ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 371, 2016-11-30 09:30

איתן כבל: בוקר טוב.

איתן כבל: יום רביעי.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, אדוני הדובר.

איתן כבל: הבוקר אנחנו עוסקים בהתפתחותו של שוק שחור בהמרת רישיון נהיגה לעולים חדשים, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

איתן כבל: זאת הצעה לדיון מהיר.

איתן כבל: אותה הצעה הונחה על ידי חברת הכנסת נורית קורן.

<לאה ורון: שוודאי תצטרף אלינו תוך כמה דקות.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: בבקשה, חברת הכנסת פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: תודה אדוני יושב הראש, תודה למנהלת הוועדה.

טלי פלוסקוב: קודם כל תמיד כייף לבוא אליכם לבקר ולפעמים אני גם מתגעגעת לכל האקשן שיש כאן בוועדה.

טלי פלוסקוב: תראה, הכותרת שאתה הקראת היא כותרת מאד קשה בעיני.

טלי פלוסקוב: בכלל, המילה שוק שחור זו מילה שלא צריכה להישמע כאן, במיוחד בין כותלי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אבל, והאבל הזה וכל מה שאני אומרת כרגע זה כמובן לכאורה, כי לא תפסתי אף אחד על שום דבר, קיימת בעיה ואנחנו חייבים ביחד כאן, בשולחן הזה, למצוא פתרון לבעיה הזאת.

טלי פלוסקוב: הבעיה היא, וקודם כל אני רוצה לברך את האנשים שבאו לכאן וצפריר ברוידא, שהוא מורה לנהיגה והוא תושב ערד לשעבר, משם אנחנו מכירים, הוא שסיפר לי את המצב, שאני אבקש מאדוני יושב הראש גם אחר כך לתת לו אפשרות להציג את הנושא – חשכו עיני.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מדברים ונתחיל עם קבוצה של עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: כשעולים חדשים מגיעים לארץ הם לא צריכים לקחת שיעורים.

טלי פלוסקוב: הם מגיעים כבר עם הרישיון.

טלי פלוסקוב: הם צריכים להגיע למורה נהיגה ולבקש ממנו תאריך למבחן.

טלי פלוסקוב: תגיד לי אדוני, למה אני כמורה נהיגה, יהיה לי אינטרס לתת לאותו עולה חדש, שלא שילם לי שקל אחד, תאריך שהוא – נקרא לזה מועדף.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה לקרוא לזה מועדף, תאריך שהוא סביר, סביר רבותי, סביר, בסדר?

טלי פלוסקוב: אנחנו לא פעם שמענו פה בוועדה גם על המתנה בתור למבחנים שזה בלתי סביר ואנחנו שומעים על הרפורמות שעושים בנושאים האלה, אבל מה שקורה בשטח עדיין רחוק מהמציאות, ממה שאנחנו בכל מקרה רוצים לשמוע.

טלי פלוסקוב: עזבו את העולים החדשים.

טלי פלוסקוב: עכשיו בואו ניקח תלמיד רגיל.

טלי פלוסקוב: הוא למד אצל המורה, מה לעשות, כולנו בני אדם.

טלי פלוסקוב: בסוף ריב בין שני אנשים, המורה לא הסתדר עם התלמיד וזה קורה, ואותו מורה צריך לקבוע לו תאריך למבחן.

טלי פלוסקוב: אני מאד אוהבת את המורים ואת כל האנשים, אבל רבותי, יש פה משהו שיצא בכלל מתחת שליטה של משרד הרישוי ואני חושבת שאנחנו, כמדינה, לא יכולים, איך הייתי אומרת?

טלי פלוסקוב: אתה יודע מה, אני בעד לסמוך, אבל יש גבול.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לבקר את מה שקורה, במיוחד כשזה תחת זרוע של משרד ממשלתי.

טלי פלוסקוב: זה כמה מילים בשביל להבין את הנושא.

טלי פלוסקוב: יש לי עוד כמה נקודות מאד חשובות, אבל אדוני, אני מאד אשמח אם תיתן זכות דיבור למורים.

איתן כבל: אני אתן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע אותם ואחר כך אני גם כן אבקש לחזור לדבריי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: תודה גברתי.

איתן כבל: בוקר טוב חבר הכנסת חאג' יחיא.

איתן כבל: ראשון הדוברים, צפריר ברוידא, מורה לנהיגה מערד, בבקשה.

<צפריר ברוידא: כרגע כבר לא מערד, אבל אזור הדרום.

טלי פלוסקוב: לשעבר, אמרתי לשעבר.

<צפריר ברוידא: לשעבר, כן.

<צפריר ברוידא: בוקר טוב, תודה רבה.

<צפריר ברוידא: אני פניתי לחברת הכנסת פלוסקוב בנושא שמטריד אותי ולא רק אותי, שורה שלחה של מורים לנהיגה, ואני מבקש לעשות את ההבחנה הברורה בין מורה – מורה פרטי – לבין בתי הספר.

<צפריר ברוידא: שזה גוף יורידי, גוף שמקבל רישיונות ועובד תחת פיקוח.

<צפריר ברוידא: מורי הנהיגה הם אנשים פרטיים לגמרי.

<צפריר ברוידא: אין להם שום סמכות סטטוטורית.

<צפריר ברוידא: יתרה מזאת, גם בתשובה של משרד התחבורה לבג"ץ בעניין סנדלר, שאני רואה שיושב פה, צוין במפורש – מורה הנהיגה הוא גורם פרטי.

<צפריר ברוידא: אין לו שום מעמד ושום סמכות להיכנס בתווך שבין האזרח לבין הרשות השלטונית.

<צפריר ברוידא: כיום, אזרח לא יכול לתאם מועד לטסט.

<צפריר ברוידא: הטסט הוא של המדינה.

<צפריר ברוידא: מדינת ישראל קבעה חוקים, מופיעים בתקנות התעבורה.

<צפריר ברוידא: אם יש צורך אני אפרט את אותן תקנות רלבנטיות, שהן במפורש מדברות על יחסי גומלין.

<צפריר ברוידא: מבקש רישיון נהיגה, רשות הרישוי.

<צפריר ברוידא: אין שם בשום מקום אזכור למורה נהיגה כמתווך.

<צפריר ברוידא: גם, או נתחיל בזה שהאזרחים, בעיקר מי שנפגעים מהם הם אותם אלה שצריכים מבחני שליטה, מה שנקרא המרת רישיון או לאחר שלילה, או כל מיני כאלה.

<צפריר ברוידא: או יש כל מיני מערכות שלא צריכים לעבור שיעורי נהיגה.

<צפריר ברוידא: לדוגמא, העולים החדשים, שזו הדוגמא הקלאסית והבולטת, זה קצה הקרחון, אבל יש מסביבם גם כאלה שאחרי שלילה.

<צפריר ברוידא: יש ענף שלם, הדו גלגלי, כשבדו גלגלי – אופנוע קטן – עד 125 סמ"ק – מי שיש לו רישיון לרכב ארבעה גלגלים, יותר משלוש שנים – פטור משיעורי נהיגה.

<צפריר ברוידא: פטור.

<צפריר ברוידא: כל אלה לא אמורים ליצור שום קשר, בשום שלב של התהליך, עם איזה שהוא אדם פרטי, גורם פרטי שיתווך להם טסט.

<צפריר ברוידא: ואם הם לא יעשו את זה, אין להם שום סיכוי לגשת לטסט, כי במשרד הרישוי ישלחו אותם, אני לא רוצה להגיד לאן.

<צפריר ברוידא: מהצד השני עומדים מורי הנהיגה.

<צפריר ברוידא: זה הצד השני של אותה סוגיה, מורי הנהיגה.

<צפריר ברוידא: אני לא מחויב לעסוק בנושא שאני לא הוסמכתי אליו ושלא התנדבתי לעשות אותו.

<צפריר ברוידא: לא הוכשרתי אליו, למדתי בקורס לפני 20 וכמה שנים ללמד נהיגה.

<צפריר ברוידא: למדתי.

<צפריר ברוידא: אני גם בנוסף לזה מנהל מקצועי על רכב כבד וכל מיני כאלה, אבל בשום שלב של ההכשרה שלי ושל התהליך, לא הוכשרתי ואף אחד מאיתנו לא הוכשר, לעסוק בנושאים מנהליים שלטוניים.

<צפריר ברוידא: היום המצב הוא כזה, שאנחנו נאלצים בכל כורחנו לעסוק בזה, ואני בכוונה לא מזכיר את נושא המצוקה.

<צפריר ברוידא: יש מצוקה.

<לאה ורון: מה זה לעסוק בזה?

<לאה ורון: לעסוק במה?

<צפריר ברוידא: לעסוק בשיבוץ טסטים.

<קריאה: לקבוע תאריך לטסט.

טלי פלוסקוב: בקביעת תאריך לטסט.

<צפריר ברוידא: לקבוע תאריך לטסט, לתלמיד.

<צפריר ברוידא: ואני מדגיש, התלמידים שלי, אני גם מתנגד לכל השימוש במינוח – התלמידים שלי.

<צפריר ברוידא: שום תלמיד הוא לא של מורה נהיגה.

<צפריר ברוידא: יש מבקש רישיון נהיגה שיוצר קשר עם מורה שהוסמך ללמד והקשר הזה הוא מרצון, הוא יכול להיפסק בכל רגע, אין שום מחויבות, לא נוצרת שום איזו שהיא אינטראקציה מחייבת שיוצרת באיזה שהוא שלב של התהליך, מחויבות להמשיך.

