיה נגדכם מאבק ציבורי שיאלץ אתכם או להיסגר או להיות טובים.

<מיכאל ביטון: דבר ראשון שתעשו, תיסעו ל"עלה נגב", ללמוד איך עושים מצוינות בשירות שיקומי.

<מיכאל ביטון: רק דבר אחד משלים פה, זה הזיקה בין הדיון הזה לדיון בסורוקה.

<מיכאל ביטון: 20 מיטות שיקומיות בסורוקה עוד לא הוקמו.

<מיכאל ביטון: 98 ועוד 20 – 20 שיקומיות אולי היו שומרים על כבוד האדם יותר טוב בסורוקה מאשר להוציא אותם מבית-החולים.

<מיכאל ביטון: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: דברים חשובים ונכונים.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה, חברת הכנסת איילת ורבין.

מכלוף מיקי זוהר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת זוהר, למרות שקודם אני כעסתי על החיבור שעשית, זה לא בגלל שיש בינינו איזושהי הסכמה על ההקשר על החשיבות והצורך לטפל בחלשים, בקשישים, בסיעודיים בוודאי במידה רבה של כבוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט לא אוהבת את החיבורים האלה לא לשואה ולא להיטלר, כי אפשר להגיד את כל מה שאמרת בעיניי, אם מותר לי, ואני אסכים אתך עם כל מלה, בלי לעשות את החיבור הזה, כי גם בעיניי זה מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני הלכתי עם מיה, וגם דיברנו אתה אחרי הדיון, ועכשיו כבר דיברתי על אבא של ציפורה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שמקום כזה, אגב, בלי קשר לכסף, חברי מיכאל ביטון, יחס לא קשור לכסף.

איילת נחמיאס ורבין: יחס לא קשור למשאבים, בגלל זה אני גם כעסתי על מה שאת אמרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהמקום חייב להיות נקי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהטיפול הרפואי חייב להיות טיפול רפואי איכותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלא יכול להיות שתושבי הדרום יהיו במצוקה יותר גדולה מתושבי המרכז או מתושבי הצפון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל דבר אחד לי ברור – אחד הדברים הכי קשים, וראיתי סרטונים של אנשים שמאושפזים אצלכם, שמספרים איך צועקים עליהם, זה בכלל לא קשור לכסף, זה קשור לדרג ניהולי שנותן שהדברים האלה התרחשו מתחת לאפו.

איילת נחמיאס ורבין: זה תרבות ארגונית, אדוני, זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: מספיק שעל זה יפקח משרד הבריאות, ותאמין לי, שהאנשים כבר ייצאו קצת יותר שבעים מנווה שבא.

איילת נחמיאס ורבין: אני הסתכלתי על נווה שבא בפייסבוק, אז מיד מה שעולה לי, זה נווה שבא, בית אבות איכותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יש בית אבות בתל-אביב, שגם הוא במימון המדינה, אני לא אומר כרגע באיזה מדובר.

איילת נחמיאס ורבין: אני באיזשהו יום מן הימים, ובמקרה בקרבת מקום אליי הביתה, באיזשהו יום אני החלטתי להיכנס אליו, לעשות לקוח סמוי.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לשכוח את הביקור הזה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני פניתי בעניין הזה למשרד הבריאות, אני לא יכולה לשכוח את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר לתאר איזו עזובה, ואלה דברים שלא יכולים להתרחש לא בחסות קופת חולים, ולא בחסות משרד הבריאות, וזאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: ולא יכול להיות שתושבי הדרום יהיו רמוסים תחת מונופולים שפשוט אין להם מה לעשות, אין להם אופציה לבחור.

איילת נחמיאס ורבין: כן, למיה הציעו בית אבות ברעננה, אין לי מושג לגבי הכתובת של אמא שלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת דבר אחד, לא יכול להיות שמישהי שגרה באור הנר, תצטרך לנסוע לאמא שלה פעמיים שלוש, או כל יום בשבוע לרעננה – מה לעשות, וזה בסיעודי מורכב – לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: ולא יכול להיות שאבא של ציפורה ימצא את עצמו ב-11 בלילה בלי הניירות שהוא צריך דיאליזה.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, גברתי הנכבדה, וסליחה שאני מפנה את זה אלייך, כי דברייך הקפיצו אותי מכל דבר אחר, כי כעובדת סוציאלית, ומי שמנהלת את השירות הסוציאלי, לי ברור דבר אחד - את יודעת מה זה יחס, וזו האחריות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל זה לא צריך את משרד הבריאות, לא צריך את קופת חולים הכללית, ולא צריך משאבים, על המשאבים אנחנו נלחם פה.

