הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 155, 2016-08-25 10:30

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

קארין אלהרר: היום ה-25 באוגוסט 2016, כ"א באב התשע"ו.

קארין אלהרר: נושא הדיון: בקשה לחוות דעת מבקר המדינה בנושא החינוך המיוחד בישראל.

קארין אלהרר: בוקר טוב לצוות מבקר המדינה, ליאורה, תודה שאת איתנו, לנציגוֹת, זה תמיד נציגות, צריך לבדוק את זה פעם, נציגות משרד החינוך, למוזמנים.

קארין אלהרר: אני רוצה בראשית הדברים להודות ליושב ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, שאִפשר את הדיון הזה.

קארין אלהרר: זה דיון שהוא חירום מבחינתנו, הוא לא במהלך הרגיל של דיוני הכנסת מההיבט הזה שאנחנו נמצאים בתקופת פגרה, הכנסת סגורה, אבל עדיין אנחנו מקיימים את הדיון.

קארין אלהרר: אני חושבת שגם ההחלטה שלו שהתקבלה כן לאפשר את הדיון הזה נוגעת בעובדה, המאוד מצערת, שאנחנו נמצאים פסע מתחילת שנת הלימודים, פסע, ועדיין יש ילדי חינוך מיוחד שנמצאים תחת האגף לחינוך מיוחד, כולל ילדי שילוב, שהם לא משובצים והבעיה העיקרית בשיבוץ היא אצל ילדי החינוך המיוחד במסגרות החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: זה לא הגיוני שבכל שנה יש את אותו ריטואל.

קארין אלהרר: זו לא שנה ראשונה, ויכול להיות שאני אשמח, שיבואו ויגידו לי שהשנה זה יותר טוב, אבל היותר טוב הזה הוא עדיין מקום שבו הורים לילדים וילדות מוצאים את עצמם בשבוע שלפני לא יודעים מה קורה.

קארין אלהרר: אם זו הייתה רק בעיית שיבוצים, אז הייתי אומרת, בסדר, נפתור את זה, אבל זו לא רק בעיית שיבוצים, זו בעיית נגישות.

קארין אלהרר: אם אני שומעת על מקרה שיש ילדה שמגיעה לבית הספר בכיסא גלגלים וצריכה לעלות ולרדת 39 מדרגות, שצריך לסחוב אותה כמו שק תפוחי אדמה, מה קרה?

קארין אלהרר: ההורים שלה לא מספיק חזקים, אז היא לא תקבל את מה שמגיע לה?

קארין אלהרר: אם אני שומעת על מקרים שילדים לא יודעים בכלל כמה שעות סיוע הם מקבלים, סייעות, הם לא יודעים בכלל מי הסייעת שלהם.

קארין אלהרר: אם אנחנו מדברים על הנגשות אקוסטיות, שיש תקציב, שמעתי את השר בנט בקשב רב אומר שיש תקציב להנגשה, הדבר שמאוד מעניין אותי לדעת זה האם התקציב הזה מנוצל עד תום ואני יודעת שהוא לא מנוצל עד תום ואני יודעת שיש בעיות בהנגשה אקוסטית ואני אשמע כאן, אני בטוחה, אני מכירה את כל האמירות, אני אשמע שהרשויות המקומיות לא פנו למשרד החינוך ואני אשמע מהרשויות המקומיות שהן כן פנו ומשרד החינוך לא עשה.

קארין אלהרר: אני מכירה את התשובות האלה.

קארין אלהרר: בעיניי זה לא סביר וזה לא סביר ושערורייתי במיוחד כשאנחנו מדברים על ילדים שצריך לתת להם את המקסימום, מקסימום מעטפת.

קארין אלהרר: לא יכול להיות שיהיו דיונים בוועדות חינוך, פתיחה חגיגית של שנת הלימודים, אבל איכשהו החגיגה הזאת לא הגיעה לילדי החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: תראו, נכון, אלה מקרים פרטניים וכל מקרה פרטני, צריך לפתור אותו, אבל אם אני מודעת, ואלה רק מקרים שאני מודעת להם ואני בטוחה שיש עוד הרבה שאני לא, ל-50 מקרים שעוד אין להם שיבוץ יש לנו בעיה.

קארין אלהרר: זה נכון שיש עשרות אלפי תלמידי חינוך מיוחד, אבל 50 מקרים שהם לא במקום אחד, יש לנו בעיה.

קארין אלהרר: יש לנו בעיה כי התלמידים האלה, מגיע להם חינוך טוב, מצוין, בדיוק כמו לכל תלמיד אחר.

קארין אלהרר: החוט המקשר, אם אתם שואלים אותי, הוא היעדר התכלול.

קארין אלהרר: יש ועדות תכלול וועדות השמה ויש בהם נציגים של הרשויות המקומיות ויש בהם נציגים של משרד החינוך ואני אפילו לא מדברת על ועדות השיבוץ שצריכות להתחשב גם באילוצים התקציביים של ההסעות של הרשויות המקומיות.

