ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 536, 2016-12-06 12:15

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו ממשיכים בדיון על משרד הדתות.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון, ואני הרגשתי כל הזמן נקיפות מצפון עם הדיון הקודם כי זה היה מעט זמן וגם לא קיבלנו אורכה.

משה גפני: אז אמרתי שאני אשתדל למצוא זמן שנמשיך את הדיון.

משה גפני: הוא לא יהיה דיון ארוך, אבל יהיה דיון שהוא שיחה בין הוועדה לבין השר והמנכ"ל ומנכ"לי הרבנות ובתי הדין הרבניים.

משה גפני: אני מאוד לא מרוצה מהמצב.

משה גפני: המציאות שבה ההתייחסות לכל נושא שירותי הדת במדינת ישראל על-ידי כל הממשלות, כולל ממשלה שאנחנו שותפים בקואליציה שלה היא כזאת שאנחנו לא מצליחים לשבור את תקרת הזכוכית של התקציבים.

משה גפני: אנשים נזקקים לשירותי הדת גם על פי החוק וגם מצד עצמם.

משה גפני: הם באים לבתי דין רבניים או למשרדים – והמצב שם נורא.

משה גפני: אני הייתי במשרד של הרבנות, וזה מין צינוק כזה.

משה גפני: היו עושים את זה גם עם משרד אחר שהוא לא משרד דתי?

משה גפני: אנשים באים לרבנות ולבתי הדין.

משה גפני: אני לא אוהב את העניין הזה, ובדיון הקודם גם שמעתי שהמשכורות הן נמוכות.

משה גפני: אם לוקחים את כל עובדי המדינה המשכורות שלהם הן נמוכות.

משה גפני: אנחנו עשינו מאבק בעניין שכרן של הבלניות, ושם השתפר מאוד.

עליזה לביא: אני גם החמאתי לך בעניין הזה.

עליזה לביא: אמרנו שמרימים את זה - -

משה גפני: לא, אל תעשי לי את זה.

עליזה לביא: אמרת לי שאתה ביום קשה, ואין הנהגה.

עליזה לביא: יש נקודות אור, אתה יודע.

משה גפני: אני לא יודע אם מותר לי להגיד את זה, אבל לאחרונה שלח אלי יאיר לפיד פעמיים או שלוש בנושאים שאני העליתי, ואמר, יש עתיד אתך, מצביעים אתך.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: אתה יודע שאנחנו מאוד ענייניים.

משה גפני: מאיפה את יודעת מה אני יודע?

עליזה לביא: כי יש דברים שאנחנו אוחזים ידיים.

משה גפני: יעל גרמן הייתה בוועדת חוקה, ואמרה שהיא מצביעה אתי.

עליזה לביא: מתי יהיה היום שאתה תגיד שאתה מצביע עם יש עתיד?

משה גפני: אם תביאו, למשל, דרישה להעלות את תקציב הישיבות אני אצביע איתכם.

עליזה לביא: בתנאי שתהיינה גם מלגות לתלמידות הוראה.

משה גפני: כן.

משה גפני: הנה, עשינו.

עליזה לביא: ובלבד שילמדו תורה ולא ישתמטו.

משה גפני: זה ברור.

משה גפני: בכל מקרה יש לי עוד כמה דברים לגבי משתמטים מכל מיני חוגים וקבוצות.

משה גפני: זה בסדר.

משה גפני: על כל פנים, אדוני השר, אתה כבר הצגת את הדברים, אבל אם אפשר, בקצרה להציג את המערכת כולה גם לגבי בתי הדין ולגבי הרבנות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על העקביות שבה אתה ממשיך בדיון הזה.

דוד אזולאי: הנושא הוא חשוב, ואני יודע שהוא קרוב ללבך.

דוד אזולאי: אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו.

דוד אזולאי: מי שרוצה לדעת מה אמרתי יכול לפנות לפרוטוקול.

דוד אזולאי: אני רוצה להציע הצעה אחת שאולי תענה על הדרישה.

דוד אזולאי: אני מכיר את עבודתך בבית הזה, ובמיוחד בוועדה הזאת.

דוד אזולאי: במשך שנים מדינת ישראל חסכה הרבה מאוד כסף משירותי הדת – בבתי הדין הרבניים, במועצות הדתיות, בשכרם של רבני ההתיישבות – בכל התחומים.

דוד אזולאי: אני מציע שאחת ולתמיד מרכז המחקר והמידע של הכנסת יכינו לנו עבודה מסודרת כמה מדינת ישראל חסכה בעשור האחרון משירותי הדת ולא העבירה לנו אותו.

משה גפני: טוב.

דוד אזולאי: אתה תגלה נתון מדהים, לדעתי, שיגלה לכולנו עד כמה שירותי הדת במשך שנים רק ירדו וירדו.

עליזה לביא: התקציב ירד או שירותי הדת ירדו?

דוד אזולאי: התקציב ירד, וכתוצאה מזה שירותי הדת התייעלו.

דוד אזולאי: אנחנו השתדלנו להתייעל מהמעט שהיה.

דוד אזולאי: אני אומר את זה גם בשם חברי הקודמים שהיו בתפקידים הללו.

דוד אזולאי: גם היום באמצעים הדלים שיש במשרד לשירותי דת מאז כניסתנו לתפקיד, אנחנו עושים הכול כדי להתייעל ולהנגיש את שירותי הדת במדינת ישראל.

דוד אזולאי: מצד שני יש היום בכותרות של "ידיעות אחרונות" שתי כתבות תחקיר על המועצות הדתיות.

דוד אזולאי: מאז כניסתי לתפקיד אני חוזר ואומר – לא יעלה על הדעת שמשגיח ומושגח נמצאים באותו מקום.

דוד אזולאי: פעם אחת ולתמיד צריך לעשות סדר בעניין הזה, ולנתק את המשגיח מן המושגח.

דוד אזולאי: צריכים להיות שני גופים נפרדים.

דוד אזולאי: אבל אז צריכים לתת תקנים למשגיחים.

דוד אזולאי: מי מוכן לממן את התקנים האלה?

דוד אזולאי: מאיפה נממן אותם?

דוד אזולאי: עוד דורשים להביא היום רבנים להתיישבות.

דוד אזולאי: איך רב יבוא להתיישבות כשהוא מקבל שכר של חמשת אלפים שקל?

דוד אזולאי: במשך שנים לא הוסיפו שום תקן לבתי הדין הרבניים.

דוד אזולאי: רק עכשיו נוספו כמה תקנים, וגם זה אחרי שהוסיפו כמה תקנים בלי העובדים הנלווים מסביב.

דוד אזולאי: כמה כסף מדינת ישראל חסכה במשך השנים?

דוד אזולאי: במערכת המשפט הדבר הזה לא היה קורה, וכולנו עוברים לסדר היום.

דוד אזולאי: למה?

דוד אזולאי: כי זה שירותי הדת היהודיים.

דוד אזולאי: שם מותר לפגוע, שם אין בעיה.

דוד אזולאי: הכול מותר לעשות במקומות האלה.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך, אדוני.

דוד אזולאי: המקומות הקדושים, המקומות הכי מתוירים – תיירים מגיעים מכל העולם לבקר במקומות האלה.

דוד אזולאי: לצערי הרב, כל התקציב שעומד לרשות המקומות האלה זה עשרה מיליון שקל.

דוד אזולאי: מדינת ישראל הולכת להשקיע - -

עליזה לביא: המקומות הקדושים זה רק במשרד הדתות?

עליזה לביא: זה לא משרד התיירות?

דוד אזולאי: לא.

דוד אזולאי: מדברים על קבורה רוויה.

דוד אזולאי: הולכים להשקיע מאות מיליונים בפרויקטים האלה, ואנחנו יודעים מראש שזה הולך לכישלון.

דוד אזולאי: אבל כמו עדר אנחנו הולכים לקבורה רוויה כי צריך לחסוך קרקע.

דוד אזולאי: רבותי, הגיע הזמן לשנות פאזה ולחשוב במושגים אחרים.

דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש.

דוד אזולאי: אני יודע עד כמה הנושא הזה קרוב ללבך, ואני מעלה את הדברים האלה מתוך כאב, ושם אותם על השולחן.

דוד אזולאי: הגיע הזמן אחת ולתמיד – תפסיקו לתקוף את שירותי הדת.

דוד אזולאי: אנחנו מתייעלים ולא מקבלים תמורה.

דוד אזולאי: לכן אני מבקש ממך כיושב-ראש ועדת כספים ומחברי בוועדת הכספים, אנא מכם, תצילו את שירותי הדת במדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: המנכ"ל, בבקשה.

<עודד פלוס: אנחנו נתנו סקירה על המשרד - -

משה גפני: לא לחזור.

משה גפני: תתייחס לזה כאילו זאת ישיבה אחת.

משה גפני: מה אתה מצפה מהוועדה?

משה גפני: השר אמר מה הוא מצפה.

<עודד פלוס: אין ספק שהדברים שהשר אמר הם נכונים.

<עודד פלוס: אנחנו מנסים לפעול מול משרד האוצר.

<עודד פלוס: הגענו לסיכום תקציבי לגבי שנת 2018-2017.

<עודד פלוס: כמו שהשר אמר, זה לא מספק אותנו.

<עודד פלוס: אנחנו מנסים לתת מקסימום שירות במינימום הכספים שעומדים לרשותנו.

<עודד פלוס: אנחנו מנסים לעשות עכשיו ניתוחים של העבר כדי לראות לראות את השחיקה בתקציב שירותי הדת, ואין ספק שיש שחיקה.

<עודד פלוס: גם האוצר יאשר את זה.

<עודד פלוס: אנחנו גם בודקים את זה מול פרמטרים כלליים של העלייה של המשרדים החברתיים שאנחנו נמנים בהם כי אנחנו נותני שירות במישור החברתי, ואפילו במישור חברתי חשוב.

<עודד פלוס: זאת המסגרת.

<עודד פלוס: עם המסגרת הזאת אנחנו חיים.

<עודד פלוס: אם הוועדה תסייע לנו בעניין אנחנו מאוד נשמח.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: בבקשה, מנכ"ל הרבנות ואחרי זה מנהל בתי הדין הרבניים.

<משה דגן: שלום וברכה.

<משה דגן: אני מנכ"ל הרבנות.

<משה דגן: בפתח הדברים רציתי להביא מדבריו של הרב קוק, מייסדה של הרבנות הראשית.

<משה דגן: רציתי להביא את זה בהקשרים האלה שצריך להבין שעם ישראל מורכב מרבדים שונים, וחשוב שתהיה לו רבנות אחת שתהיה גורם מאחד ומרכז.

<משה דגן: יחד עם היות הרבנות ממלכתית של המדינה חשוב להגיד שאחד היסודות שעליהם היא מושתתת זה היותה עצמאית ובלתי תלויה בכל גורם במדינה.

<משה דגן: היא בעצם נתונה למרותה הבלעדית של התורה, מידותיה והלכותיה.

<משה דגן: אני אומר את זה בהקשרים של הלחצים שקיימים - -

משה גפני: רק שנייה - -

<משה דגן: זה רק בפתיח.