<לאה ורון: ומה שהגדרת כזה וכשיבוץ למבחן נהיגה, לא מסתיים בזה.

<לאה ורון: אני מבינה שהוא גם מחייב את המורה להעמיד את הרכב.

<צפריר ברוידא: הוא מחייב להעמיד-.

<צפריר ברוידא: קודם כל הוא לא מחייב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, אבל בואו לא ניתמם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הוא לא ניגש לטסט, הוא לא בבית ספר, כל עוד שהמורה לא אמר שהוא מוכן לטסט, אז בואו נעמיד דברים - - -

<צפריר ברוידא: אבל אני מדבר על - - -

<לאה ורון: ומה עם הקבוצה שלא צריכה לקחת שיעורים?

טלי פלוסקוב: ומה עם התלמיד שלא צריך לקחת שיעורים?

<צפריר ברוידא: יכול לקחת - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לא, הבנתי, אבל המורה - - -

<צפריר ברוידא: סליחה אני מדבר על - - -

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשאתה מדבר על התלמידים שלך ו - --

<צפריר ברוידא: לא, אז אני אמרתי התלמידים שלי ואמרתי שאני מתנגד לשימוש במינוח הזה.

<צפריר ברוידא: מיד השלמתי.

<צפריר ברוידא: אני מתנגד לשימוש במינוח הזה, אדוני יושב הראש, כי זה לא נכון.

<צפריר ברוידא: זה לא נכון לא על פי תקנות התעבורה.

<צפריר ברוידא: בשום מקום בתקנות התעבורה לא מוזכרת המילה תלמיד-מורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקשר הזה לא מוזכר, הבנתי.

<צפריר ברוידא: עכשיו אני רק רוצה להזכיר שגם - - -

<קריאה: הוא מוזכר בצווי פיקוח מחירים שחתומים עליהם שר האוצר ושר התחבורה.

<צפריר ברוידא: אני אתייחס לעניין הזה של הצו לפיקוח על המחירים - - -

<קריאה: לא, כי שבאים לוועדה שהיא לא עוסקת כל יום בנהיגה, ראוי לא לעשות גניבת דעת, לספר את כל הסיפור.

<צפריר ברוידא: אני אספר את כל הסיפור.

איתן כבל: חברים, אני מציע, ברשותך - - -

<קריאה: זה לא נושא הדיון, אבל - - -

איתן כבל: שנייה רגע.

איתן כבל: אני לא באתי עכשיו להתווכח אם כל אחד בקיא בנהלים – כן או לא.

איתן כבל: השאלה היא אם הטענה שמעלה כאן

איתן כבל: חברת הכנסת פלוסקוב, היא נכונה או לא נכונה.

איתן כבל: האם מתקיימת המציאות הזו בשטח, שתלמידים שמגיעים מחבר המדינות, עולים חדשים בכלל, לא רק, מגיעים והם נדרשים עקב העובדה שזה דיסוננס, זאת אומרת שאין אינטרס, אין הליכה – אני אומר את זה ככה – בין הרצונות של המורה, שיש לו באופן טבעי את העניינים שלו.

איתן כבל: לא כל דבר - - -

טלי פלוסקוב: יש לו את התלמידים שלו.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אני אתן לאדוני.

איתן כבל: רק התחלנו את הדיון, אתה רוצה שאנחנו כבר נלך?

איתן כבל: שנייה, חברה, לאט.

איתן כבל: אני קודם כל רוצה למקד אותנו בתוך הדיון.

איתן כבל: למה אני אומר את זה?

איתן כבל: כי א' אני אגיד את זה ככה, זה לא צריך להיות טבעי, אבל זה אנושי.

איתן כבל: אני לא מקבל את זה, אבל אתה יודע, אין אדם קרוב אלא אצל עצמו.

איתן כבל: זה צד אחד.

איתן כבל: צד שני, זה מקבל משנה תוקף שאנחנו בדיוק עוד במכתב שלכם – האיגוד של מורי הנהיגה – לגבי - - -

<קריאה: האיגוד זה לא אנחנו, זה הארגון.

איתן כבל: לא, לא, כמה זמן צריך להמתין לטסט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גם שלנו, לא רק של המורים, אלא גם שלנו כחברי כנסת.

איתן כבל: אני אומר, הטענה שמעלה חברת הכנסת פלוסקוב, מקבלת מדרגה נוספת, כי לא רק שאין לו אינטרס מי יודע מה לשלוח אותו ולתת לו תאריך לטסט, כשיש לו בעיה עם התלמידים שלו, שהוא לא יודע להגיש אותם, אז בכלל הם נדחקים לשוליים.

<צפריר ברוידא: רק תרשה לי להשלים.

איתן כבל: אנא סיים, בבקשה.

<צפריר ברוידא: רק להשלים.

<צפריר ברוידא: גם בית המשפט, בג"ץ, קבע יותר מפעם אחת וכתב ככה – אין זה מתקבל על הדעת כי סמכות סטטוטורית תוענק לאדם פרטי, שאינו משרת במערכת שכוננה על פי דין ושאיננו חלק ממערכת שלטונית מוגדרת.

<צפריר ברוידא: ובג"ץ אחר קובע: אין לאציל סמכות הדורשת שיקול דעת שלטוני לגורמים פרטיים ואנחנו במפורש גורמים פרטיים ופה מדובר על שיקול שלטוני.

<קריאה: ואיפה הבג"ץ על הטסטים?

<צפריר ברוידא: אני מבקש לאפשר לי לסיים ואחרי זה כל אחד יוכל - - -

איתן כבל: אני מאפשר לאדוני.

איתן כבל: תאפשרו לו.

<צפריר ברוידא: אם יוזכר וכבר הוזכר נושא הצו לפיקוח על המחירים, אני כבר מודיע פה, אני יודע שלמשרד הרישוי או למשרד התחבורה יהיה נוח מאד להסיט את הדיון לשם, כי מצאו את הצו הזה כמוצאי שלל רב.

<צפריר ברוידא: אני כבר במשך חצי שנה עוסק בנושא הזה ומכל הדברים זה מה שהם מצאו.

איתן כבל: צפריר, אוקיי.

<צפריר ברוידא: הצו לפיקוח מחירים לא עוסק בסוגיה.

איתן כבל: צפריר, תודה.

איתן כבל: זה לא מעניין אותי.

איתן כבל: אותי מעניין דבר אחד, בכל הכבוד, בתוך כל הדברים האלה, איך נותנים מענה לטענה שהעלתה חברת הכנסת פלוסקוב.

<אפי רוזן: אדוני, ובכלל, אם אדוני יודע שיש שוק שחור, נא יגיד לנו איך הוא יודע, שנלמד על השוק השחור.

איתן כבל: שנייה, ברשותך.

<צפריר ברוידא: האם אתה יודע להגיד שאין שוק שחור?

<אפי רוזן: אני זומנתי לדיון, אני תיכף אגיד.

טלי פלוסקוב: אדוני, בגלל זה אני - - -

<צפריר ברוידא: תרשה לי, זה לא ביני לבינך.

<צפריר ברוידא: ביני לבינך הייתה לנו הזדמנות לשוחח, אתה לא רצית.

<אפי רוזן: חברת הכנסת אמרה שזה יפה שלא משנה כמה מתווכחים, בסוף אני אשם.

<אפי רוזן: על זה אני אענה בסוף.

טלי פלוסקוב: זה נכון, אבל אתה רגיל לזה.

<אפי רוזן: זה התפקיד שלי.

איתן כבל: אפי, אפי.

<אפי רוזן: אתה יודע שאני אוהב להיות אצלך אדוני, אבל הדיון הולך לכיוונים אחרים.

איתן כבל: אבל אפי, על הבוקר?

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לציין שכל מה שאני אמרתי אני אמרתי לכאורה, אבל אני לא סתם העליתי את הדיון הזה ואני לוקחת זמן מאד יקר של הוועדה ושל האנשים.

טלי פלוסקוב: אם אני העליתי את הסוגיה כאן, יש מקום לסוגיה.

<צפריר ברוידא: יש.

טלי פלוסקוב: אז אני לא רוצה להגיד לך מי לקח כסף ומי שילם כסף - - -

<אפי רוזן: לא, לא, זה פסול ואנחנו רוצים לטפל בזה, אז שאדוני יבאר בפנינו את התופעה.

איתן כבל: סליחה, חברת הכנסת פלוסקוב, אין לי ספק שיש את זה.

איתן כבל: להגיד לך מה הוא ההיקף, אני לא יודע, אבל זה שיש, בוודאות.

איתן כבל: אוקיי, לפי מה שרשום לי אתה בינתיים על תקן מקשיב.

<אפי רוזן: טוב, זהו.

איתן כבל: מקשיב ולא מתפרץ.

<אפי רוזן: זהו.

איתן כבל: ורושם.

<אפי רוזן: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: קשבנו.

איתן כבל: אבי קרמר, בבקשה.

איתן כבל: אחריו אבי גולן.

איתן כבל: אבל חברים, בלי סיפורים.

<אבי קרמר: לא, אין סיפורים.

טלי פלוסקוב: אני יודעת שיש הרבה סיפורים.

איתן כבל: לעניין.

<אבי קרמר: לא, לא, העניין הוא שאנחנו קצת מופתעים מהכותרת של הנושא.