קארין אלהרר: אני באמת לא דיברתי על ענייני ההסעות, שרשויות מקומיות עושות את החישוב, רגע, האם שווה לי להוציא את כל הכסף הזה?

קארין אלהרר: אולי אני אשלח אותו לבית ספר יותר קרוב, והקרוב הזה גם לא תמיד מבטיח את המענה לצרכים המיוחדים של הילד.

קארין אלהרר: והאם יש מספיק מסגרות חינוך מיוחד?

קארין אלהרר: יש ילדים שזה מה שהם זקוקים לו, יש מספיק כאלה?

קארין אלהרר: הדיון הזה בעיניי, מעבר לפנייה הנואשת למבקר המדינה לעשות מעקב על הדוחות שלו מהעבר, כדי באמת לבחון את מה שאמרה לי הבוקר מנכ"לית משרד החינוך, שדברים השתפרו, הוא פנייה נואשת אליכן, נשים יקרות, שאני יודעת שאתן עושות עבודה, כדי שלא ניתן לאף ילד, אף ילד, להגיע ל-1 בספטמבר כשהוא מקבל פחות מכל תלמיד אחר.

קארין אלהרר: ליאורה, בבקשה.

<ליאורה שמעוני: בוקר טוב לכולם.

<ליאורה שמעוני: גברתי יושבת הראש, אני חושבת שזה שכינסת את הוועדה במועד הזה, כאשר הכנסת נמצאת בחופשה, כאשר בכלל עם ישראל נמצא בחופשה וחוגג ומתכונן ומתרגש לקראת פתיחת שנת הלימודים, ודווקא לעסוק בנושא הכול כך כואב הזה, של ילדים שיש להם צרכים מיוחדים, שיש להם צרכים אחרים, ומדינת ישראל, למרות ששמה לנגד עיניה את הצורך לתת לכל אחד ואחד מאזרחי מדינת ישראל, כמובן לכל אחד ואחד מהילדים, את מלוא הזכויות שמגיעות להם ולמרות זאת ולמרות הכוונות הטובות, כשאנחנו רואים שכוונות יש, יש למכביר מכולם, מהבכירים ביותר ועד העובדים של משרד החינוך, העובדים של הרשויות המקומיות, שעושים באמת מלאכה מאוד מאוד חשובה במלוא המסירות, אבל בסופו של דבר כאשר אנחנו רואים שדברים שאנחנו, כמשרד מבקר המדינה, כותבים פעם אחר פעם אחר פעם, גם בדוחות מיוחדים שעוסקים בנושאים הספציפיים הללו, וגם בדוחות אחרים שאנחנו נוגעים בהיבטים שונים שנוגעים לאותם ילדים, אנחנו רואים שבאמת למרות כל הכוונות הרבה לא נעשה.

<ליאורה שמעוני: אני מאוד אשמח לשמוע אם נעשה איזה שהוא שיפור ושינוי בעניין הזה, אבל לפי הנתונים שאנחנו ראינו, לפחות כרגע, בשלב הזה, מנתונים של עבודה שעשה הממ"מ של הכנסת, לפני לא הרבה זמן, שנה וחצי בסך הכול, הדוח שלהם התפרסם, ניתן להגיד שהרבה לא נעשה והם חזרו על אותם נתונים שאנחנו הצגנו, אותן הערות שאנחנו הערנו.

<ליאורה שמעוני: לצערי, מתוך מה שאני קוראת, אני לא רואה ששינוי גדול נעשה ואני חושבת שצריך באמת לעמוד על כך.

<ליאורה שמעוני: בית המשפט העליון בכמה פסיקות שלו גם עמד על כך ששאלה של תקציב לא יכולה להיות עילה שזכויות ייפגעו, זכויות של שוויון ייפגעו.

<ליאורה שמעוני: צריך באמת לעשות חשיבה, ולא רק חשיבה, אלא צריך לעשות מעשה בעניין הזה.

<ליאורה שמעוני: אני רק רוצה לציין, לפני כל החברים שהוזמנו הנה היום, אנחנו עושים היום דוח ביקורת מאוד מעמיק ויסודי בנושא של טיפולים, מתמקדים בטיפולים הפרא רפואיים שמגיעים לילדים עם צרכים מיוחדים, גם שם אני לא יכולה להגיד שיש שינוי מהותי בעניין הזה.

<ליאורה שמעוני: הדוח הזה אמור להתפרסם, אני מקווה, במאי 2017 לציבור, יכול להיות שעד אז אנחנו נראה דברים אחרים.

<ליאורה שמעוני: בכל אופן אני חושבת שהדיון הזה מאוד חשוב וחשוב מאוד דווקא בנקודת הזמן הזו.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אנחנו נתחיל מלשמוע את הפונים ואז נעבור למשרד החינוך, כי אני רוצה גם שתוכלו לתת תשובות נקודתיות.