משה גפני: אני לא אפריע לך.

משה גפני: תגיד.

משה גפני: אני רואה בישיבה הזאת יותר מאשר דיונים פילוסופיים מין התייעצות של הוועדה איתכם.

משה גפני: צריך לפתור בעיות.

משה גפני: יש לנו בעיות שהולכות ומחמירות.

משה גפני: זה לא כל כך חשוב עכשיו מה שהרב קוק אמר, כיוון שאם הרב קוק היה חי היום הוא היה אומר לכולם להפסיק להגיד הלל ביום העצמאות, אם זה הרקע של שירותי הדת של ישראל.

משה גפני: אבל אני לא יכול לדבר בשמו.

עליזה לביא: אתה אומר ביום העצמאות?

משה גפני: לא.

עליזה לביא: אז למה להפסיק?

עליזה לביא: אתה לא אומר.

משה גפני: לא שאני אפסיק.

משה גפני: אני לא.

משה גפני: אלה מעמונה אומרים הלל ביום העצמאות, ומסלקים אותם מהבית.

משה גפני: אז מה הם באים בטענות?

משה גפני: אני לא בא בטענות.

עליזה לביא: אז נפרק את המדינה?

משה גפני: בדיוק הפוך.

משה גפני: אני רוצה בסוף להגיד הלל.

משה גפני: למה הם שואפים?

עליזה לביא: מתי תהיה מוכן להגיד הלל ביום העצמאות?

משה גפני: יש לי כמה פרטים, ואני אמסור לך אותם.

עליזה לביא: אולי זה קשור לתקציב משרד הדתות?

משה גפני: זה גם קשור.

עליזה לביא: כי אם זה קשור לתקציב משרד הדתות זאת התחלת הגאולה.

משה גפני: זה גם קשור, אבל זה סעיף אחד.

משה גפני: יש לי עוד כמה דברים.

<משה דגן: אני הבאתי את זה בהקשר הזה שכל לחץ שמגיע מכל כיוון לא יביא את הרבנות לסטות מהכרעה הלכתית.

<משה דגן: אבל יחד עם זאת הרבנות גם קשובה לכל ביקורת ובעיה.

<משה דגן: זאת הקדמה לחזון של הרבנות ולדרך שלנו להוציא את החזון הזה לפועל.

משה גפני: מה הבעיות שלכם?

<משה דגן: התחלתי בישיבה הקודמת בנושא מצוקת העובדים שרמות השכר שלהם הן נמוכות מאוד.

משה גפני: הם עובדי מדינה?

<משה דגן: הם עובדי מדינה לכל עניין ודבר.

משה גפני: מה זה רמות נמוכות?

משה גפני: אני עובד במשרד להגנת הסביבה.

משה גפני: המקביל שלי שעובד ברבנות הוא עובד מדינה, נכון?

משה גפני: באותו תפקיד פחות או יותר.

משה גפני: מה הפער ביניהם?

<משה דגן: הפער הוא שאין מסלולי קידום לעובדים ברבנות.

<משה דגן: אין לנו יחידה של מנהל משאבי אנוש - -

משה גפני: אני במשרד להגנת סביבה – יש לי אפשרות קידום?

<משה דגן: בהחלט.

משה גפני: ובמה אני יכול להתקדם?

משה גפני: אני אהיה מנהל?

<משה דגן: לכל משרד ממשלתי יש מסלולי קידום לעובדים שלו.

משה גפני: למה לכם לא?

<משה דגן: אצל העובדים אצלנו אין המושג הזה.

משה גפני: למה?

<משה דגן: אני לא יודע.

<משה דגן: כי בעבר לא טיפלו בזה.

משה גפני: שאלת את האוצר?

<משה דגן: בעבר לא טיפלו בזה.

<משה דגן: הייתה הקפאה של תקנים.

<משה דגן: היו פלאטים.

<משה דגן: בשורה התחתונה המצב הוא שהיום יש לך עובד בן חמש עשרה שנה במערכת - -

משה גפני: מה הפערים?

משה גפני: אני רוצה להיות תכליתי.

<משה דגן: זה מורכב מדרגות שכר מאוד נמוכות, זה מורכב מזה שאין שכר עידוד- -

משה גפני: מה הפערים לעומת משרדים אחרים בממוצע?

<משה דגן: היקפים של שלושת אלפים, ארבעת אלפים שקל.

<משה דגן: אין שכר עידוד, לצורך העניין.

משה גפני: כמה - - -

<משה דגן: אם היום עובד שהוא חמש עשרה שנים במערכת יוצא עם שבעת אלפים שקל ברוטו אז צריך להבין - - -

משה גפני: טוב.

משה גפני: טמיר, אני מבקש שישיגו לי אחרי הישיבה את הממונה על השכר.

משה גפני: יש מישהו שיכול לענות?

<יובל טלר חסון: אני מאגף תקציבים.

משה גפני: לכן ביקשתי את הממונה על השכר.

משה גפני: הוא לא הוזמן.

<יובל טלר חסון: בעניין המספרים – שלושת אלפים שקל לעובד.

<יובל טלר חסון: אני מכיר פערים קצת יותר נמוכים.

<יובל טלר חסון: גם משה מכיר את עמדתנו בנושא הזה.

<יובל טלר חסון: במסגרת הסיכום התקציבי אמרנו שהרבנות תמשיך להתקדם בנושא הסכם השכר מול אגף הממונה על השכר בנפרד מהסיכום התקציבי.

משה גפני: כלומר אם הם יסכמו עם הממונה על השכר שיהיה להם הסכם כמו של כל עובדי המדינה זה לא יפגע בסיכום שלכם על התקצוב של הרבנות הראשית.

<יובל טלר חסון: יש להם הסכם כמו של כל עובדי המדינה.

<יובל טלר חסון: בין עובדי המדינה יש הרבה פעמים שונות בהסכמים של משרדים ספציפיים, כאשר משרדים ספציפיים דואגים להסכמי שכר משרדיים.

<יובל טלר חסון: ברבנות תקופה ארוכה לא נעשתה פעילות בנושא הזה.

<יובל טלר חסון: אגף תקציבים אמר שמבחינתו הוא הולך יד ביד עם הרבנות בעניין הזה.

<יובל טלר חסון: ככל שמגיעים להסכמות עם אגף שכר, אגף תקציבים יעמיד מקורות לנושא הזה.

עליזה לביא: יש עוד מקרים?

עליזה לביא: אין האחדה?

עליזה לביא: אין כללים?

עליזה לביא: כל אחד פועל למען עצמו?

משה גפני: שאלה מצוינת.

<יובל טלר חסון: אני לא מתעסק בנושא השכר.

<יובל טלר חסון: מי שרלוונטי לעניין הזה זה אגף השכר.

משה גפני: שאלה מצוינת.

משה גפני: אנחנו עוסקים פה בעובדים, באנשים שצריכים לקבל משכורת.

עליזה לביא: שמעת מה הוא אמר?

עליזה לביא: שלא נעשתה עבודה.

עליזה לביא: אם כל משרד צריך לעשות עבודה - -

משה גפני: אני אדבר אתו.

<עודד פלוס: אדוני, רק עוד משפט אחד.

<עודד פלוס: קודם כול יש לכם פער.

<עודד פלוס: בעקבות הדיון האחרון, בעקבות הידיעה שקראת מישהו פרסם באתר האינטרנט את מדרגי השכר לפי סקטורים.

<עודד פלוס: ראו שעובדי שירותי הדת נמצאים בתחתית הסולם.

<עודד פלוס: אמרתי בישיבה הקודמת שאנחנו הצלחנו לפני כשלושה שבועות לחתום על הסכם שכר בין ההסתדרות לבין המדינה, והוסיפו למשרד לשירותי דת תוספת בשיעור של 10% - -

משה גפני: דיברנו על זה.

משה גפני: הרבנות זה לא אתם.

<עודד פלוס: צריך לשאוף שאותה תוספת שניתנה לנו תינתן גם להם.

<משה דגן: זאת לא אותה תוספת, עודד.

<משה דגן: העובדים במשרד לשירותי דת הם במצב הרבה יותר טוב - -

<עודד פלוס: בסדר, לפחות תתחיל.

<משה דגן: - - - אין מסלולי קידום, התקנים נמוכים.

<משה דגן: זה הרבה מתחת.

<עודד פלוס: אוקיי, בסדר.

משה גפני: אני הבנתי מה שאתה אומר, אני הבנתי מה שהוא אומר.

<עודד פלוס: בהליך פשוט אפשר לאשר את זה.

משה גפני: אני אדבר עם הממונה על השכר.

משה גפני: נאשר את התקציב הדו שנתי, ויהיה לנו זמן.

משה גפני: במשרדים תהיה בעיה.

משה גפני: אני לא הולך להרפות מהעניין הזה.

משה גפני: מיד אתה רואה את האפליה בעניין הזה – שירותי הדת בתחתית המדרג.

<משה דגן: כבוד היושב-ראש, כשאנחנו מדברים על תקינה נכון לדבר גם על תקנים.

<משה דגן: הרבנות נותנת שירותים בכל תחום הכשרות.

<משה דגן: בתחום הכשרות יש יחידות פיקוח שאמורות לפקח על כל תחום המלונאות, בתי מטבחיים, תעשייה, משחטות, בתי חולים.

<משה דגן: כל הנושא של שחיטת חו"ל, הנושא של מחלקת ייבוא.

<משה דגן: תתפלא לשמוע שכל מחלקה מורכבת מאדם אחד ובמקרה הטוב משני אנשים שצריכים לפקח ולתת שירות.

<משה דגן: למשל, במחלקת ייבוא יש עבודה מול אלף חמש מאות יבואנים ומול ששת אלפים תעודות כשרות שצריך להוציא.

<משה דגן: ברור לכל אדם שאי אפשר לעשות את זה עם כוח האדם הקיים.

<משה דגן: מונחות על שולחננו שתי סוגיות מאוד מהותיות: הייבוא המקביל שאנחנו מקבלים על כך ביקורת שהרבנות לא מטפלת בזה.

<משה דגן: אבל אין כוח האדם שיכול לעשות את זה; הנושא הנוסף הוא שיש הרבה מאוד יבואנים שמבקשים שנכיר גם בהם לצורך ייבוא מוצרים, ואין יכולת להוציא פיקוח לאותן ארצות כדי שנוכל לאפשר ולאשר את הבאת המוצרים האלה.

משה גפני: יובל, יש הצעת חוק של בצלאל סמוטריץ' שחתומים עליו רבים מחברי הכנסת: יואב בן-צור, אני וגם מהליכוד וממקומות אחרים – הצעת חוק הכשרות.

משה גפני: אני ישבתי עם מעיין נשר, עם אגף התקציבים; הם אמרו שהם מתנגדים לחוק.

משה גפני: הרי זה יכול לפתור את הבעיה, למה אתם מתנגדים?

משה גפני: זה משדרג את ההכשר של הרבנות הראשית, והופך את זה לכמה סוגים.