<אבי קרמר: המושג שוק שחור וחובה לקחת שיעורים כתנאי, היא לא מוכרת לנו ואולי היא בשוליים של השוליים, אבל - ופה האבל החשוב - מורה לנהיגה, מעצם העמדת הרכב, יש לו אינסנטיב להרוויח, אם יבוא עכשיו בן אדם, יבקש את הרכב של המורה, הוא מקבל על זה תשלום, כמו שאמרו חוק הפיקוח, יש לו את המערכת, הוא לוקח אותה.

<אבי קרמר: כל החוק הזה נועד – ובואו לא ניתמם – כל החוק הזה בא לוודא שהאנשים שבאמת מגיעים מחו"ל, מכל המקומות, מגיעים באמת עם רישיון ועולים ומכירים.

<אבי קרמר: אני בתור מורה לנהיגה, אם הייתי עכשיו הולך לארצות הברית או לכל מדינה אחרת והייתי צריך לעשות הסבה לרישיון שלי, הייתי מיוזמתי מחפש שיעור או שניים, על מנת להכיר כי לכל מקום יש את הספציפיקציות שלו, ובכל מקום – אם באחד מותר לפנות שמאלה כשהרמזור אדום ובשני יש פנייה ימינה – הייתי הולך לטסט לכיוון אחר.

איתן כבל: אבי, אולי אתה מוכן להגיע לנושא?

<אבי קרמר: כן, אז אני אומר.

<אבי קרמר: אז דבר ראשון, ברגע שתלמיד רוצה לקבל טסט, ישלחו - - -

איתן כבל: אבי, אבי, אבי - - -

<אבי קרמר: אם יש מורה שנותן לו, הוא יכול לקבל טסט, אין שוק שחור - - -

איתן כבל: אבי, אתם מעצבנים אותי, סליחה.

איתן כבל: תעשה לי טובה.

איתן כבל: אני יצאתי מפה מאוחר אתמול בלילה, חברה, נו, באמת, מה אתם?

<אבי קרמר: אבל אני אומר - אין שוק שחור.

איתן כבל: סליחה, אתה יכול להגיד אחת מהשתיים, כל אחד יכול להגיד, תשמע, אנחנו לא יודעים על תופעה שכזו.

איתן כבל: אם יש תופעה - - -

<אבי קרמר: היא מגונה והיא בשוליים.

איתן כבל: שנייה.

איתן כבל: לא ביקשתי ממך עכשיו גם לצאת לי בהצהרות.

איתן כבל: אם יש תופעה כזו, אנחנו מתחייבים לבוא ולחזור הביתה ולבדוק אותה ולבחון אותה ולראות.

איתן כבל: תראה, למה אני אומר לך?

איתן כבל: על פחות מזה יש קומבינות, קל בחומר שבקל וחומר.

איתן כבל: אני אומר, אמרתי, הטבע האנושי והבלגן שיש בכל הסיפור של הגשה לטסטים, שהיא לא הדיון כאן, אבל היא ברקע כל הזמן.

<אבי קרמר: היא השורש.

איתן כבל: יפה, אז עכשיו אתה נותן לי הרצאות בעיר אחרת.

איתן כבל: מספר לי ימינה, שמאלה, לא הבנתי.

<אבי קרמר: לא, לא, היא אמרה שזה - - - על השיעורים.

איתן כבל: אבל עזוב, זה לא מעניין.

<אבי קרמר: אוקיי.

<אבי קרמר: אז עכשיו לעצם העניין.

<צפריר ברוידא: השורש הוא שהמורה אמור לעסוק בזה במקום משרד הרישוי.

איתן כבל: צפריר, ביקשת שלא יפריעו לך.

איתן כבל: תתאמן על עצמך גם.

<אבי קרמר: עכשיו בואו נפתח את הנושא עצמו.

<אבי קרמר: א', מבחינת מבחן השליטה, את הצורך שלו כולם מבינים.

<אבי קרמר: השוק השחוק, כאילו, שלא קיים לטעמי, ואם הוא קיים הוא בשולי השוליים של החברה, בשולי שוליים של הקיצוניות, נוצר רק מדבר אחד.

<אבי קרמר: יש מחסור עצום - וזה לא חדש - של מבחני נהיגה בישראל.

<אבי קרמר: אנחנו מטרטרים שנה בבתי משפט, עם רצונו של שר התחבורה לשנות את הסיסטמה עם ההפטרה ועם כל הדברים האלה, הגישו בג"ץ, אנחנו בתוך מכלול שלם של שינוי, שאם לא היה הבג"צים האלה, אני חושב שבינואר היינו אנשי בשורה וכל הנושא הזה לא קרה.

איתן כבל: תודה אבי.

איתן כבל: יש לי רעיון יותר טוב.

איתן כבל: אבי, גמרנו, הבנו.

איתן כבל: איך אומרים?

איתן כבל: אין לך בשורה וגם לא היית עכשיו איש בשורה.

איתן כבל: בסדר, נתתי לך לדבר, אבי.

<אבי קרמר: כן, בסדר גמור.

איתן כבל: אבי גולן, בבקשה.

איתן כבל: מי אדוני שם בפינה?

<אבי קרמר: מורה שעובד עם המורות.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: מה שמך?

<מיכאל זיס: מיכאל זיס.

<מיכאל זיס: אני המום - - -

איתן כבל: לא, לא, לא, אני אתן לך.

איתן כבל: יש אנשים שנרשמו.

איתן כבל: כן, בבקשה, אבי, בקצרה ממש.

איתן כבל: תגיד מה יש לך לחדש לנו.

<אבי גולן: שלום ותודה.

<אבי גולן: מה שאמר צפריר הוא לגמרי לא מדויק.

<אבי גולן: מה זה מורה פרטי?

<אבי גולן: המורה כפוף לבית ספר וכפוף למשרד התחבורה ולמנהל האגף, כשמנהל האגף מטפל אישית בכל דבר ודבר, הווטסאפים שלו פתוחים ואם יש בעיה של מישהו שסרח, יכול לפנות אליו והוא יתקן את זה.

<אבי גולן: ויש מנהל בית ספר והוא יתקן את זה.

<אבי גולן: מה זה מורה פרטי?

<אבי גולן: אין דבר כזה.

<אבי גולן: מאיפה הוא הביא את זה?

<אבי גולן: לא קיים ולא היה.

<אבי גולן: יש בעיה מסוימת, פונים למנהל בית הספר, מנהל בית הספר מפנה את זה למשרד התחבורה, פותרים את הבעיה של האיש שסרח.

<אבי גולן: אז אם אחוז קטן סרח, להעמיד אותו על מקומו.

<אבי גולן: זה כל העניין.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: וואלה, אתה רואה?

טלי פלוסקוב: קצר ולעניין.

<קריאה: זה תימני.

<קריאה: זה התימנים.

איתן כבל: או שאנחנו מוגבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הם יצאו מהכרם כבר מזמן.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: יש לנו את עורך הדין צביקה גרייבר.

<צבי גרייבר: כן, שלום.

איתן כבל: היי, צביקה.

איתן כבל: עמותת קיפ-עולים.

<צבי גרייבר: קיפ-עולים, אנחנו עמותה שבעצם לא מביאה עולים לישראל, בשונה מהרבה עמותות, אלא עוזרת להם להישאר פה.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: משמרת אותם.

<צבי גרייבר: למי שזה לא היה ברור.

<צבי גרייבר: אז אדוני יושב הראש, הנושא הזה הוא יותר קרוב לליבי, בגלל שאנחנו מקבלים מאות פניות בעמותה מעולים חדשים מכל רחבי הארץ ומכל רחבי תבל שמגיעים לפה ואוכלים הרבה מאד קש עם עניין רישיון הנהיגה, שאני לא בא ומאשים איזה שהוא מורה ספציפי או בית ספר לנהיגה כזה או אחר, אבל אין ספק שיש פה שוק שחור.

<צבי גרייבר: את יכולה להגיד את זה ולשים את זה על השולחן ואני יכול בסוף השיחה גם להביא לך הרבה מאד מקרים של מורי נהיגה שאמרו לעולה חדש – אם אתה רוצה לקבל את הטסט שלך, אז בוא תעשה ככה וככה ואז - - -

<קריאה: מה זה ככה וככה?

<צבי גרייבר: תשלם.

<צבי גרייבר: כן, תשלם כסף.

<קריאה: על מה?

<קריאה: על שיעורי נהיגה?

<קריאה: על טסט?

<קריאה: על מה?

<צבי גרייבר: עבור שיעורי נהיגה שהוא לא צריך ואפילו יותר גרוע מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכמה שיעורים הוא מחויב?

<צבי גרייבר: הוא לא צריך לעשות שום שיעור.

<צבי גרייבר: תתנו לי לדבר.

טלי פלוסקוב: הוא לא מחויב.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין.

טלי פלוסקוב: הוא לא מחויב.

<צבי גרייבר: הוא לא מחויב לכלום, וזו בדיוק הבעיה, אדוני יושב הראש.

טלי פלוסקוב: הוא יכול ישר לגשת למבחן.

<צבי גרייבר: ולכן הנושא הזה צריך להיות קצת יותר מרתיע - - -

<קריאה: אבל יש עוד מורה.

<צבי גרייבר: יש עוד מורה, אבל הם לא יודעים לאן להגיע.

<קריאה: מה זאת אומרת?

<קריאה: יש - - - של כל המורים.

<לאה ורון: רגע, אל תפריע לו בבקשה.

<לאה ורון: הוא ברשות דיבור.

<צבי גרייבר: בדיוק.

<צבי גרייבר: הם לא יודעים לאן להגיע.