קארין אלהרר: אני רוצה עניין של פורמליסטיקה.

קארין אלהרר: הוועדה לא תפתור היום בעיות פרטניות, המקום של הדיון היום הוא דיון עקרוני ואני מבקשת, אני מבינה שיש כאן המון הורים לילדים עם צרכים מיוחדים ואני יודעת שלכל אחד יש סיפור שהוא עולם ומלואו ואין לי שום כוונה לזלזל חלילה באף אחד, אבל אני כן רוצה שמהדיון הזה דווקא לא נשים פלסטר על איזה פצע, אלא ממש ניקח את זה למקום של טיפול עקרוני בבעיה, כדי שבשנה הבאה ייחסך מכולנו הדיון הזה.

קארין אלהרר: אז נתחיל מרבקה, אמא של צוריאל.

<רבקה שילה: יש לנו ילד בן 13, הוא ילד מורכב מאוד, הוא זקוק לטיפול מתאים ולא יכול להתאים את עצמו אל המסגרות הקיימות.

<רבקה שילה: מה שקרה זה שהוא נמצא בבית ספר שלא מתאים לו ומכיוון שאנחנו בעצמנו לא רצינו שהוא ייסע דרך מאוד רחוקה ושלא נראית הגיונית, של יותר משעה, הסכמנו להתפשר.

<רבקה שילה: עד היום הוא ואנחנו משלמים על ההתפשרות הזאת, ולא עוד, לא יכול להיות.

<רבקה שילה: משרד החינוך לא מאשר לנו עד עכשיו להסיע אותו לבית ספר שמצאנו, שהוא אכן מתאים לו ויכול לפתח אותו.

<רבקה שילה: מה שקרה לו בשנה האחרונה, שמצבו מאוד הידרדר, במקום לצפות לזה שבבית הספר הילד ילמד, יתקדם, יגיע להישגים, אנחנו רואים מול העיניים ילד שמידרדר, שההתנהגות שלו הגיעה למצבים שהיא לא הייתה צריכה להגיע לשם, התנהגות מאוד קשה.

<רבקה שילה: אני לא צריכה להסביר לכם שזה גם משפיע על המשפחה, אבל קודם כל זה הקושי של הילד עצמו שהוא נמצא במקום הלא מתאים, הלא מפתח, הלא מצמיח, כשמה שעומד בינינו לבין המקום הכן מפתח זה עוד כמה קילומטרים ועוד כמה שקלים של הנסיעה.

יואב קיש: איפה אתם גרים?

<רבקה שילה: אנחנו גרים בשומרון ואנחנו רוצים להגיע - - -

יואב קיש: איפה בשומרון?

<רבקה שילה: רבבה.

<רבקה שילה: לא הייתה לנו ברירה, בסוף השנה הפסקנו לשלוח אותו לבית הספר, פשוט כי הילד התפרק לנו רגשית מול העיניים, הילד נמצא גם בטיפולים, היום ברוך ה' מצבו יותר טוב, אבל ייקח לנו עוד לא מעט זמן לשקם את הדימוי העצמי שלו וכל זה.

<רבקה שילה: זה לא בגלל שאנשים לא טובים או לא התנהגו יפה, מבחינה מקצועית הוא לא קיבל את המענה הנכון ואנחנו משלמים את זה והילד שלנו משלם את זה היום.

<רבקה שילה: אנחנו מאוד מאוד מבקשים ורוצים שמה-1 בספטמבר זה כבר לא יהיה.

<רבקה שילה: ומה שאני רוצה זה לחזק את דברייך, על העניין של יש משהו בילדים המיוחדים, במיוחד בילדים מורכבים כמו הילד שלנו, שעצם זה ששבוע לפני תחילת שנת הלימודים הילד לא יודע לאן הוא הולך, זה בעצמו עניין מאוד מפרק, כי ילד כזה צריך להתכונן מראש, הוא צריך הרבה הכנה נפשית, לא יכולים ליפול עליו ב-1 בספטמבר.

<רבקה שילה: הוא לא יכול לדעת שאין לו מענה היום, ואני, כאמא, יש לי אחריות לדבר הזה.

<רבקה שילה: אני לא מסוגלת להגיד לילד שלי, תשמע, משרד החינוך עוד לא אישר לנו דבר כזה.

<רבקה שילה: אני פשוט אמרתי לילד שלי ש'כן, אתה משובץ' וזה יהיה ובעזרת ה' זה יהיה, ובעזרתכם.

<רבקה שילה: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: עורכת הדין תמר שי, ארגון קשר.

<תמר שי: קודם כל הפנייה של המשפחה ועוד עשרות פניות שמגיעות אלינו בכל הנושאים שהזכרת אותם בהתחלה, שזה כיתות אקוסטיות, ילד שהוא גם עם תסמונת וגם עם שתלים בשתי האוזניים שמתחיל את השנה בכיתה שהיא לא אקוסטית, שילוב כזה נועד לכישלון מראש.