משה גפני: זה יכול להיות כשרות מהדרין – למה אתם מתנגדים לזה?

<יובל טלר חסון: העמדה שלנו שאף על פי שיכול להיות שזה ייצר האחדה, זה ייצר האחדה שהיא לא בהכרח מספקת את המגוון שקיים היום בצרכי הכשרות של אנשים.

משה גפני: היא מספקת.

משה גפני: היום יש אחד.

משה גפני: יש דרגות.

<משה דגן: החשש של האוצר הוא שאנחנו נחמיר בנהלים.

<משה דגן: כעת הנהלים הם לכאורה גם אחידים - -

משה גפני: הם לא אמרו לנו.

<משה דגן: האוצר חושש שאנחנו נחמיר בנהלים.

<משה דגן: הרי מדובר שם על שתי רמות של כשרות – רמת הכשרות הרגילה והמהודרת.

<משה דגן: ברגילה הם חוששים שאנחנו נחמיר ברגע שנעבור על כל הנהלים וניצור האחדה.

משה גפני: מי אמר לכם את זה?

<משה דגן: זה מה שאני שמעתי.

<עודד פלוס: האוצר.

<יובל טלר חסון: גם היום ברמת הכשרות הבסיסית - - - יש שונות בין הרבנויות.

משה גפני: אני מבקש שתקבלו החלטה; או שאתם מאשרים את החוק הזה ולא מתנגדים לו, ואז יש האחדה גם לפי דברכם, או שאתם מאשרים להם תקנים נוספים כדי שהרבנות תוכל לתפקד.

<משה דגן: זה לא תלוי אחד בשני.

משה גפני: אני יכול לדעת למה אתה עוזר לי?

משה גפני: הוא לא ידע את מה שאתה אומר עכשיו.

עליזה לביא: אולי הגיע הזמן לתקן את כל מערך הכשרות?

משה גפני: אני בעד.

עליזה לביא: התלות - - - שבעלי עסקים נותנים משכורות למשגיחים – השחיתות מתחילה במבנה.

משה גפני: אי אפשר להחזיק את המקל משני הקצוות.

משה גפני: אני לא אומר לך את זה.

משה גפני: אני רתחתי מזעם בפגישה שקראו לי אליה.

משה גפני: אני לא יזמתי אותה.

משה גפני: אני גם הנחתי הצעת חוק בשעתו.

משה גפני: כולם התנגדו לזה, גם ש"ס וגם העבודה מסיבות ענייניות.

משה גפני: אבל יש חוק שלי על השולחן שלא תהיה כשרות כזאת.

משה גפני: זה לא יכול להיות מה שאת אומרת .

משה גפני: זה חוק שלי.

משה גפני: זה כמעט עבר, והיה סיפור שלם.

משה גפני: בא עכשיו בצלאל סמוטריץ'.

משה גפני: אני לא חסיד שלו.

משה גפני: יש דברים שאני לא חולק עליו - -

עליזה לביא: חשבתי שאחרי הנאום שלו אתמול הפכת לגרופי.

משה גפני: ממש לא.

משה גפני: אבל הוא הסביר לי את הצעת החוק.

משה גפני: הוא הראה לי אותה, למדתי אותה וחתמתי.

משה גפני: זה יכול להיות בצלאל סמוטריץ' וזה יכול להיות מישהו אחר.

משה גפני: יש פה הרבה שחתומים גם ממפלגות שאינן דתיות.

משה גפני: המצב הזה לא יכול להיות כי המסקנה שאליה אני מגיע היא שלא רוצים רמת כשרות.

משה גפני: אחרת אני לא מבין את אגף תקציבים.

משה גפני: מה הוא רוצה?

משה גפני: או שיאשר את החוק הזה, ואז יש האחדה, והחשש שלך יורד או שנותנים תקנים, באים לרבנות, מדברים על מערכת הכשרות, ואומרים, בואו נשנה תקציבית את העניין.

משה גפני: לא עושים לא את זה ולא את זה.

משה גפני: משאירים את הכול, למה שאת אומרת – פתח לשחיתות.

משה גפני: אני מסכים אתך.

משה גפני: אבל מי אשם בזה?

משה גפני: מי שאשם בזה הוא מי שמשאיר את המצב כמו שהוא.

משה גפני: הרב דגן, בכלל לא משנה אם זה בדיוק המקרה הזה או לא.

משה גפני: עליזה לביא אומרת נכון – צריך הסתכלות חדשה על כל עניין הכשרות.

עליזה לביא: זה לא רק ההצעה של סמוטריץ'.

עליזה לביא: יש כמה וכמה הצעות כי נקעה נפשו של הציבור ממערך הכשרות במדינת ישראל.

עליזה לביא: אתה רואה את ההשגחה הפרטית שקמה, אתה רואה אלטרנטיבות והצעות שמדרגות.

עליזה לביא: הקונגלומרט הנוכחי מביא, לצערנו הרב, להתנהגות שאינה הולמת בכלל ובפרט בכל מה שקשור לכשרות.

עליזה לביא: אתה רואה שמכתיבים איפה לקנות את החסה ויש כל מיני הסכמים או מה לקנות כאן או מה לקנות שם.

עליזה לביא: לפני שבוע הייתי במועצה הדתית בתל-אביב, וראיתי שבמעט אפשר לעשות תיקון ולדאוג שעובדים משגיחי כשרות יחתימו, ותהיה דרך לפרק גם במצב הקיים.

עליזה לביא: אתה רואה שמי שמתמודד יכול לעשות משהו.

עליזה לביא: אבל המציאות במדינת ישראל היא לבקש תקנים נוספים על הדרך המעוותת הזאת.

עליזה לביא: יש פה כל כך הרבה מכשולים וכשלים בגלל השיטה המעוותת הזאת.

עליזה לביא: אז לבקש תקנים זה להוסיף חטא על פשע?

עליזה לביא: זה לא הדבר היחיד שרציתי להגיד.

עליזה לביא: יש עוד דברים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תמתיני כי אני רוצה לתת גם למנהל בתי הדין לדבר.

עליזה לביא: אני אחכה.

משה גפני: בעניין הזה אין לנו ויכוח.

משה גפני: יש לנו ויכוח טכני.

משה גפני: בוויכוח האידיאולוגי אני מעוניין כמוך, ואת מעוניינת כמוני.

משה גפני: אני הוכחתי את זה וגם הנחתי הצעת חוק של ניתוק של כל המערכת הזאת.

משה גפני: לפי דעתי, כולם מסכימים לעניין הזה.

משה גפני: יש, כנראה, מגמה לא לתת למערכת הכשרות להתרומם כדי שתהיה מסודרת, ישרה ונורמלית.

משה גפני: יש כזאת מגמה.

עליזה לביא: של מי המגמה הזאת?

משה גפני: של אגף התקציבים.

עליזה לביא: אני לא חושבת שזאת מגמה של אגף התקציבים.

משה גפני: אגף התקציבים.

<יובל טלר חסון: אני יכול לדבר?

משה גפני: אתה יכול לענות.

<יובל טלר חסון: ראשית בנוגע לנוהל ההאחדה, כמובן הקשר בין נוהל ההאחדה האחיד בכל הארץ לבין מערך התקנים לא נוגע זה בזה כי נוהל ההאחדה לא קשור לכך שאתה עדיין צריך מערך תקנים של פיקוח מספק.

משה גפני: אבל יהיה פה כסף מהכשרות.

<יובל טלר חסון: שוב?

משה גפני: אני לא נכנס לדיון הזה כי יש לי אחרי כן גם דיון.

משה גפני: יהיה כסף כי גם כאלה שהולכים היום לבד"צים פרטיים יקנו מהרבנות.

משה גפני: הכסף יהיה יותר גדול.

<יובל טלר חסון: גם היום מי שהולך לבד"צים פרטיים הולך גם לרבנות.

עליזה לביא: הרי אי אפשר בלי הרבנות.

עליזה לביא: אתה יודע את זה.

<יובל טלר חסון: הוא חייב בכל מקרה ללכת לרבנות.

משה גפני: מה זה צריך גם את הרבנות?

משה גפני: אם אני אוכל רק את הרבנות מהדרין הכסף יהיה יותר גדול.

משה גפני: מה יש פה לדבר בכלל?

משה גפני: אפילו בלי ללמוד ליבה אפשר לדעת את זה.

<עודד פלוס: זה גם יוריד את יוקר המחיה.

משה גפני: מה השאלה.

משה גפני: את דיברת על שינוי של כל המערכת?

משה גפני: זה שינוי המערכת.

<יובל טלר חסון: אני אגיד עוד שני דברים: א', היום יש שונות מאוד גדולה במועצות הדתיות בעניין הכשרות, ולו ברמת ההוראה של הרבנות הראשית שהיום אסור למכור תאנים, ויש רשויות מקומיות - -

משה גפני: והתקנים?

<יובל טלר חסון: אני אוסיף משפט.

<יובל טלר חסון: שנית, יש היום ועדה שיושבת ברבנות הראשית לבחינת כלל נושא ההסתכלות על מערך הכשרות.

<יובל טלר חסון: גם המשרד לשירותי דת מתעסק בנושא הזה.

<יובל טלר חסון: אנחנו גם התרענו בפני הוועדה, והיא אמורה להשלים את עבודתה בתוך מספר חודשים.

<עודד פלוס: אבל התנגדתם להאחדה.

<יובל טלר חסון: נכון.

<יובל טלר חסון: התנגדנו להאחדה כשמציעים פתרונות אחרים.

משה גפני: מה למשל?

<יובל טלר חסון: לוועדה יש כמה פתרונות - -

משה גפני: לא חשוב.

משה גפני: תגיד אתה.

<עודד פלוס: אבל זה לא קשור להאחדה.

<עודד פלוס: צריך להבין.

<עודד פלוס: אני רוצה להסביר את העניין, חברת הכנסת לביא.

<עודד פלוס: באים אלינו רשת מלונות "דן", ושואלים, למה הדרישות ב"דן" אילת וב"דן" כרמל שונות?

<עודד פלוס: זה מה שאנחנו רוצים – אנחנו רוצים לעשות האחדה.

<עודד פלוס: מה הפחד של האוצר?

<עודד פלוס: הפחד של האוצר הוא שברגע יעשו האחדה ימשכו את זה כלפי מעלה וידרשו כשרות.

<עודד פלוס: לנו יש עניין שהדרישות יהיו גבוהות כדי שיהיה רגיל ויהיה מהדרין, וזה ייתר את הבד"צים הפרטיים.

<יובל טלר חסון: עודד, השאלה היא לאיזו רמה.

<יובל טלר חסון: יש הרבה הבסיסית - -

<עודד פלוס: למה אתם לא משאירים את זה לרבנים?

<עודד פלוס: זה התפקיד של הרבנים.

<עודד פלוס: לא אגף תקציבים צריך לקבוע מה רמת הכשרות – אם דורשים גוש קטיף או לא דורשים גוש קטיף.

<יובל טלר חסון: זה בכלל לא שאלה של רמת הכשרות.