<צבי גרייבר: הם מגיעים לארץ ישראל, הם נוהגים שנה שלמה, ככה שבכלל אין שום היגיון מראש לבקש מהם לעשות טסט, אחרי שהם כבר נהגו שנה שלמה בארץ, אז כל מומחי הבטיחות בדרכים למיניהם יכולים לשים את זה בצד.

<צבי גרייבר: הם נוהגים שנה בארץ, הם יודעים לנהוג, הם נוהגים 20 ו-30 שנה לפני ואז הם מגיעים לשיעור הנהיגה, כשהם לא קיבלו שום הכוונה להגיע אליו, לא מאף ארגון ולא מאף אחד ואותו מורה לנהיגה שם אותם בסוף הטור, או כמו במדינת ישראל – אתה רוצה להתקדם בתור?

<צבי גרייבר: תשלם משהו, תעשה משהו ויש לי פה מגוון סיפורים שאני יכול להעביר.

<צבי גרייבר: מעבר לזה, אנחנו מבקשים אפילו להרחיב את הדרישה, מחברות הכנסת טלי פלוסקוב ונורית קורן ושאני שמח מאד שסוף סוף שמו את הנושא הזה על השולחן, כי זה פשוט שוק שחור ובואו נקרא לזה שוק שחור, ואפילו להגדיל את הדרישה ולבטל את המבחן לעולים חדשים.

<צבי גרייבר: אין שום סיבה בעולם שעולה חדש, שנהג 40 שנה, יהיה פה בארץ ויכשל טסט אחרי טסט, כי מישהו מחליט שזה פשוט לא מתאים.

טלי פלוסקוב: אגב, אני הגעתי בשנת 1991 ולא הייתי צריכה לעבור מבחן.

<צפריר ברוידא: רגע, למה הוא נכשל, על ידי המורים?

<צבי גרייבר: לא, לא, זה לא קשור.

<צבי גרייבר: אני לא בא ומאשים אותך.

<צפריר ברוידא: זאת אומרת שהוא לא יודע לנהוג - - -

<צבי גרייבר: אז אם הוא לא יודע לנהוג, שלא יתנו לו לנהוג שנה לפני זה בארץ.

<צבי גרייבר: הם לא יכולים לעשות ביטוחים.

<צבי גרייבר: אני אומר שהמצב כרגע לא - - -

טלי פלוסקוב: אז אנחנו אשמים?

<צבי גרייבר: אני יכול סיים את דברי?

<לאה ורון: רגע, תאפשרו לו לסיים.

<לאה ורון: היא גם לא יכולה לרשום ככה את הפרוטוקול.

<צבי גרייבר: תודה רבה.

<צבי גרייבר: המצב כרגע הוא לא הגיוני.

<צבי גרייבר: מצד אחד מאפשרים לעולים חדשים לנהוג שנה שלמה כשהם מגיעים לארץ ומצד שני, כשהם צריכים כבר לקבל את הרישיון שלהם, הופכים את זה פשוט לסיוט ואני יכול להגיד לכם במפורש שיש עולים חדשים שפשוט עזבו את המדינה הזו, כי אתה תספר לי אדוני המורה לנהיגה, איך אתה מביא אוכל והולך לעשות קניות ואוסף את הילדים מהגן, כשהטסט שלך הוא עוד חצי שנה.

<צפריר ברוידא: זה המחסור.

<צפריר ברוידא: זה לא קשור אלינו.

<צבי גרייבר: לא משנה.

<צבי גרייבר: אני אומר בסופו של דבר, המצב כרגע הוא לא הגיוני.

<צבי גרייבר: אני מבקש להחזיר את זה לפני שהייתה העלייה מברית המועצות בשנות ה-90, כשעולים חדשים בכלל לא היו מחויבים לעשות שום מבחן שליטה ושום דבר.

<צבי גרייבר: היו מגיעים, מקבלים רישיון והגיע הזמן להחזיר עטרה ליושנה ואנחנו נדרוש את זה.

<צבי גרייבר: תודה.

איתן כבל: תודה יקירי.

איתן כבל: אני כבר אומר לך שחשוב לי לקבל ממך פנייה מסודרת אלינו, עם הטענות שמועלות, פשוט כדי שזה לא יהיה רק מילים באוויר.

<צבי גרייבר: אין שום בעיה.

איתן כבל: אם הטענה שמדובר פה, אני חושב שיש בעיה.

איתן כבל: אני אומר יש בעיה לתלמידים בשוטף, אז כל מי שהוא קצת חריג במסלול, אז זה רק מקבל באופן טבעי משנה תוקף.

איתן כבל: לא תמיד, אני אפילו אומר, לא כמי שרוצה להתעלל בו, כי המציאות שנוצרה היא כזו שצריך לתת לזה מענה מיוחד.

איתן כבל: אם לא, חבל על הזמן ותיכף נגיע לעניין הזה.

איתן כבל: חברת הכנסת נורית קורן, בוקר טוב יקירה.

נורית קורן: בוקר טוב.

איתן כבל: נזכרתי שגם הגשת את הדיון המהיר.

נורית קורן: נכון.

איתן כבל: אבל לפני כן חאג', משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר במשפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין הזה של הקשר של הנהג, שצריכים לאשרר לו את הרישיון – אני אקרא לזה ככה – שהוא נהג שצריכים לאשרר לו - - -

טלי פלוסקוב: נכון, המרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, לאשרר לו את רישיון הנהיגה, זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא צריך להגיע לבית הספר לנהיגה ולהגיע למורה נהיגה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה שאנשים כאלה לא ירשמו ישירות לטסטים כבר במשרד התחבורה ושיעשו את השידוך הזה ואז ישלמו גם עבור הרכב שבו יעשו את הטסט ולא צריך ללכת ולהיות בראש התור או באמצע או בתחתית התור, ואז, איך שמקדמים אותם לפי הטענה הזו, צריכים לשלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז שהרישום יהיה במשרד התחבורה ויעשו את הקשר הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

איתן כבל: תודה.

<אפי רוזן: להשיב עכשיו, או שזו תהיה התפרצות לפני שהוא יוצא?

איתן כבל: לא, לא, לא עכשיו.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעביר לו את התשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי דיון אחר.

איתן כבל: את רוצה להתייחס?

איתן כבל: כי אנחנו לקראת מיצוי.

נורית קורן: כן, אני אתייחס בשורה, ברור.

נורית קורן: אני אומר איך אני קשורה לנושא הזה.

נורית קורן: אני יושבת ראש השדולה למען קידום עולים ועלייה, דוברי צרפתית, ושם גם הם עוברים שבעה מדורי גיהינום.

נורית קורן: מהידוע לי ומהפעילות שלי, אני ביקשתי מהשר לבוא ולנסות לקבל את הסכם ההכרה בין צרפת לישראל, כדי שהאנשים האלה לא יצטרכו לעבור את המבחנים.

נורית קורן: הבעיה היחידה שפתאום מישהו הפיץ שמועות לא נכונות, שזה כן כבר אושר ואנשים הגיעו – זה לא אתם, אני גם יודעת מי.

<אפי רוזן: אז זה בשלבים מאד מתקדמים, אז זה לא - - -

נורית קורן: אני יודעת, אני יודעת.

נורית קורן: אני עוקבת אחרי זה כל יום כי אני רוצה לבוא ולבשר שהנה, הצלחתי להזיז קצת משהו.

נורית קורן: אני נפגשתי גם עם השגרירה בקשר לזה וביקשתי ממנה לקדם את זה כמה שאפשר.

נורית קורן: אז אם ידוע לכם איפה זה עומד, אני אשמח לדעת בדיוק איפה זה עומד ואם צריך עזרה שלי, אני מאד אשמח.

נורית קורן: בנושא של רישיונות נהיגה, שבעצם דיברנו גם על זה, שרישיונות נהיגה מזויפים, צריך להילחם בתופעה הזאת, שזו בעיה.

טלי פלוסקוב: כמה זה קיים היום?

טלי פלוסקוב: אני יודעת שבשנות ה-90 - - -

<קריאה: היום זה כבר לא קיים.

נורית קורן: זה כבר לא קיים?

טלי פלוסקוב: היום זה כבר לא קיים.

טלי פלוסקוב: הייתה תקופה.

<אפי רוזן: אני רוצה להוסיף עוד נתון אחד.

<אפי רוזן: אתה יודע, אנחנו הישראלים חושבים שכל טענה שאמרנו היא מדעית.

<אפי רוזן: אז אני אגיד נתון אחד כדי שנבין.

<אפי רוזן: בדקנו את זה, גברתי.

<אפי רוזן: אילו אחוז המעבר במבחני השליטה היה עומד על 95% ומעלה, זה אומר שבאמת אנחנו סתם מענים את האנשים.

<אפי רוזן: אני אפתיע אתכם.

<אפי רוזן: 20% מהאנשים נכשלים בטסט.

<אפי רוזן: האם לתת את הוואוצ'ר הזה קארט בלאנש, או לא?

<צבי גרייבר: אולי כי הטסטרים לא מדברים את השפה שלהם?

נורית קורן: כמה, 20% נכשלים?

<אפי רוזן: אני לא הפרעתי לך.

<צבי גרייבר: סליחה, אבל אני שואל אותך.

<צבי גרייבר: אולי כי הטסטר מדבר איתו ב - - -

<אפי רוזן: אני מומחה בהפרעות, אבל תראה איך לא הפרעתי לך.

נורית קורן: רגע, רגע, סליחה.

נורית קורן: 20% מבין - - -

<אפי רוזן: 20% מהאנשים שעושים המרה, נניח על כל 100 עולים – 20 לא כשירים לנהיגה.