<תמר שי: ילד שגם יש לו עוד קשיים בנוסף ל - - - זה נועד לכישלון.

<תמר שי: ילד, אם הוא יקבל את ההנגשה לקראת החגים, זהו, הוא כבר בחוץ.

<תמר שי: הוא כבר לא יצליח.

<תמר שי: שיבוץ של ילדים בבתי ספר שהם לא מתאימים רק בגלל שיקולי תקציב, כמו ששמענו עכשיו, שיקולים של הסעות, אנחנו כל הזמן מקבלים את הפניות האלה.

<תמר שי: כרגע אני מחזיקה אצלי לפחות 10 פניות, העברתי לוועדה לפני הדיון היום, זה לפחות 10-12 פניות כאלה של ילדים שאו שהם לא יודעים איפה השיבוץ שלהם, או שהשיבוץ שלהם לא מתאים ובגלל שיקולי תקציב, או שהשיבוץ שלהם מתאים והכול בסדר, אבל אין הנגשות.

<תמר שי: בשנה שעברה דיברנו במשרד החינוך על חמ"ל לקראת שנת הלימודים, שייפתח שבועיים-שלושה לפני שנת הלימודים, יימשך אל תוך שנת הלימודים לעוד שבועיים, כדי שבאמת יהיה למקרים האלה מענה מיידי, שיהיה טלפון שאפשר להתקשר, שהם לא יצטרכו דרך ארגונים, שאנחנו כותבים מכתבים, אל המשרד, שהמשרד מגיב.

<תמר שי: הרבה הורים לא מגיעים לארגונים ולא מצליחים בעצמם להגיע למשרד החינוך ואין להם מענה.

קארין אלהרר: יש כזה?

קארין אלהרר: יש חמ"ל?

<תמר שי: אין חמ"ל כזה.

<תמר שי: זה יכול לפתור המון בעיות, הוא צריך להימשך לתוך חודש ספטמבר, לענייני ההסעות ותחילת השנה.

<רחלי אברמזון: יש חמ"ל.

קארין אלהרר: ייעודי לצרכים מיוחדים?

<רחלי אברמזון: ייעודי, שלנו, של האגף לחינוך מיוחד.

<רחלי אברמזון: אנחנו נדבר אחר כך.

קארין אלהרר: אוקיי, בסדר.

<תמר שי: אני חושבת שזו הצעה פרקטית שדיברנו עליה לא פעם ולא פעמיים עם ארגוני ההורים, שבאמת יכולה לפתור הרבה מהבעיות.

<תמר שי: זהו, אני מאוד מקווה שנוכל להגיע גם במקרים הפרטניים, אחרי הישיבה הזאת, לפתרונות.

קארין אלהרר: תודה רבה, תמר.

קארין אלהרר: עדי עזוז, אלו"ט.

<עדי עזוז: אני אגיד את השורה התחתונה מבחינתנו.

<עדי עזוז: אלו"ט - - - ילדים עם אוטיזם, אז מבחינתי כרגע זה מחסור במסגרות, מחסור בגני תקשורת, מחסור בבתי ספר יסודיים, מחסור בתיכונים.

<עדי עזוז: האוטיזם כרגע נמצא, אנחנו כולנו יודעים, בנסיקה, המסגרות לא הולכות ונפתחות.

<עדי עזוז: אני אתן דוגמה שאצלנו לפחות היא מאוד מאוד מורגשת, זה בעיריית חולון.

<עדי עזוז: יש כ-70 ילדים עם אוטיזם, תלמידים בעיריית חולון, שאין בית ספר אחד בחולון, הם נשלחים כל בוקר - - -

<קריאה: אין בתי הכשרה לבוגרים גם.

קארין אלהרר: רק שנייה, זה לא הנושא.

<עדי עזוז: יש המון בעיות, אבל אני אומרת כרגע לעניין החינוך המיוחד, זה בתי ספר.

<עדי עזוז: הם מוסעים כל בוקר מנתניה ועד אשדוד למסגרות החינוך כי אין בית ספר אחד אפילו בחולון.