<יובל טלר חסון: זה עניין של הרבנות הראשית והדרך שלה לקבוע את הדברים האלה - -

<עודד פלוס: אתם מתנגדים.

<קריאה: אז למה אתם מתנגדים?

<יובל טלר חסון: יש עניין נוסף של יוקר המחיה.

<יובל טלר חסון: אגף תקציבים במשרד האוצר מפנה ליוקר המחיה - -

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: מיצינו.

עליזה לביא: זאת אומרת ההתמודדות עם יוקר המחיה מפרקת את כל הניסיון הזה לראות שבאמת בתל-אביב ובאילת תהיינה - -

<יובל טלר חסון: היום אם יש בעל עסק שרוצה רמת כשרות מסוימת שהיא לא בהכרח רמת הכשרות שמוגדרת בסיסית במקום אחר - -

משה גפני: יובל, מיצינו את הדיון בעניין הזה.

משה גפני: אני לא מתכוון לשתוק על זה.

משה גפני: אגב, אני חושב שאם אין כשרות בכלל אז יוקר המחיה יירד עוד.

<יובל טלר חסון: זאת לחלוטין לא המטרה.

משה גפני: זאת לא המטרה.

משה גפני: אבל זה יכול להיות יוקר המחיה, אני יודע.

משה גפני: בשעתו הייתי סגן שר הדתות.

עליזה לביא: אז בעצם אתה אשם במצב שנוצר.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אז היו מביאים לי סנדביצ'ים בד"צ.

עליזה לביא: אבל הם היו כשרים.

משה גפני: ודאי.

משה גפני: בד"צ.

עליזה לביא: אתה יודע, אני לא סומכת.

משה גפני: ואז עשיתי חקיקה בעניין הזה.

משה גפני: אתם תמיד הייתם נגדי, אני לא יודע למה.

משה גפני: אני לא רב איתכם אף פעם.

משה גפני: אני מדבר על מה שהיה לפני עשר שנים – אתה לא היית.

משה גפני: אני רציתי שיהיה מסודר.

משה גפני: אני לא רציתי שהמשגיח יהיה תלוי במושגח, לא רציתי שיהיה פתח לשחיתויות, לא רציתי שזה יהיה יקר, ואני חושב שזה היה הופך להיות יותר זול.

משה גפני: לדעתי, יש פה טעות.

משה גפני: כשמגיעה רפרנטית במשרד האוצר ומתחילה להסביר לי על הצוואר של העוף, וזה לא בחודש אדר שיש פורים, אלא בחודש רגיל בשנה – אנשים מוכשרים יש במשרד האוצר, אני לא אומר שלא - -

<קריאה: - - - שמבינים קצת בנושא כשרות.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: זה לא יימשך.

משה גפני: אתם תצטרכו להחליט האם אתם נותנים לרבנות תקנים ועושים כל מה שצריך, והבלגן יישאר בלגן אבל לפחות - - -

עליזה לביא: יש נתון שעכשיו מגיע אלי: שלושה מיליארד שקל בשנה שהם 3% מההיקף הכספי השנתי של שוק המזון – עלות למשק של מונופול הכשרות.

משה גפני: איזה מונופול?

<עודד פלוס: זה לא נכון, מה שכתוב.

<עודד פלוס: גם הדוח הזה מדבר על שש מאות מיליון ולא על שלושה מיליארד, וגם את הנתון הזה הפרכנו לגמרי.

משה גפני: מה זה משנה בכלל?

משה גפני: שלא ישלמו.

עליזה לביא: מה זה שלא ישלמו?

עליזה לביא: רוצים לאכול כשר.

עליזה לביא: אתה יודע שיש ביקוש לאכול כשר.

עליזה לביא: מספר המסעדות שרוצות כשרות גדל, ואתה שמח על זה.

עליזה לביא: נכון?

משה גפני: אם מקבלים את ההצעה הזאת ויושבים ברצינות, תאמיני לי שהתוצאה תהיה חיובית.

משה גפני: הם דוחים את זה על הסף.

עליזה לביא: אולי נפתח את הדיון הזה פעם אחת ולתמיד?

משה גפני: בבקשה.

עליזה לביא: זה לא פלסטרים.

עליזה לביא: כל פעם יש עוד פלסטר ועוד פלסטר.

עליזה לביא: אז קדימה – כמו שעשינו עם הבלניות - -

משה גפני: מה את רוצה - - - אחרי זה יש לי עידוד השקעות הון.

עליזה לביא: חכה עם השקעות ההון, קודם כול צריך לאכול.

<משה דגן: זה בדיוק מה שהוועדה המייעצת עושה היום.

<עודד פלוס: אנחנו מקבלים את זה.

עליזה לביא: רגע, תן לי לדבר.

משה גפני: בסדר, אבל בבתי הדין יש יותר חומר.

<משה דגן: לצורך העניין, הוועדה המייעצת לכשרות הגישה המלצות לכמה מתווים שיש להם השלכות תקציביות.

<משה דגן: צריך להבין שהיום יש תלונות על מערך הכשרות, אבל גם צריך להבין עם איזה אופרציה הוא עובד.

<משה דגן: בכל המועצות הדתיות יש היום בקושי מאה מפקחים שמבצעים פיקוח על משגיחים שהם לא עובדי המועצות הדתיות.

<משה דגן: משם הבעיה מתחילה.

<משה דגן: הוועדה המייעצת העלתה כמה מתווים ופתרונות, ובין היתר היא העלתה את הנושא של הגברת הפיקוח.

<משה דגן: אבל גם פה צריך להבין שיש השלכות תקציביות, וזה נושא - - - תקציבי.

משה גפני: תיכנס לקונוטציות.

משה גפני: עליזה לביא ביקשה, ואני קיבלתי.

משה גפני: אנחנו נקיים דיון על מערך הכשרות על כל מה שאמרת.

משה גפני: יבוא לפה אגף תקציבים.

משה גפני: אני אבקש שיבואו יותר, לא רק אתה.

דוד אזולאי: נבדוק אם זה שווה שלושה מיליארד שקל.

<משה דגן: לא, זה לא שווה שלושה מיליון שקל.

משה גפני: שווה כמה ששווה.

משה גפני: זה בכלל לא משנה.

משה גפני: נדון על הנושא.

משה גפני: מה עוד?

<משה דגן: רציתי להעלות את הנושא של מיקום הרבנות.

<משה דגן: היום הרבנות נמצאת בבניין שאינו מתאים ולא ראוי לשכן שם אנשים.

משה גפני: מה אתה הולך להסביר?

משה גפני: אמרת.

משה גפני: מה אתם עושים עם זה?

<יובל טלר חסון: הרבנות הראשית עברה לבניין חדש לפני חצי שנה.

<יובל טלר חסון: במסגרת זה היו גם עלויות מעבר - -

משה גפני: לחכות עכשיו עשר שנים?

עליזה לביא: הבניין הנוכחי לא בסדר?

עליזה לביא: למה?

<משה דגן: אני יכול לפרט.

משה גפני: אל תפרט.

משה גפני: אני באתי לרבנות הראשית, עליזה.

עליזה לביא: אני הולכת להפגין שם בדרך כלל.

<עודד פלוס: זה בניין חדש.

עליזה לביא: היינו שם.

עליזה לביא: הפגנו שם נגד הרב לוקשטיין.

<עודד פלוס: זה במקום שבית הדין הרבני הגדול.

משה גפני: רבותי, מה ההתרגשות הזאת?

משה גפני: אני באתי לרב הראשי.

משה גפני: אני לא באתי להפגין.

משה גפני: באתי עם מיקי זוהר, הוא הגיש הצעת חוק.

עליזה לביא: מתי תבוא אתי?

משה גפני: אני מוכן לבוא אתך.

משה גפני: נקבע זמן, נגיד את הנושא, ואנחנו באים יחד.

משה גפני: עליתי עם מיקי זוהר לשם כדי לנסות לפשר.

משה גפני: הרבנות היו נגד החוק שלו.

משה גפני: עליתי אתו לרב הראשי, ובאמת עשיתי פשרה.

משה גפני: אני חושב שחיו עם הנושא של השחיטה של העופות.

משה גפני: הגעתי לרבנות, ואני אומר לך – חשבתי שאני בא למוסך.

עליזה לביא: עד כדי כך?

משה גפני: יותר גרוע כי במוסך הכניסה היא רחבה כדי שהרכב ייכנס.

משה גפני: שם את צריכה להיכנס עקום כדי שתוכלי להיכנס.

משה גפני: ואני לא כזה שמן.

עליזה לביא: זה בניין חדש.

משה גפני: ויובל הולך להגן על זה עכשיו.

משה גפני: אני מבקש לדון בעניין הזה מחדש.

משה גפני: אני מבקש שתבדקו את זה.

משה גפני: זאת בושה וחרפה.

משה גפני: זה מעיד על זה שמדינת ישראל מתייחסת לרבנות כמו שנטורי קרטא מתייחסת לרבנות.

<יובל טלר חסון: אני אומר בנושא הזה שבעבר בניין הרבנות החדש היה מתואם עם הרבנות הראשית - -

משה גפני: בסדר, אז מה אתה רוצה?

<יובל טלר חסון: - - לא התחלפה הנהלה - -

משה גפני: אני לא רבנות ראשית, ואני לא אגף התקציבים.

משה גפני: אני אזרח שמגיע לשם, וזאת בושה.

משה גפני: צריך למצוא פתרון לעניין הזה ולחפש משהו אחר.

עליזה לביא: של מי הייתה הבחירה?

<יובל טלר חסון: הרבנות הראשית הייתה מעורבת במעבר.

<משה דגן: אני לא רוצה לפרט פה.

<עודד פלוס: זאת היסטוריה מעניינת.

<משה דגן: יש פה היסטוריה מאוד בעייתית עם המעבר.

<משה דגן: אני לא רוצה לפרט.

<משה דגן: אני לא חושב שזה הפורום.

עליזה לביא: אין ספק שצריך לראות איך מתקנים את זה.

עליזה לביא: זה לא לעניין.

משה גפני: בושה.

<משה דגן: לא מתאים.

<משה דגן: עובדים מתפזרים על פני שש קומות.

<משה דגן: בניין מאוד צר, חדרים פנימיים בלי חלונות.

עליזה לביא: אבל שמעתי שבתל-אביב הם עוברים לבניין חדש.

משה גפני: תודה רבה.

<משה דגן: רציתי להוסיף עוד משפט לסיום.

<משה דגן: כמו שאמרנו, אמנם חתמנו על סיכום תקציבי, אבל בין הרצוי למצוי המרחק מאוד גדול.

<משה דגן: התקציב של הרבנות בבסיס שלו הוא מאוד נמוך.

<משה דגן: כמו שהזכרתי בפעם הקודמת למעלה מ-90% זה לטובת הוצאות שכר והוצאות קשיחות כך שלא נשאר הרבה לרבנות להוציא לפועל יעדים ומשימות שהיא התוותה לעצמה.

משה גפני: כמה כסף חסר?

<משה דגן: בבקשות לפני דיוני התקציב הגשנו בקשות שמסתכמות בהכפלת התקציב - -

משה גפני: מה זה הכפלת התקציב?