נורית קורן: אוקיי, אפשר לפלח את זה - - -

טלי פלוסקוב: ומה הסטטיסטיקה של כולם?

<אפי רוזן: רגע.

טלי פלוסקוב: לא, אבל תענה לי.

<אפי רוזן: אוקיי.

טלי פלוסקוב: ומה האחוז של הלא עולים חדשים שניגשים למבחנים ולא עוברים?

<אפי רוזן: הוא הרבה יותר גבוה.

<אפי רוזן: ממוצע המעבר של טסט למבקש רישיון נהיגה בישראל, הוא עובר ב-3.6.

<אפי רוזן: זאת אומרת כל אחד עושה בערך 3.5 מבחנים בממוצע, אבל אנחנו משרד התחבורה.

<אפי רוזן: אגב, האחריות, ואגב, הוועדה הזאת שוקדת כל הזמן על חיסכון מה שנקרא בחיי אדם.

<אפי רוזן: האם אנחנו על כל 100 עולים יכולים להרשות לעצמנו שרק 20 לא יודעים לנהוג?

<אפי רוזן: להכניס 20 נהגים - - -

איתן כבל: אפי, עזוב עכשיו.

<לאה ורון: אתה עונה לנושא שאיננו כרגע על שולחן הוועדה.

איתן כבל: אפי, נו באמת.

<אפי רוזן: לא, אני זרקתי - - -

איתן כבל: אפי, אל תזרוק.

איתן כבל: ביקשתי ממך לעזוב.

<אפי רוזן: כי כולם מבינים בבטיחות.

איתן כבל: יש לי בדיוק עוד כמה דקות לסיים.

<צבי גרייבר: לכן נותנים להם לנהוג שנה לפני.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: אני אגיד לכם מי עכשיו בזכות דיבור, מסיימים ואני מסכם.

איתן כבל: כמובן אני אתן לאפי להתייחס, אחרי שאני אציע את ההצעה שלי, כי העניין ברור.

איתן כבל: יש את דוידי הרמלין, איציק סנדלר, עירית זינגר ומיכאל.

איתן כבל: בבקשה.

<דוידי הרמלין: תודה אדוני.

<לאה ורון: רק קצר, קצר, חייבים לסיים.

<דוידי הרמלין: קצר ולעניין.

איתן כבל: דוידי הרמלין, ראש מטה ויועץ בכיר למנכ"ל משרד העלייה והקליטה.

<דוידי הרמלין: קודם כל אנחנו מברכים על הדיון ואנחנו, בהנחה ואכן יש תופעה כזאת, נבחן אפשרויות על מנת ליידע את העולים לגבי ההליך הראוי, כדי שלא יפלו לבורות שאולי מאן ד-הוא קורה להם.

<תמר פרידמן: פנתה אלי מישהי ממשרד העלייה והקליטה ואמור להיות טופס באתר שלכם, שמסביר בדיוק את כל ה - - - לפני יותר משנה הוא התפרסם.

איתן כבל: תמי, מבחינתי לא אמרת כלום.

איתן כבל: סתם.

איתן כבל: אני אסכם את זה.

איתן כבל: זה לא שאלות ותשובות עכשיו.

איתן כבל: אני אסיים, אני אאפשר לך, כדי שהדברים יירשמו.

<תמר פרידמן: הייתי חייבת להעיר על זה, כי הוא אמר שאין - - -

<לאה ורון: כן, אבל בוועדה מבקשים רשות דיבור ויושב הראש נותן.

איתן כבל: זה לא ויכוח עכשיו עם הילדים בבית.

איתן כבל: חייבים להגיב.

<דוידי הרמלין: אני לא אומר שלא פרשת נכון, אולי לא הסברתי נכון.

<דוידי הרמלין: המידע לעולים נגיש תמיד.

<דוידי הרמלין: היות ואנחנו מבינים שיש בעיה בעקבות היוזמה של חברות הכנסת והוועדה, אנחנו גם נדאג ביתר תשומת לב לוודא שהמידע על ההליך הראוי מגיע לעולים, בין היתר באמצעות ירידי מידע באולפנים, שזה דבר חדש שאנחנו מעבירים בכל אולפן, בהנהלה הבכירה של המשרד ומעבירים.

איתן כבל: תודה.

<דוידי הרמלין: אדוני, אני מבקש להעלות בקצרה את ה-נקודה.

<דוידי הרמלין: כי זה הסימפטום של המחלה שהוזכרה ועל כן לא ארחיב בה, של כל העניין של הטסט המעשי אחרי שנה.

<דוידי הרמלין: אני רק רוצה לעדכן את הוועדה, שכבר בדיוק לפני שלושה חודשים משרדנו פנה למשרד התחבורה בבקשה לשנות את התקנות, מתוך תפיסתנו שיש אבסורד בכך שתייר יכול לנהוג פה עם רישיון צרפתי ובן אדם שכבר נוהג פה שנה ברכב משפחתי, ואני לא מדבר על נהגים מקצועיים ומשאיות ואוטובוסים, אבל נהג משפחתי צריך, עם כל העומס והקושי שמתמודדים בתהליך העלייה, ללכת ולבקש מעולים שעלו ממדינות מתוקנות כמו צרפת, להגיד להם שאתם צריכים ללכת לעשות טסט מעשי, אדוני, תסלח לי שאני אומר, אתה ואני לא היינו עוברים היום טסט מעשי.

<דוידי הרמלין: אני לא בטוח.

<דוידי הרמלין: אני לפחות לא.

<קריאה: מה זה מדינה לא מתוקנת?

<דוידי הרמלין: מדינה מתוקנת זאת מדינה שמדינת ישראל תחליט והערוצים המקצועיים שלה, שזה לא מקומי להחליט, שהיא מדינה מתוקנת.

<דוידי הרמלין: עכשיו, עם עושים המרה או לא עושים המרה, זו החלטה מקצועית של משרד התחבורה.

<דוידי הרמלין: נא לתקן את התקנה וזה בסמכות משרד התחבורה.

<דוידי הרמלין: זאת עמדתנו, המלצתנו, לתקן את התקנה הרלבנטית, לפחות לגבי רכב - - -

איתן כבל: תודה.

<לאה ורון: זה משרד התחבורה באישור ועדת הכלכלה.

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: איציק, בבקשה.

איתן כבל: חברים, לנקודה.

<איציק סנדלר: טוב.

<איציק סנדלר: קצר, קצר.

איתן כבל: לא, הבעיה היא לא קצר, גם לנקודה.

<איציק סנדלר: יש לי פה שני טפסים של עולים חדשים.

<איציק סנדלר: שני הטפסים האלה הגיעו אלי.

איתן כבל: איציק, מאיפה אתה?

<איציק סנדלר: אני ממודיעין ויש לי עמותה בנושא בטיחות בדרכים.

<איציק סנדלר: שני הטפסים האלה של עולים חדשים, שהם לומדים באולפן ורוצים לעשות טסט ואני רוצה לטפל בהם בטסט.

<איציק סנדלר: בכדי לטפל בהם בטסט אני שולח את זה לאפי, שתיכף אני אדבר על ה-20% שהוא דיבר.

<איציק סנדלר: אפי מזין אותם למערכת ומקבל דו"ח מחשב שאומר לי מתי יש לי טסטים.

<איציק סנדלר: לשני החברה האלה, שהם רוצים לעבור טסט והם רוצים לקנות אוטו פטור ממס, הם יקבלו את הטסט בעוד ארבעה חודשים, בגלל אפי.

<איציק סנדלר: עוד ארבעה חודשים.

<איציק סנדלר: עכשיו אני אזרח, שאני מאד רוצה לקדם את העלייה.

<איציק סנדלר: מאד איכפת לי שהעולה החדש הזה יהיה עם הרגשה טובה.

<איציק סנדלר: אז מה שאני עושה, אני נותן לו על חשבון תלמידים שלי את הטסט.

<איציק סנדלר: עכשיו אני חייב להגיד לך שיש לנו במדינה שלושה מחוזות, סליחה, שלושה אזורי רישוי שונים לחלוטין.

<איציק סנדלר: כל אזור רישוי - חיפה, מרכז, ירושלים - מתנהג בצורה שונה.

<איציק סנדלר: אין נוהל אחיד בין כולם.

<איציק סנדלר: זה מדינות אחרות.

<איציק סנדלר: יש מחוזות שברגע שאתה מגיש להם את הטופס של ההמרה, אתה מקבל באופן אוטומטי טסט עבורם.

<איציק סנדלר: באופן אוטומטי, בצורה ישירה – עבור שני האנשים האלה אתה מקבל.

טלי פלוסקוב: בלי שום קשר לתור.

<איציק סנדלר: יש מקומות אחרים, לדוגמא אצלנו בירושלים, שאני כפוף לירושלים, זה נכנס לרשימה ונכנס להקצאה שלי.

<איציק סנדלר: זה לא תקין.

<איציק סנדלר: זה יוצר בעיה.

<איציק סנדלר: אני כאזרח, כאחד כזה שרוצה לקדם את העלייה, אני רוצה - --

איתן כבל: איציק, תודה.

<איציק סנדלר: שנייה, עוד דבר אחד, אחרון.

<איציק סנדלר: אני נמצא בשטח ומישהו דיבר, כשהוא דיבר על נתונים והציג את עצמו כמישהו שהוא מאד מאד מדעי.

<איציק סנדלר: רק אם הוא יוכל להציג לנו את ה-20% עוברים, אני מאד אודה לו.