<עדי עזוז: אנחנו פונים לעירייה, אנחנו פונים לדוברת, אנחנו פונים גם לראש העיר, אנחנו לא מקבלים מענה וזה ממחיש באמת את הבעיה, שזה מחסור, אין מספיק.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אביבית, ארגון בזכות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: השבוע הייתה ישיבה בוועדת החינוך של הכנסת על ההיערכות של משרד החינוך לקראת שנת הלימודים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה מדהים ההבדל בין שתי הישיבות הללו, וחבל מאוד שהשר גם לא נמצא כאן כדי לשמוע בעצמו איך משרד החינוך ערוך לפתיחת שנת הלימודים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שתמר אמרה, אני חושבת, ממחיש היטב את המציאות שבה כל שנה, כי גם בשנה שעברה היה בדיוק אותו דבר, נפתח חמ"ל בארגונים, אני חושבת שגם רויטל תדבר על זה, נפתח פשוט חמ"ל בארגונים, שאוסף את כל הפניות, מעביר אותן למשרד החינוך ושם ניתן לטפל בהן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אלינו הגיעו הרבה פניות, כרגע אני מטפלת בכ-20 פניות בנושאים שונים, גם בנושא של סייעות, סייעות רפואיות, ילדים עם אלרגיות, נגישות, שיבוצים, הסעות, כל הנושאים הללו בעצם בסופו של דבר לא מאפשרים לילדים להתחיל כמו כל הילדים את הלימודים ב-1 בספטמבר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד כמה נקודות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בשנה שעברה, בדומה לבשורה שיצאה השנה, בשורה לילדי החינוך המיוחד, יצאה בשורה שהוקצו כ-135 מיליון שקלים להנגשה על פני שבע שנים, כלומר כל שנה 135 מיליון שקלים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם מהישיבה האחרונה בכנסת הובהר בצורה ברורה, על ידי מנכ"לית משרד הבריאות, שהתקציב הזה לא נוצל במלואו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שהדוגמה שאת הבאת, שאני מטפלת בה, בהחלט ממחישה את זה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש בית ספר בבית שמש שכדי להגיע אליו יש 39 מדרגות שצריך לרדת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הייתי שם, במו עיניי ראיתי את הדברים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש שם ילדה שכבר כשהייתה בגן חובה ההורים שלה ציינו בגוף הבקשה שהילדה על כיסא גלגלים והיא צריכה שבית הספר יונגש, הילדה הזאת היום עולה לכיתה ד'.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אליה מצטרפות עוד שתי בנות בשנה הבאה בכיסא גלגלים ובית הספר עדיין איננו מונגש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עדיין.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: רק לאחרונה, עכשיו, ב-14 באוגוסט הועברו עוד פעם מסמכים מעיריית בית שמש למשרד החינוך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: סליחה, אפילו עוד לא, ב-14 באוגוסט המהנדס קיבל את החומר מהעירייה או מבית הספר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כלומר זה אפילו שוב עוד לא עבר למשרד החינוך בשנית או בשלישית, או אני לא יודעת כמה פינג פונג היה בין שתי הרשויות הללו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל בסופו של דבר הילדה הזו ב-1 בספטמבר שוב תצטרך להיות מושאת על ידי הוריה כדי להיכנס לבית הספר, שלא לדבר על ההנגשה בתוך בית הספר, בין הכיתות או בין המבנים השונים, שכמובן אין לה את האפשרות לעשות את זה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, לצערנו, זה רק מקרה אחד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: נושא נוסף זה ילדים עם אלרגיה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ילדים עם אלרגיה זכאים היום עדיין לסייעות בצורה מאוד מאוד חלקית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הילדים הללו לא מטופלים על ידי האגף לחינוך מיוחד, אלא על ידי המפקחת על הבריאות במשרד החינוך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני יודעת שיש עלייה במספר הילדים עם אלרגיה מסכנת חיים והתקציב לא מותאם שם למספר הילדים, בוודאי לא למספר השעות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה שההורים מוכנים לקבל את זה, שהם מקבלים באופן חלקי ארבע או חמש שעות במקרה הטוב ביום, כאשר לכולם ידוע שמערכת השעות בנויה מיותר שעות ביום, זה מאלץ את ההורים לקחת את הילדים באמצע יום הלימודים כי הם מבחינתם לא ייתנו לילדים להיות שם ללא סייעת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה אני מדברת רק על הילדים בגילאים הנמוכים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הסייעת ניתנת עד כיתה ד', מתוך איזה שהיא הנחה - - -

<רויטל לן כהן: כיתה ב'.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסדר, זה כנראה גם ממחיש את הבלגן שיש בעניין הזה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כנראה שזה תלוי ברשות המקומית.

<רויטל לן כהן: הורידו את זה ל-ב'.