<משה דגן: - - אני שוב אומר, אגף תקציבים בא לקראתנו, אבל לא מספיק.

משה גפני: מה זה הכפלת התקציב?

<משה דגן: אם בסיס התקציב עכשיו הוא עשרים ושניים מיליון, אני הראיתי למה אנחנו צריכים לפחות ארבעים מיליון שקל בבסיס.

<משה דגן: מה שאנחנו קיבלנו זה עוד שני מיליון בבסיס ועוד סכומים חד-פעמיים לטובת המחשוב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הרב יעקבי, מנהל בתי הדין הרבניים, בבקשה.

<שמעון יעקבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

<שמעון יעקבי: לעומת חברי שלהם יש סיכום תקציבי לשנים 2018-2017, לנו אין סיכום תקציבי עם האוצר.

<שמעון יעקבי: בשונה משנים רבות בעבר מבחינתנו המצב קטסטרופלי בהיבט של כוח אדם.

<שמעון יעקבי: מערכת בתי הדין היא חלק ממערכת השיפוט במדינת ישראל.

<שמעון יעקבי: אמנם אנחנו נמצאים במשרד לשירותי דת, אבל אנחנו מעניקים שירותי שיפוט ממלכתיים לכל מגזרי הציבור, וכל היהודים חייבים להגיע לבית הדין הרבני בזמן מן הזמנים – בנישואין ובגירושין, בענייני ירושה, בענייני משפחה שונים כמו החזקת ילדים והסדרי שהות של ילדים, מזונות אישה, חלוקת רכוש, צוואות ועוד כהנה וכהנה.

<שמעון יעקבי: יש לנו כתשעים אלף תיקים בשנה.

<שמעון יעקבי: בהקשר הזה, לצערנו הרב, מדינת ישראל לא מצליחה להביא שירות ראוי לציבור.

<שמעון יעקבי: ראש הממשלה מינה לפני כשנה צוות להשוואת התנאים של בתי הדין הרבניים ושל בתי המשפט.

<שמעון יעקבי: אנחנו נמצאים כרגע בשלב של טיוטה ומגעים עם האוצר.

<שמעון יעקבי: אנחנו ביקרנו במסגרת הצוות בבית המשפט למשפחה - -

משה גפני: מי עומד בראש הצוות?

<עודד פלוס: אני.

<שמעון יעקבי: - - ביקרנו בבית המשפט לענייני משפחה בתל-אביב ובבית הדין הרבני בתל-אביב – שתי הערכאות הדיוניות גדולות.

<שמעון יעקבי: ראינו שם בית משפט לתפארה.

<שמעון יעקבי: אבל לא ראינו כמעט אדם בפרוזדור.

<שמעון יעקבי: מספר התיקים ששופט דן בהם ביום באותן שעות העבודה כמו של הדיינים הוא שישה תיקים – תיק הוכחות אחד ביום.

<שמעון יעקבי: היינו בבית הדין הרבני וראינו אנשים צובאים על הדלתות, אנשים נרגנים.

<שמעון יעקבי: מספר התיקים הוא כעשרה עד חמישה עשר תיקים ביום שצוות של שלושה דיינים צריך לדון בהם.

<שמעון יעקבי: נכון, יש הבדל יסודי בינינו לבין בתי המשפט.

<שמעון יעקבי: אצלנו ככלל שיטת השיפוט היא בפני שלושה דיינים, ושם זה בפני דן יחיד, אבל כמחצית התיקים בפועל הם בפני שלושה דיינים, וכמחצית בפני דן יחיד.

משה גפני: אצלכם?

<שמעון יעקבי: אצלנו.

<שמעון יעקבי: ועדיין הפערים הם קטסטרופליים ובלתי ניתנים להבנה.

<שמעון יעקבי: בניירות שיש לפניכם יש השוואה מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על גידול מערכת המשפט.

<שמעון יעקבי: נתחיל בעמוד השלישי.

<שמעון יעקבי: מספר תיקים ממוצע להרכב – אלפיים ארבע מאות שבעים ושישה תיקים להרכב לעומת בית המשפט לענייני משפחה ששם יש אלף מאה ותשעה תיקים; תשעים ושלושה אלף תיקים בכלל המערכת – שישים ושלושה אלף תיקים בבתי המשפט לענייני משפחה.

<שמעון יעקבי: בשקף הבא אתם תראו את גידול מערכת המשפט משנת 1960 ועד 2013.

<שמעון יעקבי: אלה נתונים קיימים לפי תקנים בפועל שנמצאים בפועל במערכת.

<שמעון יעקבי: אתם תראו שמערכת בתי המשפט גדלה בתקני השופטים פי חמישה בתקופה שמ-1960 עד 2013; בעוד שבית הדין גדול פי 1.4.

<שמעון יעקבי: מדינת ישראל גדלה באוכלוסייתה בתקופה הזאת פי חמישה; האוכלוסייה היהודית גדלה פי שלושה.

<שמעון יעקבי: אם היינו הולכים לפי קצב הגידול של האוכלוסייה היהודית היו צריכים להיות היום לפחות כמאתיים דיינים.

<שמעון יעקבי: בפועל – לא נוסף תקן של דיין אחד במשך עשרים השנה האחרונות.

<שמעון יעקבי: לקחתי את ספר התקציב של שנים 2016-2015 ואת הצהרות התקציב של 2018-2017, ואני רואה שבמערכת המשפט ב-2015 יש - -

דוד אזולאי: אבל יעקבי, כמה שנים הייתם במשרד המשפטים?

<שמעון יעקבי: היינו כשלושה עשרה שנה במשרד המשפטים.

דוד אזולאי: בכמה גדלו התקנים באותה תקופה בבית המשפט לעומת בבתי הדין הרבניים?

דוד אזולאי: זה נתון חשוב שכדאי להעלות אותו.

<שמעון יעקבי: אני מתבייש לומר.

משה גפני: למה?

משה גפני: תגיד את זה שהציבור יידע.

<שמעון יעקבי: מה שאני יכול להגיד זה שאצלנו לא גדל אפילו תקן של דיין אחד בשלוש עשרה השנים האלה.

<שמעון יעקבי: שום תקן.

<שמעון יעקבי: גידול מנהלי קטנטן – זעיר פה וזעיר שם.

<שמעון יעקבי: אבל תראו, אני מחזיק פה את פרטי התקציב לשנת 2015 של מערכת בתי המשפט.

<שמעון יעקבי: שיא התקן של 2015 זה אלפיים תשע מאות וחמישים תקנים קבועים ועוד אלף שלושים ושניים של עבודה בלתי צמיתה.

<שמעון יעקבי: כלומר כארבעת אלפים תקנים, מתוכם שש מאות שבעים וחמישה תקני שופטים.

<שמעון יעקבי: בשנת 2016 אני רואה גידול של שיא כוח האדם – שלושת אלפים שבעים וחמשה וחצי ומשרות בלתי צמיתות זה נשאר אותו דבר.

<שמעון יעקבי: אבל יש גידול משמעותי.

<שמעון יעקבי: בהצעת התקציב של 2018-2017 שוב רואים גידול בשיא כוח האדם הקבוע – שלושת אלפים מאה ארבעים ושלושה; ב-2018 – גידול נוסף – שלושת אלפים מאה שבעים ותשעה.

<שמעון יעקבי: אדוני היושב-ראש, אני לא מדבר על עבודת הצוות של ראש הממשלה, ושאנחנו נמצאים לקראת גיבוש טיוטה.

<שמעון יעקבי: בטיוטה שלנו שם אנחנו מגבשים צורך בכחמישים דיינים נוספים ועוד כמאתיים עובדי כוח אדם כדי שנוכל לספק אותו שירות שבית המשפט למשפחה נותן.

<שמעון יעקבי: אני כרגע מדבר על גידול טבעי.

<שמעון יעקבי: בדיונים המוקדמים שלנו עם האוצר דיברנו על גידול של כמה תקנים.

<שמעון יעקבי: שמענו לאחרונה מוכנים לתת לנו ארבעה תקני דיינים לשנת 2017 ועוד ארבעה תקני דיינים לשנת 2018, אבל לא חתמו על זה.

<שמעון יעקבי: אבל יש שובל.

<שמעון יעקבי: אתה לא יכול לשים טייס אם אין לו צוות אוויר, ואין לו צוות קרקע.

<שמעון יעקבי: מי יפתח את הדלת?

משה גפני: רק תגיד לוועדה – אתם ניהלתם משא ומתן עם האוצר, וזה נראה כאילו לא ניהלתם כלום.

עליזה לביא: שמעתי שהציעו לכם הצעה, ואתם סירבתם לקבל אותה.

<שמעון יעקבי: כן.

<שמעון יעקבי: לפי ההצעה האחרונה, תקבלו ארבעה תקני דיינים ל-2017, ארבעה תקני דיינים ל-2018, וזה הכול.

<שמעון יעקבי: ברקע יש פלאט שצריך לקצץ תקנים, ואז יוצא שאנחנו מקוצצים בתקנים.

<שמעון יעקבי: כדי להפעיל את אותם ארבעה תקני דיינים ולהשלים פערים משנים אחרות אנחנו זקוקים לחמישים ושלושה תקני כוח אדם.

<שמעון יעקבי: אמרנו את זה לאוצר.

<שמעון יעקבי: צריך שובל מנהלי להרכב בית דין.

<שמעון יעקבי: מבקר המדינה מתח לפני כמה שנים ביקורת חריפה מאוד על בתי הדין הרבניים בסוגיה של הקדשות.

<שמעון יעקבי: אנחנו חייבים לקבל תקני הקדשות.

משה גפני: תגיד מה זה שובל מנהלי.

<שמעון יעקבי: אני לקחתי את מספר השופטים, חילקתי במספר העובדים שיש במערכת בתי המשפט.

משה גפני: מה למשל?

<שמעון יעקבי: פקידי עזר, מזכירות, עוזרים משפטיים.

<שמעון יעקבי: לכל שופט יש עוזר משפטי – לכל מערכת בתי הדין, לתשעים ותשעה דיינים יש תשעה עוזרים משפטיים.

<שמעון יעקבי: לכל שופט יש 4.9 עובדים מנהליים במערכת המשפט; בבתי הדין הרבניים גם אם אני אקח את העובדים הזניחים ביותר יש לנו 2.2 עובדים לכל דיין.

<שמעון יעקבי: לזה אני מכניס גם תקנים בלתי צמיתים של עדי גטים וסופרי גטים שזאת עבודה טכנית.

<שמעון יעקבי: זאת העבודה שלהם.

<שמעון יעקבי: הם בסך הכול צריכים לחתום בשולי גט.

<שמעון יעקבי: אני מכניס את זה לתוך אותו שובל אף על פי שהייתי צריך להוריד את זה, אבל אני רוצה להיות אחיד בבדיקה שלי.

משה גפני: אמרת שלא הגעתם להסכם שכר?

<שמעון יעקבי: לא הגענו לסיכום תקציבי.

<שמעון יעקבי: יש הצעת תקציב לפניכם – תשוו.