<איציק סנדלר: אין 20% עוברים ב - - -

<אפי רוזן: לא, 20% נכשלים.

<איציק סנדלר: כמות העוברים היא - - -

<לאה ורון: 20% נכשלים.

<אפי רוזן: סנדלר, הבעיה שלך שאתה רק מדבר, אתה אף פעם לא מקשיב.

<אפי רוזן: אתה מנצל את הבמה להתנגחויות.

איתן כבל: אפי.

<אפי רוזן: סגרתי לכם את הברזים.

<אפי רוזן: סגרתי.

איתן כבל: אפי, בחייאת, אפי.

איתן כבל: מה אתה?

<אפי רוזן: אדוני, עובד מדינה הוא לא טרף.

איתן כבל: אפי.

<אפי רוזן: הוא לא טרף.

<אפי רוזן: אי אפשר שאדם - - - פה ו - - -

איתן כבל: אפי, סליחה.

<אפי רוזן: אני לא בג"ץ, סנדלר.

איתן כבל: אפי.

<אבי גולן: שיגיש בג"ץ.

איתן כבל: שנייה, אבי.

<אפי רוזן: בושה וחרפה.

איתן כבל: אפי.

<אפי רוזן: עובדי מדינה – טרף.

איתן כבל: אפי.

<אבי גולן: את המורים אני מייצג.

<אבי גולן: לא אתה.

איתן כבל: אבי, לא.

איתן כבל: נו, מה?

איתן כבל: בחייאת אפי.

איתן כבל: נו.

נורית קורן: חברים, תאפשרו.

איתן כבל: בחייאת דינק.

איתן כבל: מה זה?

איתן כבל: אתה יודע מה, צריך להמציא מד חדש לרגישות.

איתן כבל: הוא מציג.

איתן כבל: אתה יודע איך אני מדבר?

איתן כבל: לשיטתך אני צריך להיכנס למאסר עולם עם עבודות פרך.

<לאה ורון: אנחנו בעד.

איתן כבל: אוקיי, תודה.

איתן כבל: אני אתעלם, מתוך מחשבה שלא הבנתי את מה שאמרת.

איתן כבל: עירית זינגר, בבקשה, בקצרה.

<עירית זינגר: בוקר טוב.

<עירית זינגר: אני מייצגת את הצד של המורים.

<עירית זינגר: יש פה שני ארגוני מורים שמשום מה חושבים בדיוק את אותו דבר.

<עירית זינגר: הצד שלנו לא מדבר האם אנחנו כן צריכים מבחן המרה או לא צריך.

<עירית זינגר: אף אחד לא קרה לנו אף פעם לתוך איזו שהיא ועדה לשאול האם יש שיקול דעת בלקיים מבחן כזה או לא, כי לדעתי זאת סוגיה לגמרי שונה.

איתן כבל: היא לא קשורה.

<עירית זינגר: הסיפור שלוקחים כספים מהצד, כמו כל דבר, אני לא מכירה את זה ואני באה מעיר שהיא עיר ההמרות – נתניה.

<עירית זינגר: עם כל הצורך והלחץ, מכירה את הבעייתיות, שהרי לא היינו יושבים בדיון הזה, גם אם צריך את ההמרה הזאת, אם לא הייתה מצוקה כזאת גדולה, אם לא היה נתח אחד שצריך עכשיו לחלק אותו.

<עירית זינגר: כי אם אפשר היה להקים עכשיו איגוד לאנשים שנמצאים במצב של שלילה, בטח הם היו יושבים פה באחד משני הכיסאות האלה.

<עירית זינגר: ואם התלמידים היו יכולים והחיילים, כל אחד היה יושב כאן.

<עירית זינגר: כי יש עוגה, העוגה קטנה, קשה לחלק אותה.

איתן כבל: תודה.

<עירית זינגר: ופה, הוועדה הזאת התכנסה כבר כמה פעמים כדי לגעת בנקודה המסוימת הזאת.

<עירית זינגר: אני מציעה שמשרד התחבורה ייקח עליו את ההמרות, כי זה היה כבר פעם, ותלמיד שירד אחרי ההזנה עם הטופס, יקבל תאריך, ירד למורה שלו וייגש למבחן.

איתן כבל: תודה עירית.

איתן כבל: מיכאל, אחרון.

נורית קורן: נכון, זה הדבר הכי נכון.

<מיכאל זיס: אני אחרון, אז אתם יכולים לשאול את כל השאלות על ההמרות אותי, כי אני המורה שמנהל הכי הרבה תיקים בארץ כנראה.

איתן כבל: אתה מורה פרטי?

<מיכאל זיס: מורה פרטי.

איתן כבל: איפה?

<קריאה: בבית ספר.

<קריאה: בבית ספר לנהיגה.

איתן כבל: חברים יקרים.

<מיכאל זיס: בתל אביב, בחולון ובהרצלייה.

<מיכאל זיס: יש לי בערך 50 טפסים בו זמנית כל הזמן.

<מיכאל זיס: מזמינים אנשים לטסטים גם ממוסקבה ומגיעים לפה.

<מיכאל זיס: היו לי גם צרפתים.

איתן כבל: מה, יותר קל לעבור פה?

<מיכאל זיס: היו לי גם צרפתים ומגרמניה, מכל מקום.

<מיכאל זיס: אני רציתי ברשותכם לענות על כמה שאלות.

<מיכאל זיס: א', אצל הרוסים אין בעיה, כי הרוסים יכולים להגיע לכל אתר של הרוסים ואני האתר הראשון, מספר אחת.

<מיכאל זיס: תרשום ברוסית מורה נהיגה בארץ – אתה תראה אותי.

<מיכאל זיס: אם הם באים אלי, הם יודעים את כל הכללים.

<מיכאל זיס: שיעור עולה 140 שקלים.

<מיכאל זיס: טסט עולה 230 שקלים.

<מיכאל זיס: הוא מעביר לי את הטופס, אני מזמין לו טסט.

<מיכאל זיס: הוא רוצה לקחת שיעורים, שייקח.

<מיכאל זיס: לא רוצה לקחת, שלא ייקח.

<מיכאל זיס: לא מעניין.

<מיכאל זיס: תמיד יש מקום שלישי בטסט, שאני יכול להכניס בן אדם שלא רוצה לקחת שיעורים.

<מיכאל זיס: זו שאלה ראשונה.

<מיכאל זיס: אצל הצרפתים יש בעיה.

<מיכאל זיס: כי עולים חדשים שיש להם ניסיון בארץ, צרפתים, כמעט ולא קיימים בתוך מורי הנהיגה ואף אחד לא מדבר צרפתית.

<מיכאל זיס: ולתקשר עם צרפתים, נורא קשה.

<מיכאל זיס: אף אחד מהם לא יודע גם אנגלית.

<מיכאל זיס: אז אי אפשר.

<מיכאל זיס: עם האנגלים, עם הגרמנים, אתה יכול לתקשר בלי בעיה.

<מיכאל זיס: עם הצרפתים יש בעיה.

<מיכאל זיס: אז מה שצריך לעשות, צריך להעלות את המודעות לצרפתים, שלא ישלמו כסף על מה שאין צורך לשלם.

<מיכאל זיס: זה דבר שני.

<מיכאל זיס: דבר שלישי.

<מיכאל זיס: בן אדם ממדינה מתוקנת אומר אני רוצה שיצלם לי איזה שהוא צומת בפריז, שיש לו שלושה רמזורים באותו מקום.

<מיכאל זיס: מדינת ישראל זו מדינה עם היפר-רגולציה.

<מיכאל זיס: לדעתי זה טוב, בגלל שהקיבולת בתל אביב היא פי שלושה אולי מפריז.

<מיכאל זיס: אני לא מכיר את כל המקומות.

<מיכאל זיס: אולי בברלין הקיבולת גם גבוהה, אבל בפועל אין אף מדינה בעולם שיש לה תנועה כמו בארץ.

<מיכאל זיס: אני כבר לא מדבר על הנהגים.

<מיכאל זיס: לגבי הצורך לעשות המרת רישיון, וזו תשובה לאדוני, שאומר שבן אדם שנוסע בכביש, לא צריך לעשות כבר המרת רישיון.

<מיכאל זיס: לאלף – וזה אילוף מה שאני עושה עם האנשים האלה, זה אילוף – לאלף בן אדם לטסט, הכי קשה, הכי קשה.

<מיכאל זיס: זה לא ילד צעיר.

<מיכאל זיס: זה לא בן אדם שבא להמיר רישיון.

<מיכאל זיס: זה לא אנשים מבוגרים.

<מיכאל זיס: הכי קשה לעבור טסט זה לישראלי שצריך לעשות שוב מבחן אחרי שלילת רישיון לשלוש שנים בגלל אלכוהול או משהו אחר.

נורית קורן: כן, את זה אנחנו כבר יודעים בעל פה.

<מיכאל זיס: שלעבור טסט בשבילו, הם לוקחים לא 20 שיעורים.

<מיכאל זיס: לפעמים 50 שיעורים כי הם צריכים, הם מחכים שלוש שנים לרכב.

<מיכאל זיס: עברו כבר את הסיוט של בית המשפט, של עורכי הדין, של ועדה רפואית.

<מיכאל זיס: אוטוטו הוא צריך לקבל רישיון והוא נכשל טסט אחרי טסט.

<מיכאל זיס: למה?

<מיכאל זיס: כי ישראלי שנוסע, מה, לעצור בעצור?

איתן כבל: אוקיי מיכאל.