<רויטל לן כהן: חמש שעות בכיתה א', שלוש שעות בכיתה א', שלוש שעות בכיתה ב', זהו, נגמר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: על כל פנים, שוב, מתוך איזה שהיא נקודת מוצא שילדים בגילאים גבוהים יותר הם עצמאים והם יכולים להתנהל לבד, אלא שהבעיה היא שבדיוק ברגעים הללו הם לא עצמאיים ואם לא תהיה סייעת ואין אחות בית ספר ואין אף איש צוות בבית הספר שמוכן לתת את הזריקה הילדים הללו בעצם בסכנת חיים ממשית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אנחנו שלחנו, לדעתי לפני למעלה מחודש, אפילו יותר, מכתב למנכ"לית משרד החינוך בעניין ובו ביקשנו שתתקיים חשיבה בעניין ותהיה אפשרות אולי לסבסד באותן מסגרות חינוך שיש ילדים עם אלרגיה מסכנת חיים הזנה משותפת, על מנת שלא ייכנס אוכל מבחוץ אלא תהיה הזנה משותפת, מפוקחת, שיודעים שאין שם אלרגנים במזון.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערי עד היום לא קיבלנו תשובה בעניין הזה, אבל אני בהחלט חושבת שזו אפשרות ראויה שצריכה להיבדק.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה יפתור את בעיית הסייעת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ההנגשה שהילדים האלה צריכים זו סביבה נקייה מאלרגנים והיום הם לא מקבלים את זה, לא בגני הילדים ולא בבתי הספר, כי גם סייעת לא נותנת 100% סביבה נקייה מאלרגנים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: נושא נוסף זה עניין ההסעות שהוזכר כאן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערנו הרב, שוב, אני כבר לא יודעת מה לומר על סוגיית ההסעות, כי אני חושבת שעד שהעניין הזה לא יוסדר בתקנות ומהמידע שקיבלנו מהמנכ"לית לאחרונה הנושא הזה לא תוקצב, כלומר ב-400 מיליון שקלים שניתנו לחינוך המיוחד לא תוקצב עניין ההסעות, בעצם לא תצא בשורה של ממש וכל שנה ניתקל באותם מקרים ששיקולי תקציב בהסעות לא מאפשרים גם שיבוצים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת, לפני שאסיים, ברשותך, בעקבות מה שנאמר כאן על הדוח החדש בעניין השירותים הפרא רפואיים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בישיבה האחרונה יצאה בשורה שיינתנו עוד שבועיים בחופש הגדול לילדים עם מוגבלות שכלית קלה, לילדים עם עיוורון ולילדים חירשים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הבעיה בחופש הגדול היא הרבה מעבר לאותם שבועיים נוספים באוגוסט.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הבעיה בחופש הגדול היא בין השאר שבמהלך חודש יולי ילדים רבים, או אפשר לומר כמעט רוב הילדים עם הצרכים המיוחדים ששנת הלימודים מתארכת בחודש יולי, לא מקבלים שירותים פרא רפואיים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ככה נוצר מצב שהילדים האלה למעשה למעלה מחודשיים, כי מיד בדרך כלל, אחרי שמתחילה שנת הלימודים גם מגיעה חופשת החגים, הם ללא שירותים פרא רפואיים ובעצם מופסק להם הרצף הטיפולי שהם כל כך זקוקים לו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני אשמח שגם הסוגיה הזאת תגיע לפתחך ותיבדק.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ולבסוף אני אומר שכל עוד הקונסטלציה הנוכחית תישאר אותה קונסטלציה, כל עוד לוחות הזמנים יישארו אותו דבר, ועדות הערר, ועדות השיבוץ, הקצאת הזכאות לסייעות, הקצאה מינימלית בתחילת השנה בהנחה שאחרי זה יתווספו עוד שעות, כל עוד הרשויות המקומיות יחפשו סייעת בשלב כל כך מאוחר, כאשר השכר לסייעת יהיה כל כך זעום, נישאר שוב באותו מצב שערב ה-1 בספטמבר שוב יהיו ילדים, וזה עשרות ילדים אם לא מאות, שיישארו ללא שיבוצים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה ותודה על הישיבה.

קארין אלהרר: תודה, תודה רבה.

קארין אלהרר: נועה ביתן, יועמ"ש אקי"ם.

<נועה ביתן: האמת שאני אשמח אם נרקיס תתחיל.

קארין אלהרר: נרקיס במקום, כן.

<נרקיס אורנשטיין: אני אמא לנערה בת 16 עם מוגבלות שכלית שהאבחון שלה היה קל בינוני, האבחון שלה היום הוא בינוני, היא סיימה את הלימודים בבית ספר סולד שהוא עד גיל 16, אני נמצאת היום, שבוע לפני תחילת הלימודים, בלי שיבוץ.

<נרקיס אורנשטיין: אנחנו היינו באפריל בבית ספר הצֹרי בתל אביב, עם היועצת, עם המנהלת.

<נרקיס אורנשטיין: בית הספר מתאים, נותן את המענה לכל הצרכים שלה שהיא צריכה והיא צריכה לקבל ואין מקום.

<נרקיס אורנשטיין: הם קיבלו הרבה.

<נרקיס אורנשטיין: פתח תקווה היה בית ספר שהוא היה גם קל וגם בינוני, היום אושר להם להפוך להיות לקל ואין לה היום מסגרת בכלל.

<נרקיס אורנשטיין: זאת אומרת אם בית הספר הצרי נותן לה את המענה הטיפולי, המענה לקדם אותה והכול, כרגע אני נמצאת במצב שאין לי גם אלטרנטיבה אחרת כשאני פונה גם למסגרות אחרות - - -

קארין אלהרר: כי הילדה בספקטרום הנמוך יותר?