<שמעון יעקבי: לא נוסף, אלא להפך – הפחיתו לנו את התקנים המנהליים.

<שמעון יעקבי: הפחיתו לנו את העבודה הבלתי צמיתה.

<שמעון יעקבי: לדעתי, אי אפשר ככה לעבור לסדר היום.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עליזה, בבקשה.

עליזה לביא: רק הערה אחת.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, על המשך הדיון החשוב הזה.

עליזה לביא: כשאנחנו רואים שבית הדין לוקח לעצמו עוד תפקידים במסגרת התקציב המצומצם כמו למשל כינוס בית הדין הגבוה נוכח ערעור אנונימי או להתחיל לברר בירורי גיור בימים שלא היו.

עליזה לביא: רק לפני שעה אני שומעת על מספר הממזרים במדינת ישראל שהלך וגדל השנה.

עליזה לביא: אז כשאתם מחליטים שיש לכם תקציבים לכל מיני דברים שלא היו מעולם אתם יודעים לעשות את זה.

עליזה לביא: אני מאוד רוצה שמערכת בתי הדין תיתן את שירותי הדת במקום שבו אנחנו צריכים לתת במדינה יהודית ודמוקרטית; ושתהיינה פחות עגונות ופחות מסורבות.

עליזה לביא: - - - את כל הכוח שזה יקרה.

עליזה לביא: אבל באותה מידה אתם מאבדים את אמון הציבור.

עליזה לביא: כדי שנתקן את המערכת צריך להחזיר את אמון הציבור במערכת.

עליזה לביא: כי יבוא היום שעל הקרקע הזאת של אובדן האמון במערכת, בוודאי נוכח מה שקורה עכשיו בבית הדין הגבוה, שמכנסים בעקבות תלונה אנונימית את בית הדין לבטל גט של אישה אחרי שנתיים וחצי, אז איך אפשר לבוא ולבקש תמיכה כאן בבית הזה?

עליזה לביא: לגבי המועצות הדתיות, אדוני.

עליזה לביא: אני רוצה לומר כמה דברים - -

משה גפני: רק אמרתי משפט, זה כבר יוצא החוצה?

עליזה לביא: מה אמרת?

משה גפני: עם הרב הקוק, עם הלל ביום העצמאות.

עליזה לביא: מה יצא החוצה?

משה גפני: שאם הרב קוק היה חי הוא היה אומר לא להגיד הלל ביום העצמאות.

משה גפני: תגידי, לאנשים משעמם?

עליזה לביא: צוות שלי, אני פניתי לכבוד השר - -

משה גפני: את הוצאת את זה?

עליזה לביא: לא, אני לא.

דוד אזולאי: אני לתומי חשבתי שהכול פה סודי.

מיקי לוי: אני חושב שהאמירה הזאת מאוד חשובה.

משה גפני: למה לא יצא שאמרתי שביום העצמאות אני אעשה מה שעושה יאיר לפיד?

משה גפני: למה זה לא יצא?

מיקי לוי: תגיד – אנחנו נוציא את זה.

עליזה לביא: לפני שנה פניתי לכבוד השר אחרי שגיליתי שבים המלח אין עירוב.

עליזה לביא: אנשים כלואים בחדרים שלהם, ולא יודעים שאין עירוב בים המלח.

עליזה לביא: עד היום הנושא הזה לא נפתר.

עליזה לביא: בנושא מועצה דתית חלק נפתר וחלק לא נפתר.

עליזה לביא: חלפה שנה.

עליזה לביא: הנושאים הללו באמת מעסיקים אותי.

עליזה לביא: ברוב המועצות הדתיות אין דרג נבחר.

עליזה לביא: אנחנו כולנו יודעים את זה.

דוד אזולאי: אל תגידי חצי אמת.

דוד אזולאי: תגידי את כל האמת על העירוב.

דוד אזולאי: לא ניכנס לזה עכשיו.

עליזה לביא: אז בוא נשלים את זה.

עליזה לביא: העירוב הושלם?

דוד אזולאי: כשזה יהיה על סדר היום אני אענה לך.

עליזה לביא: אני מאוד שמחה על העבודה שנעשתה, אבל היא עדיין לא הושלמה.

עליזה לביא: עדיין אין עירוב בים המלח, אדוני השר.

דוד אזולאי: כשזה יהיה על סדר היום אני אענה לך.

דוד אזולאי: לא נשאר חייב.

עליזה לביא: טוב.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, רק בחמישים ושש מתוך מאה שלושים ואחת מועצות – פחות מ-30% - יש יושב-ראש נבחר.

עליזה לביא: לגבי השכר שהוזכר כאן – מעלים את שכר יושבי הראש, אבל נתוני השכר לא מאוזנים לא בגלל יושבי הראש, אלא בגלל שרוב העובדים הם בלניות או משגיחים שעובדים בשכר נמוך.

עליזה לביא: מי כמוך יודע שטיפלנו בשכר הבלניות.

עליזה לביא: ייצוג נשים במועצות הדתיות – אם כבר מדברים על תיקון אז בואו נתקן.

עליזה לביא: יש החלטה שקובעת ייצוג הולם לנשים במועצות הדתיות.

עליזה לביא: אנחנו לא רואים את זה.

דוד אזולאי: איפה ראית מועצה דתית ללא ייצוג הולם?

דוד אזולאי: תני לי דוגמה אחת שאין במועצה דתית ייצוג לנשים.

עליזה לביא: הולם?

עליזה לביא: כמו שביקשנו לפי החוק?

דוד אזולאי: כן.

עליזה לביא: לא אישה אחת, אלא ייצוג - -

משה גפני: מה זה מעניין עכשיו?

משה גפני: נשים עכשיו עולות פה?

משה גפני: הייתי בסמינר הקיבוצים, והיה על זה דיון עם כל ראשי הקיבוצים.

משה גפני: השולחן היה מלא בחמישים איש.

משה גפני: אני מביא מחר את הנושא של הקיבוצים לדיון.

משה גפני: אף אישה לא ישבה ליד השולחן.

משה גפני: למה לא היית שם?

משה גפני: למה את לא אומרת להם?

עליזה לביא: אני אגיד באמת למה?

משה גפני: אף אחד – כולם היו גברים.

מיקי לוי: מה אתה רוצה, זה חשוב לייצוג של הנשים.

משה גפני: אז למה לא שם בקיבוצים?

משה גפני: כל ראשי הקיבוצים מכל הארץ ישבו ליד השולחן.

משה גפני: אני הרציתי שם.

משה גפני: כולם היו גברים – אישה אחת לא הייתה.

מיקי לוי: מפאת כבודך, אדוני.

משה גפני: למה מפאת כבודי?

משה גפני: אני לא יושב עם נשים?

עליזה לביא: אני לא מגיבה על התנועה הקיבוצית.

עליזה לביא: יש לי ניגוד עניינים כמו שאתה יודע.

עליזה לביא: יש הרבה נושאים סביב השולחן הזה שיש לי ניגוד עניינים, ואני לא נכנסת אליהם.

משה גפני: טוב.

עליזה לביא: יש פה נושא שבאמת צריך להגביר את שירותי הדת במדינת ישראל.

עליזה לביא: אדוני השר עושה עבודה, וחשוב לו שיהיו יותר תקציבים לשירותי דת לכל אזרחיות ואזרחי המדינה.

עליזה לביא: אנחנו רוצים שיהיו שירותי דת טובים, ראויים.

עליזה לביא: כשרות זאת לא המלצה – זאת הלכה.

עליזה לביא: צריך לעשות את זה בצורה ראויה ונכונה - -

משה גפני: כל הכבוד.

עליזה לביא: - - ואם אדוני השר חושב שבאתי בביקורת על עניין העירוב – לא.

עליזה לביא: אני יודעת שהשר פעל, אבל עדיין לצערי הרב, בים המלח אין עירוב.

דוד אזולאי: בסדר.

דוד אזולאי: את יודעת מי אשם.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: מועצה דתית שעדיין לא משלימה את זה.

עליזה לביא: אבל אין עירוב ים המלח.

משה גפני: בסדר, את צודקת.

עליזה לביא: אז צריך לראות איך פותרים את זה.

דוד אזולאי: אדוני, אני מסכים - - -

אורי מקלב: - - -

משה גפני: לא, מה פתאום.

משה גפני: עליזה, סיימת?

עליזה לביא: משפט אחד לסיום: יש פה עניינים של הלכה ושל הדת היהודית.

עליזה לביא: השיח שלהם יקרין גם על מעמדה של הרבנות הראשית, של בתי הדין הרבניים וכל שירותי הדת.

עליזה לביא: אם אנחנו רוצים באמת לתקן ולשנות אי אפשר שזה לא יהיה בהלימה למציאות הלא פשוטה בתוך החברה הישראלית.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: מיקי לוי ואחרי כן אורי מקלב ופיני קבלו.

מיקי לוי: השווית את מספר התיקים שנמצאים בבתי הדין לבין בתי המשפט האזרחיים.

מיקי לוי: קטונתי מחוסר ידיעה.

מיקי לוי: אני רק מבקש לדעת, האם ההליך הממוצע של תיק פלילי הוא יותר או פחות מההליך הזה?

מיקי לוי: אין לי ספק, לפי מה שתיארת, שאתם נמצאים בחסר נוראי, למיטב הבנתי.

מיקי לוי: וקטונתי.

מיקי לוי: אני מבקש את אדוני – יומיים מופיעות כתבות רעות מאוד שמוציאות דיבתנו רעה בכל הארץ בנושא הכשרות ודרישות של אנשים לא אחראיים.

מיקי לוי: אני שומר כשרות, וגם בביתי יש הפרדה, ואני מזדעזע מהכתבות האלה.

מיקי לוי: רק תגידו לי שאתם מטפלים בזה, ובאתי על סיפוקי.

דוד אזולאי: אולי אני אניח דעתך בעניין הזה.

דוד אזולאי: ברשותך, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: רק דקה.

משה גפני: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, המנכ"ל.

אורי מקלב: קשה לי לעבור מהדברים הגבוהים שדיברה עליהם חברת הכנסת עליזה לביא אל הדברים הפרקטיים והחברתיים שאני רואה בנושא תעריפי המקוואות לגברים.

אורי מקלב: התעריפים גבוהים מאוד.

עליזה לביא: כמה זה?

<עודד פלוס: עשרה שקלים ביום - -

אורי מקלב: ביום שישי – חמש דקות – עשרים שקלים.

עליזה לביא: וכמה לנשים?

<עודד פלוס: חמישה עשר שקלים למקלחת, ושלושים לאמבטיה.

<עודד פלוס: אבל זה פעם בחודש, וזה - - -

אורי מקלב: אני לא נכנס לזה.

אורי מקלב: אני עכשיו מדבר על מקווה לגברים.

אורי מקלב: אדוני השר, עוד בביקור שלך כחבר כנסת אנחנו היינו שותפים יחד את הנושא של תעריפים במקוואות.

אורי מקלב: היום אתה יושב כשר, ואנחנו עשינו פגישות.