<חלי קיין: ברשותך, חבר הכנסת, רק משפט אחד על הדברים, אני מעריכה את מה שאת אומרת.

<חלי קיין: בד בבד אני, כל תלונה שמגיעה, ומגיעים אליי מדיירים וגם משפחות מטופלים מאל"ף עד ת"ו לפי נהלי משרד הבריאות בוועדות למניעת התעמרות.

<חלי קיין: אנחנו עושים הרצאות לצוותים.

<חלי קיין: אני אישית דואגת שכל עובד חדש - - -

איילת נחמיאס ורבין: האם אנשים הועמדו - - -

<חלי קיין: סליחה, לא הפרעתי לך.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין מה לעשות זאת פריבילגיה.

<חלי קיין: במה שנוגע - - - אין דבר כזה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אנשים הועמדו לדין משמעתי.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים, לצערי, אני לא אוהבת לפגוע במקומות עבודה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנשים שהתנהגו בצורה לא נאותה פוטרו ממקום העבודה?

<חלי קיין: יש לנו מקרה אחד של בן-אדם שפוטר לאחר מקרה שאנחנו ידענו עליו וטיפלנו בו והוא פוטר, אז אין דבר כזה.

<חלי קיין: תלונה שמגיעה אליי - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל כנראה שיש אווירה שמאפשרת את זה.

<חלי קיין: כל עוד אני שם בשעות, ואני נמצאת שם כל יום, אין דבר כזה שמקרה שמגיע לאוזניי לא מטופל, לא קיים.

<מיכל ברמי: קודם כל אני מברכת באמת את השלושה, ארבעה ימים שאתם הבאתם את הוועדה הזאת.

<מיכל ברמי: מיקי, מגיע לך באמת יישר כוח.

<מיכל ברמי: אני נציגה של פורום שוויון בבריאות.

<מיכל ברמי: אנחנו דיברנו על סורוקה, רק באקראי באותו יום כמו כולכם נקרנו לנושא הזה.

<מיכל ברמי: מבחינת מיטות מורכבות, סיעוד מורכב, אנחנו במצוקה מאוד קשה – אין איפה לאשפז.

<מיכל ברמי: אנחנו מדברים על 40, 45 מיטות בסך הכול, אז אתם מבינים שאין ברירה, גם על זה אני מבקשת - קחו ושימו לב כמה יש מיטות מורכבות באזור המרכז, וכמה מיטות מורכבות יש לנו.

<מיכל ברמי: אין רגולציה, אין בקרה.

<מיכל ברמי: משרד הבריאות יכול להיות שמשלם כסף, אין מספיק בקרות.

<מיכל ברמי: ולכן גם הכספים שניתנים, ואני לא יודעת איפה הם ניתנים – אני אחות במקצועי, ואחד הדברים שזעזעו אותי בשבוע שעבר, אני לא יכולתי לישון כאשר שמעתי את האשה.

<מיכל ברמי: קודם כל אני באמת מברכת, ואני מאוד מבקשת מכם – אל תרפו.

<מיכל ברמי: אל תגידו או.

<מיכל ברמי: קיי.

<מיכל ברמי: עשינו עוד ישיבה, ואני מאוד מעריכה את זה מיקי.

<בני פרץ: שלום כבוד היושב ראש, לפני שאני אדבר על הנושא, אני דווקא רוצה לחזק את ידיך בפתיח שפתחת.

<בני פרץ: אני מאחל שעוד אולי 30 או 40 חברי כנסת מבני עדות המזרח, שיבואו ויעשו את המעשים שאתה עושה פה בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריך להיות מבני עדות המזרח?

<בני פרץ: כי אני רוצה את עדות המזרח שהם יעשו עבור עיירות הפיתוח.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין לי בעיה.