<נרקיס אורנשטיין: היא בבינוני, אבל יש לה פוטנציאל ויכולת למידה לקל בינוני, היא למדה בבית ספר של קל בינוני.

<נרקיס אורנשטיין: הרשות מפעילה עליי לחץ לקבל מסגרות נמוכות לתפקוד שלה, אני לא מוכנה שהיא תרד לתפקוד נמוך יותר, זה לא מתאים.

<נרקיס אורנשטיין: מפעילים עליי לחץ להגיע למסגרות שלא מתאימות כדי שב-1 בספטמבר להם יהיה שיבוץ, אבל זה לא שיבוץ שמתאים לבת שלי, היא צריכה להיות במסגרת שנותנת לה את המענה הטיפולי לכל הצרכים שהיא צריכה.

<נרקיס אורנשטיין: כרגע אני ערערתי, אני לא מקבלת תשובות מתל אביב.

<נרקיס אורנשטיין: התשובות זה 'כן, אנחנו נדון', זה לא תשובה חיובית ולא תשובה שלילית, זה רק למשוך אותי עוד ועוד ועוד.

<נרקיס אורנשטיין: כל יומיים-שלושה אני מרימה טלפונים, אני נמצאת במקום שאני כרגע לא יודעת מה קורה ואני לא מוכנה להתפשר על מסגרת לא מתאימה לילדה שלי, שלא תיתן לה את המענים ושהיא לא תתקדם, כי באמת יש לה יכולות.

קארין אלהרר: תודה.

<נועה ביתן: האמת שבעיה שנרקיס מעלה זו בעיה עקרונית, שכבר כמה שנים יש שינוי בבתי ספר מסוימים והופכים אותם לספציפיים יותר, ייחודיים יותר לקבוצות מסוימות של ילדים.

<נועה ביתן: אני אסקור מה שקרה באזור המרכז בשנים האחרונות.

<נועה ביתן: בית ספר אורנים, באור יהודה, היה בית ספר למוגבלות שכלית, לפני כמה שנים הוא הפך להיות לבית ספר ללקויי למידה.

<נועה ביתן: בית ספר אופק בהרצליה הוא בתהליך של מעבר מבית ספר למוגבלות שכלית לבית ספר לאוטיזם.

<נרקיס אורנשטיין: הוא כבר אוטיזם, הם לא מקבלים מוגבלות שכלית.

<נועה ביתן: בית ספר מסילות בבת ים, אותו דבר, הוא גם נמצא בתהליך של הפיכה לבית ספר לאוטיזם.

<נועה ביתן: כאן, מה שנרקיס סיפרה, זו דוגמה נוספת לבית ספר בקורצ'ק בפתח תקווה שהוא הופך להיות בית ספר לילדים עם מוגבלות שכלית קלה והוא מצמצם את האפשרויות שוב להורים, וזה יוצר בעיות של שיבוצים, זה יוצר בעיות של הסעות, שההסעות מתארכות והילדים נאלצים לנסוע זמן לא סביר.

<נועה ביתן: זו בעיה עקרונית שאנחנו רואים אותה ואנחנו לא רואים פתרון להרבה משפחות.

<נועה ביתן: מעבר לזה, אנחנו נתקלים כל שנה בבעיות של בתי ספר או גני ילדים שהם לא ראויים ללימודים, מוזנחים, ישנים.

<נועה ביתן: יש לי פה דוח של בית ספר מעין שרה באשקלון, של נזילות, חוטי טלפון ואזעקה גלויים, חוטי חשמל גלויים, נזקים בסורגים, ליקויים בתאי השירותים, תיקוני טיח.

קארין אלהרר: זה דוח מטעם מי?

<נועה ביתן: זה דוח של משרד החינוך מנובמבר 2015.

<רויטל לן כהן: זה לא חדש.

<רויטל לן כהן: הסיפור עם בית הספר הזה הוא כבר שנים.

קארין אלהרר: אני מכירה אותו, רק רציתי להבין האם הבעיה הייתה מוכרת למשרד החינוך, זה הכול.

<רויטל לן כהן: בוודאי.

קארין אלהרר: בסדר, אני שואלת.

<נועה ביתן: יש עוד דוגמאות.

<נועה ביתן: יש את בית ספר דקלים בטבריה, שגם במשך שנים ההורים אומרים שבית הספר מוזנח ולא ראוי ללימודים, ויש גם את הסיפורים של גן ילדים בפתח תקווה, שהבטיחו למשפחות שהילדים יעברו לבית ספר חדש, בנו בית ספר חדש שמתאים לצרכים שלהם וברגע האחרון ההורים התבשרו על כך שהילדים יישארו בבית הספר הישן.

<נועה ביתן: יש עוד דוגמאות, כל שנה הסיפור הזה צף ועולה.

<נועה ביתן: אני חושבת שאלה שתי הבעיות המרכזיות שנרצה להציג.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: נעה, חברת מועצה בחולון.