אורי מקלב: אבל אנחנו מעלים את זה בוועדת הכספים כי בסופו של דבר את התעריפים קובעת ועדת תעריפים שנמצאת במשרד האוצר.

אורי מקלב: העלייה בשנתיים האחרונות היא דרמטית, והיא קרתה בטענה שמחירי המים ומחירי החשמל גבוהים.

אורי מקלב: גם הוויכוחים האלה – קשה להתווכח איתם כי זה מקביל לעלייה.

אורי מקלב: אבל מה שכן חשוב – לנו יש אינדיקציה הכי מעשית והכי אמתית.

אורי מקלב: רוב המקוואות לגברים הם מקוואות פרטיים.

אורי מקלב: המקוואות הפרטיים שהם כלכליים התעריפים הרבה יותר נמוכים - -

משה גפני: גבוהים.

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: הם הרבה יותר נמוכים מתעריפי הכניסה למקוואות של המועצה הדתית.

אורי מקלב: כאן אני שואל, איך זה יכול להיות.

אורי מקלב: אנחנו ישבנו איתם.

אורי מקלב: אין שום סבסוד.

אורי מקלב: באופן אמתי וגם בבדיקה מקצועית של המשרד - - - זה נכון – התעריפים הם גבוהים מההוצאות.

אורי מקלב: הם היום מסבסדים דברים אחרים.

אורי מקלב: אבל מי שמשלם את זה, זה דווקא לצורכי דת.

אורי מקלב: אדם לא בא ליהנות.

אורי מקלב: זה לא שימוש להנאה, אלא לצורך מצווה דתית.

אורי מקלב: בתקופת החגים היו הרבה פניות - -

משה גפני: אני יודע.

אורי מקלב: - - כשהשימוש הרבה יותר גדול.

משה גפני: כשבן-דהאן היה סגן שר הדתות אני הגשתי לו שאילתה.

משה גפני: הוא אמר שיורידו את המחירים.

אורי מקלב: הייתה לך שאילתה, ושאלת שאלה נוספת.

אורי מקלב: הייתה הרבה פעילות בעניין הזה, אבל הדבר לא השתנה.

אורי מקלב: זה ממשיך להיות.

אורי מקלב: גם המנכ"ל וגם השר מודעים לעניין הזה.

אורי מקלב: הם מדברים אתי על האוצר, ולכן השולחן הזה חשוב.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך, אדוני, לא מדובר באנשים בלבד, אלא במשפחות.

אורי מקלב: ההוצאה היא לא פר בן אדם אחד.

אורי מקלב: זה יכול להיות משפחה – אדם עם הילדים שלו.

אורי מקלב: התעריפים מאוד גבוהים.

אורי מקלב: דיברנו גם כן על הניסיון לקבוע תעריף של טבילה בלבד שיהיה תעריף יותר זול.

אורי מקלב: בבריכה מה המחיר?

אורי מקלב: ארבעים שקל לחצי יום או כמעט ליום שלם?

אורי מקלב: יש בעיות טכניות בעניין הזה.

אורי מקלב: המשרד ניסה למצוא פתרונות אחרים.

אורי מקלב: אין.

אורי מקלב: חייבים להוריד את המחיר של המקוואות.

אורי מקלב: עוד שאלה קצרה.

אורי מקלב: בהמשך לדברים האלה וגם בהמשך לשאילתה – התעריף של משרד הדתות לרישום נישואים הוא שבע מאות שקל.

אורי מקלב: זה תעריף משתנה לסטודנטים.

אורי מקלב: יש רשמי נישואים שלוקחים עוד כמאה שמונים שקל.

אורי מקלב: רבני צוהר לוקחים תעריף הרבה יותר גבוה מרושמי הנישואים שנמצאים בכל המועצות הדתיות.

משה גפני: כן?

אורי מקלב: חד-משמעית.

משה גפני: למה?

אורי מקלב: האם זה חוקי?

משה גפני: אולי זה מותר להם?

אורי מקלב: מי אמר שמותר להם?

אורי מקלב: אסור להם.

אורי מקלב: אלה דברים שנעשים מחוץ למשרד.

אורי מקלב: את התהליך עצמו מחזירים למשרד רושם הנישואים.

אורי מקלב: כולם מדברים על יושר, על רבנות מתקדמת ומסבירה פנים.

אורי מקלב: יכול להיות שהיא מסבירה פנים, אבל היא לא מסבירה את הכיס.

אורי מקלב: מה הסיבה המוצדקת?

אורי מקלב: להירשם לנישואים בכל מועצה דתית בארץ – בפריפריה, בירושלים, בתל-אביב – המחיר הוא מחיר אחיד; ויש מקומות שבסופו של תהליך זה מגיע למשרד, וגובים גביית יתר.

משה גפני: גם על זה הגשתי שאילתה.

משה גפני: הרב בן דהאן היה סגן שר הדתות, והוא אמר לי שהוא בודק את זה, וייתן לי תשובה.

משה גפני: הוא אמר שזה בניגוד לחוק.

משה גפני: אבל מאז הוא נהיה שר הביטחון.

יעל כהן-פארן: אתה מדבר על שאילתה בכנסת התשע-עשרה.

משה גפני: נכון.

אורי מקלב: גם השאילתה - - - גם בכנסת התשע-עשרה.

משה גפני: פיני קבלו, בבקשה.

<פיני קבלו: תודה.

<פיני קבלו: אני סמנכ"ל בשלטון המקומי.

<פיני קבלו: אנחנו שותפים לתקציבי המועצות הדתיות.

<פיני קבלו: כל התקציב של המשרד בנוי לא נכון.

<פיני קבלו: אנחנו מכירים את כל משרדי הממשלה שהתקציבים שלהם בנויים כ-75%, 25%.

<פיני קבלו: זה אחד המשרדים היחידים שהמבנה שלו בדיוק הפוך.

<פיני קבלו: אני רוצה להזכיר לכבוד היושב-ראש – אנחנו הלכנו לתהליך ניסיוני של כמה שנים.

<פיני קבלו: זה מופיע כמה פעמים בפרוטוקול, ואמרת את זה גם למנכ"ל, שבתקציב 2017, אם לא יבוא לתיקון כמו יתר המשרדים, אתה לא תאשר את התקציב.

<פיני קבלו: זה מופיע בפרוטוקולים.

<פיני קבלו: לכן אני שואל, אם הולכים לאשר את תקציב 2017, האם יש פה בשורה?

<פיני קבלו: כי שוב ניקלע במשך השנה לאותן רשויות שמסייעות לחלשות ושוב לאשר וכניסה של רשויות ויציאה של רשויות – אנחנו מכירים את הבלגן שמתקיים פה כל מהלך השנה בוועדת כספים.

<פיני קבלו: לכן אם אפשר לשלוח את המשרד – שילך לאוצר, ויביא תקציב של 25%, 75% שכולנו נרגיש שזה חלק בכל משרד אחר שקיים – משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד התשתיות או כל משרד אחר.

<פיני קבלו: תודה, אדוני.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: הרב יעקבי, בבקשה.

<שמעון יעקבי: אני רוצה להשיב לשאלה החשובה של חבר הכנסת מיקי לוי.

<שמעון יעקבי: אמנם אין לנו תיקים פליליים - -

משה גפני: הוא שואל בהשוואה.

<שמעון יעקבי: בהשוואה.

<שמעון יעקבי: אבל יש לנו תיקי משפחה.

<שמעון יעקבי: חלוקת רכוש של משפחה בבית משפט למשפחה ואצלנו – מבחינת ההליך זה אמור להיות אותו דבר.

<שמעון יעקבי: אותו דבר החזקת ילדים - -

מיקי לוי: השאלה היא טווח הזמנים - -

משה גפני: זה מה שהוא עומד להגיד.

<שמעון יעקבי: זהו בדיוק.

<שמעון יעקבי: התשומות שהמדינה נותנת לבית המשפט הן פי כמה מהתשומות שנותנים לבית הדין הרבני, בעוד ההליך הוא אותו הליך, והתוצאה היא אותה תוצאה.

<שמעון יעקבי: להמחיש את הדברים – ניקח את נושא הגיטין - -

משה גפני: הוא שואל לגבי הזמן.

מיקי לוי: מה ממוצע בירור תיק פלילי הוא אקוויוולנטי או פחות או יותר אותו דבר כמו הממוצע של כלל התיקים אצלכם?

<שמעון יעקבי: הזמן שמשקיע בית משפט בבירור חלוקת רכוש הוא הרבה יותר ממה שאנחנו משקיעים; לא בגלל שאנחנו יותר גאונים, אלא מכיוון שאצלנו צובאים על הדלתות ודופקים, ואנחנו צריכים להתקדם לתיק הבא.

<שמעון יעקבי: ואז כשבאים בביקורת על בתי הדין ואומרים שבית הדין הרבני לא קשוב – איך הוא יכול להיות קשוב כשיש כל כך הרבה הפרעות קשב מסביב?

<שמעון יעקבי: קח את נושא הגיטין.

<שמעון יעקבי: בשנת 1960 במדינת ישראל היו אלפיים תשעים ואחד גיטין, ואז היו שישים ושלושה דיינים.

<שמעון יעקבי: מאז הגיטין עלו בשנת 2015 לאחד עשר אלף מאה וארבעה עשר גיטין – עלייה של יותר מפי חמישה - -

משה גפני: הרב יעקבי, אין לי זמן.

משה גפני: אני מצטער.

<שמעון יעקבי: אני מסיים.

משה גפני: לי יש שאלה.

משה גפני: בן אדם מגיע לבית הדין הרבני, ובן אדם מגיע לבית המשפט באותו נושא פחות או יותר – כמה זמן בממוצע לוקח לו בבית המשפט וכמה זמן לוקח לו בממוצע בבית הדין הרבני?

<שמעון יעקבי: בבית המשפט משקיעים על אותו נושא - -

משה גפני: לא שאלתי את זה.

<שמעון יעקבי: אני לא יכול להגיע לך.

משה גפני: כמה זמן מרגע שהוא נכנס ועד הזמן שהוא יוצא?

<שמעון יעקבי: אנחנו יותר יעילים במבחן הזמן.

<שמעון יעקבי: אצלנו זה הולך יותר מהר.

<שמעון יעקבי: אבל יותר מהר זה לא אומר שהשירות לאזרח הוא יותר טוב או התוצאה טובה יותר.

<שמעון יעקבי: תיק בענייני רכוש בבית משפט יכול להתנהל שלוש-ארבע שנים; אצלנו זה יכול להיות שנתיים, אבל השירות שלנו, עם כל הכבוד לעצמי, הוא שירות מוחלש.

<שמעון יעקבי: לכן יש ביקורת.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אדוני השר, ואני רוצה לסכם.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני אענה בקצרה כי הישיבה הבאה כבר על הסף.

דוד אזולאי: אני רוצה לחזור על בקשתי הראשונה.

דוד אזולאי: אני פונה אליך ומבקש ממך שייבדק כאן במרכז המידע של הכנסת כמה מדינת ישראל חסכה בעשור האחרון משירותי הדת.