<מיכאל זיס: אוקיי.

<מיכאל זיס: זה דבר נוסף.

איתן כבל: דבר אחרון.

<מיכאל זיס: יש שתי בעיות.

<מיכאל זיס: בעיה ראשונה, שנותנים לכל שישה תלמידים טסט אחד ואתה לא יכול להיכנס לקצב הזה, כי משרד התחבורה והבוחנים הם בקצב שלהם.

<מיכאל זיס: בעיה שנייה, בהוראת שעה צריך להרחיב, לפחות לשנה וחצי, את היכולת להשתמש ברישיון זר, עד שתיכנס הרפורמה וכל הבעיות יפתרו.

<מיכאל זיס: או יפתרו בדרך אחרת, אני לא יודע.

<מיכאל זיס: זה כל הסיפור.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: משפט.

איתן כבל: מי אדוני?

<אבנר בנדיקט: אבנר, מהאיגוד המקצועי של מורי הנהיגה.

<אבנר בנדיקט: נפגשנו גם בעבר.

<אבנר בנדיקט: יש לי הצעה אופרטיבית.

<אבנר בנדיקט: שמשרד הרישוי ייקח את כל הטסטים, יחלק אותם ישירות לתלמידים בתיאום עם המורה והבעיות יפתרו.

איתן כבל: אוקיי, תודה.

<מיכאל זיס: מי יתאם את הלוגיסטיקה?

איתן כבל: מיכאל.

איתן כבל: אני רוצה לסכם, ברשותכם ואז אני אתן לאפי.

איתן כבל: לא לעשות סיכום על הסיכום, אלא לתת התייחסויות.

נורית קורן: אני רק רוצה שהוא ייתן לנו תשובה בנושא של הצרפתים, בסדר?

איתן כבל: כן, כן, בסדר.

איתן כבל: אני ברשות

איתן כבל: כם רוצה לומר כך.

איתן כבל: קודם כל לנושא שלשמו התכנסנו כאן, בראש ובראשונה, זה העניין הזה של שוק שחור.

איתן כבל: אני לא מוכן שנעבור על זה לסדר היום.

איתן כבל: אני בטוח שיש.

איתן כבל: אני בטוח שיש כמו בכל דבר, אלא שיש דברים שמקבלים באופן טבעי, עקב הנסיבות, משנה תוקף.

איתן כבל: אני עוד לא מתעסק בנסיבות.

איתן כבל: אני רק אומר קודם כל שחייבת להיות בדיקה.

איתן כבל: אני אומר את זה, אפי, ללא שום קשר.

איתן כבל: בדיקה יכולה להיות גם אם יוצא גל פרסום, שמזהיר.

איתן כבל: זאת אומר כבר זה מכניס אנשים למדרון אחורי.

איתן כבל: עד הפעם הבאה.

איתן כבל: אין כאן מצב שבו עכשיו זה ייגמר לעולמי עד, אבל שאנשים יידעו שהתופעה הזו היא תופעה ואני לא אוהב להגזים, עכשיו כולם וזה, אבל יש ובנסיבות המתקיימות היא כנראה יותר ממה שמצופה "מהנורמה".

איתן כבל: דהיינו, אם יש רמת פשיעה או הסרחה, ברשותכם, בעניין הזה ברמה X בדרך כלל, פה אני מניח, עקב הנסיבות המתקיימות של מחסור, זה מקבל משנה תוקף.

איתן כבל: לכן חייב שייצא חוזר שלכם, גם למורים, שקודם כל אתם – אבי, צריכים להוציא חוזר שלכם.

איתן כבל: את גברתי, כל אחד מהמקום שלו צריך להוציא חוזר, להגיד התקיים דיון, זומנו לדיון בכנסת, הועלה העניין הזה.

איתן כבל: לא עם הסברים עכשיו.

איתן כבל: כמובן כולם צדיקים, אלא שנבין, שיידעו, שזה יוביל אנשים לרדת למדרון אחורי, פעם אחת.

איתן כבל: פעם שנייה, תראו, אני חושב שבנקודה הזו, עד שנפתור את הרפורמה – מיכאל – ייגמרו כבר כל העולים לישראל.

איתן כבל: אני לא רוצה לחכות לרפורמות.

איתן כבל: איך אומרים, אני מכיר פה.

איתן כבל: רפורמה זאת מילת קסם כדי לא לעשות כלום.

איתן כבל: אני לא רק מאשים, אני רק אומר את זה.

איתן כבל: אם הגעת והייתה לך זכות ואתה כבר בתוך התהליך של הרפורמה, הרווחת.

איתן כבל: אבל אם אתה אומר נחכה לרפורמה, בוקר טוב, איך אומרים, אתה יכול לחכות.

איתן כבל: לכן אני אומר בנקודה הזאת, אפי, אני באינסטינקט שלי, ודרך אגב, מה שמיכאל אמר, שבאמת גם שם את הנקודות באופן הכי ממוקד, לטעמי לפחות, העולים מחבר המדינות הם כבר שחקנים בקיאים פה.

איתן כבל: הם מבינים עניין, בכלל לדבר איתם במושגים, ופריירים הם כבר לא.

איתן כבל: הם ישראלים לכל דבר ועניין, רובם עם משפחות כאן, יודעים את העניין וגם מי שלא מדבר, הם יודעים לדברר אותו נהדר.

איתן כבל: לא צריך לשכוח, כמו שגם מיכאל אמר, שהיום יש מורי נהיגה שעלו מחבר המדינות.

איתן כבל: זאת אומרת הם כבר חלק בלתי נפרד.

איתן כבל: ישראלים.

איתן כבל: התערו בארץ.

איתן כבל: זאת אומרת כל הסיפור הזה גם כן להתייחס אליהם כאילו הם עולים, זה גם.

איתן כבל: עד מתי?

איתן כבל: אבל לא חשוב.

איתן כבל: חלקם כבר יותר שנים מאנשים שנולדו פה.

<קריאה: למרות שהעלייה מרוסיה ומאוקראינה נמשכת גם היום.

<צבי גרייבר: עדיין מגיעים אנשים כל יום.

<צבי גרייבר: אני לא מבין.

<קריאה: כן ירבו.

איתן כבל: חברים יקרים, תודה רבה.

איתן כבל: מה שמך?

<צבי גרייבר: צביקה.

איתן כבל: צביקה, אני לא מנסה לגזול את פרנסתך.

איתן כבל: אני יודע ש - - -

<צבי גרייבר: אני היחיד פה שבהתנדבות באמת.

איתן כבל: לא, אני התכוונתי פרנסתך, זה לא בהכרח חס וחלילה וכל הכבוד לך.

איתן כבל: אני לא בא מהמקום הזה.

איתן כבל: התכוונתי שאנחנו מודעים לזה, אבל המצב לטעמי, כמו שמיכאל אמר, הוא הרבה יותר קשה, כנראה לאין שיעור, מאלה שהיכולת שלהם לתקשר, אני מקבל את זה, היא הרבה יותר גבוהה.

איתן כבל: אז קודם כל ממך, אני מאד מבקש שתוציא לי פנייה מסודרת.

איתן כבל: ממש, אני רוצה שתניח את המציאות כפי שאתה רואה אותה, בלי סיפורים.

איתן כבל: שים אותה כמו שאמרת – הגיעו אלינו עשרות, מאות פניות.

<צבי גרייבר: עובדות.

איתן כבל: מדן וזה, להגיד שמות של יישובים, עם כמה דוגמאות מכל מקום, כדי שיהיה לי את המסד ללכת עליו.

איתן כבל: ואני אומר לך, אני כמובן אעביר את זה להתייחסות שלכם.

איתן כבל: אני מבקש מכם להיכנס לעובי הקורה יחד עם משרד הקליטה.

איתן כבל: אין.

איתן כבל: חברים יקרים, אני לא מתכוון פה לכדרר את זה.

איתן כבל: להגיד לי הכל בסדר.

איתן כבל: אתם גם צריכים להוציא הנחיות שלכם, לרענן הנחיות, להוציא הנחיות חדשות שנובעות מהמציאות המתקיימת.

<וידוי הרמלין: ואולי לשקול את שינוי התקנות.

נורית קורן: נכון.

איתן כבל: בסדר, זה - - -

<דוידי הרמלין: צריך לשקול.

<דוידי הרמלין: לא להתערב בשיקול הדעת המקצועי.

איתן כבל: צפריר, תשקלו ביחד.

<דוידי הרמלין: לא צפריר, דוידי.

איתן כבל: דוידי, סליחה.

איתן כבל: אני מתנצל, צודק.

איתן כבל: עד שאנחנו נסיים, גם כן, תן לי קודם כל לתת את המענה.

איתן כבל: נקודה נוספת, אני רוצה מכם תשובה שבוחנת, לפחות עד שהסיפור הגדול שקוראים לו שוק, או הטסטים - - -

<קריאה: המחסור בטסטים.

איתן כבל: המחסור הגדול בטסטים ייפתר, חייבים לתת מענה נקודתי לעולים, כי יש כשל מובנה, כמו שאמרתי.

איתן כבל: עם כל הכבוד למיכאל, שאולי אצלו, שהרי זה אזורים ויש אזור א' וכל אחד בא מהמקום שלו וכל אחד יודע, חי את כללי המשחק של האזור שלו וחי את כללי המשחק, של מי שגר שם שאומר לו – איך ומה צריך לעשות.