<בני פרץ: אני בעד תקציב שמועבר לעיירות הפיתוח, ואני לא בעד כמו שמורציק, ושמוציק, ושמורביץ.

<בני פרץ: אני רוצה כמוכה בכנסת עוד 40 ו-50.

<בני פרץ: עכשיו אני אדבר לעניין כאחד שמנוסה שעבר עם אמו הצדקת, שהוצאתי אותה מסדום ועמורה, ואותו סדום ועמורה הוא נפל.

<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך, אדוני כבוד היושב ראש, המשפט: "והדרת פני זקן", מזמן הוחלף – "ויצרת ביזנס על חשבון הזקן", לא נשאר לא כבוד לחי הזקן, ולא נשאר לא כבוד למת הזקן.

<בני פרץ: התעשייה הזאת של חיסכון במשכורות ושילומים ותשלומים יותר מאשר לשים על הזקן ועל האיש הסיעודי, כשאתה אומר ריחות המת, הם משאירים אותו גם עם הצואה שלו.

<בני פרץ: אני אומר לכם, זה ביזיון לא רק למת, זה ביזיון לכבוד – "והדרת פני זקן", שעליהם אתם מגדלים אותנו.

<בני פרץ: וכשאני שומע את העובדות הסוציאליות, הכול אינטרסים.

<בני פרץ: אני לא אשאל אותך אם עבדת במשרד הבריאות והיית מפקחת.

<בני פרץ: אני לא אשאל גם לא את האחות אם היא עבדה בעבר במשרד הבריאות, לפני שהיא עברה לבית אבות והיא פיקחה על בית אבות, כי אני מכיר את כל אלה שעבדו בבית האבות של אמא שלי, הם כולם היו קודם כל מפקחות מטעם משרד הבריאות, אדוני היושב ראש, ואחר כך הם סידרו להם סידור עבודה אחרי שקיבלו פנסיה.

<בני פרץ: אני אחד שיודע ומזועזע.

<בני פרץ: קשה לשמוע את המלים האלה של אזור עיירות הפיתוח, שאין בהם שם לא פיתוח לא לזקן, לא כבוד, לא בתי אבות, לא סיעודיים ולא כלום.

<בני פרץ: זה כל כך קשה, שאני בכלל מציע להקים בין דימונה לבין מצפה רמון, וירוחם, להקים עוד בית חולים – זה חשוב מאוד.

<בני פרץ: בית חולים במקומו סיעודיים שיהיה ריכוז יותר קרוב, ולא רק הכול בסורוקה, כי כבר מתים.

מכלוף מיקי זוהר: תודה, בני על הדברים.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לסכם את הוועדה.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה מזועזעת והמומה מהתמונה שהתקבלה על בית-החולים הגריאטרי השיקומי, שבפועל הוא לא משקם אף אחד – נווה שבא.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה דורשת ממשרד הבריאות לתת את הדעת למקום הנ"ל, ולפעול לסגירתו לאלתר, או לחלופין, שיימצא בבעלות המדינה בלבד, שכן בית החולים נווה שבא הוא מקום רע שיש לתקנו מן היסוד.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה חוששת שמבחינת הנהלת נווה שבא, מדובר בשיח כלכלי עסקי, ולא בחיי אדם.

מכלוף מיקי זוהר: לסוגיה זו דורשת הוועדה ממשרד הבריאות לבחון ביסודות את הקונסטלציה הזו, ולדווח לוועדה על אופי הרווחים ואופי התנהלות הבעלים של המקום.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה דורשת מהנהלת בית החולים שבא, לפעול מחר בבוקר לתיקון הליקויים ולאפשר למטופלים שירותים ברמה טובה יותר ולא ברמה סבירה, ולהשוות את הזכות לטיפול הולם לשירותי הטיפול במרכז הארץ.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה דורשת מהנהלת נווה שבא, יחד עם משרד הבריאות להפעלת חדר קירור מכובד, מה שימנע מעבר גופות במסדרונות.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה תמשיך ותעקוב אחר תיקון כלל הליקויים שהוצגו בוועדה כבר בעוד חודש מהיום.

מכלוף מיקי זוהר: הוועדה מודה למשתתפים.

מכלוף מיקי זוהר: הישיבה נעולה.