דוד אזולאי: את הכסף הזה לבדוק ולהעביר לנו, כי לדעתי, במשך עשר שנים, לפחות, הייתה פגיעה קשה בשירותי הדת.

דוד אזולאי: בעניין שאלתו של חבר הכנסת מיקי לוי.

דוד אזולאי: לצערי הרב, ראיתי וקראתי את כתבת התחקיר.

דוד אזולאי: אני מצר על כך.

דוד אזולאי: הנושא בטיפול.

דוד אזולאי: אני מודיע לך, לא אתן את ידי למעשי הפקר בשירותי הדת במדינת ישראל.

דוד אזולאי: הנושא מטופל כפי שטיפלתי בדברים האחרים.

מיקי לוי: בסדר גמור.

מיקי לוי: אפילו לא אגיש שאילתה.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בעניין המקוואות – אתה יודע שאני שותף לגישה שלך עוד בהיותי חבר כנסת.

דוד אזולאי: הנושא הזה נמצא בלשכתו של המנכ"ל, ואני מקווה שיטופל בזמן הקרוב, וזה יבוא לידי ביטוי.

אורי מקלב: אדוני, אני אחדד לך את זה.

אורי מקלב: אני גר בשכונת נווה אורות ברמות.

אורי מקלב: רוב התושבים שם הם מהציונות הדתית.

אורי מקלב: הם משלמים שנים-עשר שקל למקווה מכיוון שעמותה פרטית מפעילה אותו.

אורי מקלב: ברמות פולין שבה אוכלוסייה קשה יותר משלמים עשרים שקלים.

משה גפני: תודה.

משה גפני: אדוני המנכ"ל, בבקשה.

<עודד פלוס: אני אגיד בקצרה גם למר קבלו וגם לחבר הכנסת מקלב.

<עודד פלוס: למעשה, אנחנו אמורים לנהל את המועצות הדתיות.

<עודד פלוס: הייתי מאוד שמח להוריד תעריפים.

<עודד פלוס: אבל זה חלק מההכנסות של המועצה הדתית, וברגע שאני מוריד את התעריפים אף על פי שהייתי מאוד רוצה – זה אומר שיש פחות הכנסות למועצות הדתיות.

<עודד פלוס: כנ"ל לגבי השינוי היחסי בין המשרד - -

אורי מקלב: > אתה לא מתחשב בציבור?

<עודד פלוס: אני מתחשב בציבור, אבל אני צריך לתת שירותים.

אורי מקלב: > זאת לא תשובה לציבור ששואל למה הוא משלם עשרים שקל.

אורי מקלב: במקום הפרטי הוא משלם שנים-עשר, וכאן צריך לשלם עשרים שקל.

משה גפני: פיני, אתה לא רוצה תשובה?

משה גפני: אתה רק אומר והולך?

אורי מקלב: > - - - זאת לא תשובה לציבור.

<עודד פלוס: כנ"ל לגבי ההבדל בינינו לבין הרשויות המקומיות.

<עודד פלוס: בסופו של יום אם השינוי יהיה מ-40%-60% ל-50%-50% זה אומר שאני אקבל פחות כסף מהאוצר.

<עודד פלוס: זאת אומרת בגלל שאנחנו רוצים לעזור למועצות - -

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: זה אנחנו יודעים.

דוד אזולאי: פיני דיבר על 75%-25%.

<עודד פלוס: על אחת כמה וכמה.

משה גפני: אף על פי שלא למדתי ליבה אני יודע את זה.

משה גפני: אם זה יהיה 50%-50% יהיה פחות כסף - -

<עודד פלוס: בדיוק.

<עודד פלוס: יהיו פחות שירותי דת.

<עודד פלוס: זה מה שיהיה.

משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון.

משה גפני: ראשית אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

משה גפני: ראשית אני מבקש ממרכז המחקר והמידע נתונים של עשר שנים – מה קרה עם שירותי הדת; כלומר כמה רבנים פחות יש?

משה גפני: כמה עזבו ולא נכנסו במקומם?

משה גפני: כמה מועצות דתיות יש?

משה גפני: כל שירותי הדת במדינת ישראל – מה קרה איתם בעשר השנים האחרונות, האם זה גדל או קטן.

משה גפני: דבר שני אני מבקש לומר שמה שאמר פיני קבלו זה נכון.

משה גפני: אתם הבאתם את השינוי בתקצוב המועצות הדתיות.

משה גפני: אמרתי, למה זה לא כמו משרד החינוך או משרד התחבורה?

משה גפני: במשרד התחבורה זה יכול להיות לפעמים 10% שהרשות המקומית צריכה לתת.

משה גפני: למה זה שונה?

משה גפני: למה שירותי הדת הופכים להיות נטל על הרשויות המקומיות.

משה גפני: הבטיחו לי שבתוך שנתיים זה ישתנה.

משה גפני: עברו שנתיים.

משה גפני: אני באמת מתלבט עכשיו אם לאשר את תקציב 2017.

משה גפני: לא רק בגלל זה – גם בגלל זה.

משה גפני: מה, אתם עושים צחוק?

משה גפני: אני מבקש לשנות את זה כמו משרד החינוך.

משה גפני: אני אחליט מה אני עושה עם התקציב.

משה גפני: זה באמת הולך להיות רציני כי אני עצבני על עוד כמה דברים.

משה גפני: יכול להיות שזה יהיה הקש ששבר את גב הגמל.

משה גפני: אני לא יכול יותר לסבול את העניין הזה.

משה גפני: שמישהו יסביר לי אידיאולוגית, למה העירייה צריכה לתת 60%, והאוצר – 40%?

משה גפני: למה במשרד החינוך אתם נותנים 75%?

משה גפני: למה?

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

עליזה לביא: 2015.

משה גפני: אני לא מדבר על עכשיו, אני מדבר על הכול.

משה גפני: כשהם הביאו את זה הם הבטיחו לי שבתוך שנתיים זה מה שיהיה.

משה גפני: פיני קבלו צודק לגמרי.

משה גפני: אני אשקול מה נעשה.

משה גפני: אולי באמת הגיע הזמן – טוב, לא חשוב.

משה גפני: אני עצבני על עוד כמה דברים שלכם.

משה גפני: אני לא אסבול יותר את הדבר הזה.

משה גפני: זה לא יכול להיות.

משה גפני: אין לי הסבר לתופעה הזאת.

משה גפני: למה זה שונה מהחינוך?

<יובל טלר חסון: לענות?

משה גפני: יש לך מה לענות?

<יובל טלר חסון: לא.

משה גפני: תענה.

<עודד פלוס: זה כמו הישאג ארי ביער וטרף אין לו?

<עודד פלוס: הילכו שניים יחדיו בלתי אם נועדו?

<עודד פלוס: זה שאלות רטוריות.

<יובל טלר חסון: האמירה הייתה לגבי תקצוב דיפרנציאלי, לא לגבי - -

<עודד פלוס: גם היחסיות.

משה גפני: אתה טועה.

משה גפני: נאמר חד-משמעית כאן בוועדה ואצלי בחדר שזה ייקח שנתיים, אבל אחרי כן זה יהיה כמו משרד החינוך, משרד התחבורה, כמו משרד הרווחה.

משה גפני: השלטון המקומי צודק בזה.

משה גפני: אני לא מצדיק אותו בכל הדברים שהוא אומר, אבל זאת טענה נכונה.

משה גפני: מה שפיני אמר זה נכון.

משה גפני: התשובה שלי היא אחרת.

משה גפני: פשוט אצלכם שירותי הדת הם בתחתית המדרג, ואתם רוצים גם לשסות על שירותי הדת את השלטון המקומי.

משה גפני: אחרת למה?

משה גפני: זה לא יימשך המצב הזה.

משה גפני: אני לא יודע עד כמה רחוק אני אלך עם זה, אבל אני אלך עם זה רחוק.

משה גפני: אני לא יכול לסבול את התופעה הזאת.

משה גפני: שנית, לגבי תעריף המקוואות – אני לא מסכים לזה.

משה גפני: אני רוצה שתגידו כמה כסף צריך כדי שהתעריפים יהיו נמוכים.

משה גפני: אתם לא יכולים לכסות את התקציב שלכם באמצעות האזרחים שאין להם הכסף הזה.

משה גפני: הם נזקקים לשירותים.

משה גפני: תגידו כמה כסף זה, ויכול להיות שאגיע להסכם עם אגף התקציבים שייתנו כסף למקוואות.

<עודד פלוס: נראה מה המשמעות הכספית.

משה גפני: בסדר, בבקשה, תגידו.

משה גפני: אני הולך לדבר עם הממונה על השכר לגבי השכר של עובדי המועצות הדתיות.

משה גפני: אני הולך לקיים ישיבה מיוחדת בנושא הכשרות - -

<עודד פלוס: עובדי הרבנות.

משה גפני: עובדי הרבנות, סליחה.

משה גפני: אני הולך לקיים ישיבה על נושא הכשרות.

משה גפני: תתכוננו לעניין.

משה גפני: אנחנו הולכים לעשות בעניין הזה עבודה יסודית.

עליזה לביא: כמה זמן?

עליזה לביא: חודש?

משה גפני: לא יודע.

עליזה לביא: תגיד.

משה גפני: כן.

משה גפני: עוד מעט יעבור תקציב דו-שנתי.

משה גפני: שנתיים לא יהיה לנו מה לעשות.

משה גפני: השר אומר שזה לא נכון.

דוד אזולאי: לא יהיה הרבה זמן.

משה גפני: לא יהיה משעמם.

משה גפני: אני מתכוון לעשות את הישיבה.

משה גפני: ממרכז המחקר והמידע אני מבקש את התכנית של עשר השנים; את הדיון על הכשרות אנחנו נקיים - -

<עודד פלוס: תקנים לבתי הדין.

משה גפני: נכון, אני אעשה את זה.

משה גפני: אני עשיתי בעבר את הדיון על בתי הדין הרבניים.

משה גפני: אז אמרו בכל מיני התחייבויות שיישבו.

אורי מקלב: הגבייה של רבני צוהר.

משה גפני: כן, זה לא יכול להימשך.

<עודד פלוס: אנחנו נבדוק את זה.

<עודד פלוס: למרות שאני לא מתכוון לסנגר על צוהר.

<עודד פלוס: שיהיה ברור.

משה גפני: עכשיו אתה לא מדבר אתו, אני יושב-ראש הוועדה.

<עודד פלוס: סליחה.

משה גפני: אדוני המנכ"ל, אני מבקש תשובה על הדבר הזה.

משה גפני: גם לי יש תלונה, אבל לגבי מה שחבר הכנסת מקלב אמר – אני מבקש לדעת האם יש גופים כאלה – זה יכול להיות צוהר או אחרים – שלא עושים כמו שצריך לעשות במועצות הדתיות במקומות שיש רשמית.

משה גפני: שנית האם הם באמת גובים כסף?

<עודד פלוס: תקבלו תשובה.

משה גפני: תודה רבה, רבותי.

משה גפני: תודה, אדוני השר.

משה גפני: הישיבה נעולה.