איתן כבל: אני מצפה מכם, זה לא אלפים, אבל העובדה שיש משבר בהגשת טסטים, שהוא משבר מובנה נכון לרגע זה, והעובדה שמורים באופן טבעי - ואמרתי את זה, זה הכי אנושי - יעדיפו עוד לפני הקומבינה, יעדיפו את התלמיד שלהם - - -

<קריאה: את החייל המתגייס.

איתן כבל: לא, עזוב עכשיו.

איתן כבל: אתה מחפש לי מילים גבוהות.

איתן כבל: עזוב.

איתן כבל: הוא לא נותן לו בגלל העניין הזה שהוא מסתכל עליו והוא אומר הוא חייב, וזה.

<קריאה: לא, זה שמיכה אחת.

איתן כבל: בדיוק, אז אל תיתן לי עכשיו חייל.

<קריאה: לא, אני נתתי דוגמא.

איתן כבל: זה יכול להיות גם גמלאי.

<קריאה: אבל זה השמיכה.

<קריאה: השמיכה קצרה.

איתן כבל: מה שאני אומר בעניין הזה, אני מצפה, גברתי, לרשום תוך חודש – אתם נותנים לי תשובה למענה - - -

<לאה ורון: אני רשמתי עד ה-1 בינואר 2017.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: אני רוצה מענה לעניין הזה.

איתן כבל: את כל שאר הדברים נפתור כשמשיח צדקנו יגיע.

איתן כבל: אבל זה קודם כל.

<קריאה: אולי זה יקרה בקרוב.

איתן כבל: כן, לא משנה.

איתן כבל: אנחנו כל יום מחכים.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.

איתן כבל: אני לא מאשים עכשיו מורים, אני לא במקום הזה.

איתן כבל: זה גם לא נכון לעשות את זה.

<אבי קרמר: לא, שרק יוסיפו תוספת על.

איתן כבל: אבי, אין להם.

איתן כבל: עשה לי טובה, אל תיתן להם את ההצעות.

נורית קורן: אין להם איך.

איתן כבל: אני מצפה לפתרונות, זה הכל.

איתן כבל: זה מה שמעניין אותי.

איתן כבל: ב-1 בינואר 2017, אני לא פקיד עכשיו במשרד התחבורה, עם כל הכבוד, למרות שלפעמים נדמה לי שאני כבר כן, אבל אני לא.

איתן כבל: אפי, קודם כל סליחה, משפט לפני שאתה מדבר.

איתן כבל: אני תמיד מגן על עובדי מדינה.

איתן כבל: מעטים פה בכנסת ואף הוצאתי חברי כנסת מתוך דיונים.

נורית קורן: נכון.

טלי פלוסקוב: מה שנכון, נכון.

איתן כבל: אבל אי אפשר עכשיו שכל עובד מדינה יסתובב לי עם פלס וכל מי שאומר איזה משהו שלא בדיוק תואם, אתה יודע, את תחושותיו, אז אני אמור להתנפל עליו.

איתן כבל: אתה יודע מה, הוא אמר בסך הכל שזה נתקע אצלך, זה הכל.

איתן כבל: וכאילו מה?

איתן כבל: זה הכל.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: זה כמו שבמשרד הבריאות זה נתקע אצל אדם אחד.

נורית קורן: אין מה לעשות.

איתן כבל: כן.

<אפי רוזן: דרך אגב, לא כעסתי על זה שהוא אמר אפי.

<אפי רוזן: שמחתי שהוא אמר אפי.

<אפי רוזן: אני שמח שהוא יודע את שמי.

נורית קורן: אני רק רוצה לבקש עוד דבר אחד לסיום.

נורית קורן: כמו שעלה פה שבעצם פעם זה היה בתוך המשרד והיו אנשים שעשו את זה וזה לא ניתן למורים, אני מציעה להכשיר מורה לצרפתית.

נורית קורן: אם יש כאן בעיה שאין מורה לצרפתית, אין מורה שדובר צרפתית וגם יכול להיות שאין בוחן שמדבר צרפתית, אז צריך להכשיר לפחות בן אדם אחד כדי לענות על הצורך של העלייה הצרפתית - - -

<קריאה: בוודאי שיש מורים שהם דוברי צרפתית.

איתן כבל: סליחה, לא ביקשתי את עזרתך עכשיו.

נורית קורן: אני לא יודעת.

נורית קורן: שאלתי שאלה.

נורית קורן: אני לא יודעת, אני שאלתי שאלה.

<אפי רוזן: אדוני, שלוש-ארבע דקות, בסדר?

איתן כבל: בבקשה, אבל ממש שלוש דקות.

<אפי רוזן: שלוש-ארבע זה בהתאפקות גדולה.

איתן כבל: תודה.

<אפי רוזן: קודם כל אנחנו לא מטפלים נכון בעולים החדשים.

<אפי רוזן: ראוי היה שמדינת ישראל ומשרר התחבורה בתוכה, ייתן שירות טוב יותר לעולים החדשים.

<אפי רוזן: אין ויכוח.

נורית קורן: יפה, יפה.

<אפי רוזן: אדוני גם ראה שלא נפלתי מהכיסא כשאמרו שוק שחור.

<אפי רוזן: בכל מצב, בכל תחום שיש בו פער משמעותי, צומח משהו אלטרנטיבי.

<אפי רוזן: תנו לזה איזה שם שאתם רוצים.

<אפי רוזן: אגב, הלכתם לעולים חדשים, לא הייתי נופל מהכיסא אם חלק מהמורים היו אומרים תשמע, יש גם מורים גם שכדי לקחת את התלמיד שלומד איתו חצי שנה, להקדים לו טסט, גם ממנו הוא לוקח.

<אפי רוזן: יכול להיות.

<אפי רוזן: אני אומר דבר אחד, אדוני.

<אפי רוזן: אנחנו אנשי חוק.

<אפי רוזן: לא הגיע אלי דבר מן הדברים הללו עם שם, כתובת ומספר מורה.

<אפי רוזן: אילו היה מגיע כדבר הזה, אחרי שתי דקות זה היה במשטרת ישראל, כי זה מה שאני יכול לעשות.

איתן כבל: אתה צודק.

<אפי רוזן: זה לגבי העניין הזה.

<אפי רוזן: אגב, אני מציע לך, אם יש לך שמות וכתובות כפי שאמרת, אתה צריך לפנות אלי.

<אפי רוזן: הכנסת היא פתרון אחרון, כשהרשות לא מבצעת את תפקידה.

<אפי רוזן: חבל לעשות את זה בהיפוך תפקידים.

איתן כבל: אפי.

<אפי רוזן: לגבי ההסכם עם צרפת, גברתי, אנחנו כבר קיבלנו מהם את מה שרצינו.

<לאה ורון: זה לא על סדר יום הוועדה.

<לאה ורון: תתייחס לנושא שלנו, באמת.

איתן כבל: משפט.

<אפי רוזן: חברת הכנסת ביקשה.

<אפי רוזן: אנחנו כבר הגבנו.

נורית קורן: מדברים על עולים.

<אפי רוזן: אישרנו את המסמך העקרוני, החזרנו את זה.

<אפי רוזן: עכשיו זה אצלם לבדיקה סופית.

<אפי רוזן: לדעתי אנחנו בשלבים אחרונים של העניין הזה.

<אפי רוזן: אדוני, אנחנו כבר נכנסנו לפתור את העניין הזה.

<אפי רוזן: אלא מה?

<אפי רוזן: שהפתרון שלנו לא נושא חן תמיד בעיני כל האנשים שיושבים כאן.

איתן כבל: אוקיי.

<אפי רוזן: אנחנו החלטנו במשרד הרישוי, בשונה מבעבר, להקליד את העולים החדשים בתוך הרשימות הממוחשבות ולא לאפשר למורים להגיד זה רזרבה, ניתן ברזרבה.

<אפי רוזן: ומי שטוען שהאינסנטיב לא לקחת עולים חדשים קיים, הוא טועה.

<אפי רוזן: אני פעם אמרתי, אדוני, שלו הייתי מורה לנהיגה, הייתי רק מעמיד את רכבי לטסט כל היום.

<אפי רוזן: לא מלמד.

איתן כבל: כן, זה ברור.

<אפי רוזן: ולכן אין אינסנטיב, יש פה רווח מעולה.

<אפי רוזן: הדבר שצריך לקרות זה, עוד 60,000 טסטים.

<אפי רוזן: אבל בדרך אדוני, אחד – הכנסנו אותם לתוך התכנית.

<אפי רוזן: שניים – אנחנו בקשר מתמיד עם משרד הקליטה.

איתן כבל: אפי יקירי, אני מתנצל.

איתן כבל: תקשיב, זה לא מה שמעניין אותי.

איתן כבל: אני לא באתי עכשיו לטפל בכל העולים.

איתן כבל: אני לא משרד הקליטה.

איתן כבל: אני רוצה תשובה לעניינים שהעלינו כאן.

איתן כבל: אנחנו נוציא גם את הפרוטוקול.

איתן כבל: אני סומך עליך.

<לאה ורון: זה מסקנות שיונחו על שולחן הכנסת.

איתן כבל: כן, מסקנות שיונחו על שולחן הכנסת.

איתן כבל: אני מצפה לקבל את התשובות כפי שאמרתי לך עד אחד בינואר 2017.

איתן כבל: תודה רבה, הישיבה נעולה.

נורית קורן: תודה.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להגיד, אדוני ממשרד הרישוי, אני אעלה את הנושא הזה לוועדת הקליטה ואז אנחנו נוכל להרחיב בנושא הזה בנפרד.

איתן כבל: תודה רבה.