<נעה שפליצקי: שלום, שמי נעה שפליצקי, אני חברת מועצה מהעיר חולון, אני בחינוך 36 שנה ושנה וחצי חברת מועצה, אבל מה שנחשפתי בשנה וחצי האחרונות אני פשוט בהלם.

<נעה שפליצקי: אני באמת אומרת, אני משתמשת במילה הלם, עם מה שההורים מתמודדים.

<נעה שפליצקי: אני באה מחינוך עם כיתות קטנות וכל הנושא הזה מוכר לי מאוד, אבל הפניות של ההורים, ושוב, לקראת הקיץ, יום יום, כולל היום בבוקר, כולל אתמול בערב, כולל בעשר בלילה, עם מה שההורים האלה מתמודדים במהלך הקיץ, במקום ליהנות עם הילדים שלהם ולדעת שהם מסודרים במסגרות, זה פשוט הזוי.

<נעה שפליצקי: אני לא מבינה איפה מדינת ישראל.

<נעה שפליצקי: אני לא מבינה איפה מדינת ישראל היום, כשההורים שבוע לפני פתיחת שנת הלימודים לא יודעים איפה הילד שלהם ילמד בשנה הבאה.

<נעה שפליצקי: ילד בכיתה א', ילד שמסיים גן, יודעים שהוא צריך מסגרת מסוימת?

קארין אלהרר: הדעת נותנת.

<נעה שפליצקי: מה זאת אומרת?

<נעה שפליצקי: הדעת נותנת, בוודאי.

<נעה שפליצקי: אז לא יודעים להיערך מראש?

<נעה שפליצקי: או ילד שמסיים גן וצריך לנסוע עד תל יצחק, משובץ לתל יצחק?

<נעה שפליצקי: הוא צריך לצאת בשש וחצי בבוקר כדי להגיע לתל יצחק?

<נעה שפליצקי: איפה אנחנו חיים?

<נעה שפליצקי: איפה המדינה שלנו?

<נעה שפליצקי: אני לא מדברת על הרשות, יש לי דיבור עם הרשות ואני לא אוותר ואני עושה את מה שאני צריכה לעשות, אבל לבי לבי על הילדים האלה, הם שבויים בידי המערכת.

<נעה שפליצקי: ומה עם ההסעות?

<נעה שפליצקי: לחולון אין מסגרות, אמרה את זה עדי, אין מסגרות, אני פועלת בנושא, כל הנושא הזה די חדש לי, אבל אני אומרת, גם כשילד מסיים, או כשמסיימים את מסילות, זה מרחק רבע שעה מחולון, אי אפשר לעשות את מסילות עד גיל 21?

<נעה שפליצקי: בונים בחולון בית ספר היי טק היי ובית ספר לבעיות התנהגות, ואני מבינה את הצרכים, אבל יש 70 ילדים שיוצאים מחוץ לעיר מכיתה א'.

<נעה שפליצקי: נחשפתי לילדה עם שיתוק מוחין, שזה קשור יותר לרווחה, בין 0 ל-3, פנתה אליי אמא עם זוג תאומים - - -

קארין אלהרר: זה נושא אחר.

<נעה שפליצקי: אבל גם, אין גן שיקומי?

<נעה שפליצקי: לאן הגענו?

<נעה שפליצקי: ואני כבר לא מדברת על הילדים האלה שצריכים אחרי הצהריים איזה שהיא חברה, אז הם מסיימים בארבע, רבע לחמש, עד שהם מגיעים הביתה זה שבע, מה נשאר להם?

<נעה שפליצקי: איפה חיי המשפחה?

<נעה שפליצקי: אני רוצה גם לגעת בנושא של ההסעות.

<נעה שפליצקי: כיוון שלחולון אין מסגרות שלה, אז הם האחרונים המשובצים.

<נעה שפליצקי: הם משובצים בהרצליה, פתח תקווה, אשדוד, לא יודעת איפה, אז גם אין להם את העניין של ההסעות, כי הם האחרונים שמקבלים.

<נעה שפליצקי: ולמה לא מסיימים את ועדות הערר וועדת ההשמה במאי?

<נעה שפליצקי: למה צריך למשוך את זה עד סוף יוני ולתוך יולי?

<נעה שפליצקי: למה?

<נעה שפליצקי: ואוגוסט?

<נעה שפליצקי: זה פשוט הזוי.

קארין אלהרר: שאלה מבריקה.

<נעה שפליצקי: וההסעות.

<נעה שפליצקי: בוכה לי אמא חד הורית, עם ילד מאומץ, היא לא יודעת איך הוא יגיע ב-1 בספטמבר, היא לא יודעת מה היא תעשה, אין לה אפשרויות.

<נעה שפליצקי: בסדר, נפעל במסגרת המועצה, במסגרת העיר חולון, אבל המדינה צריכה להתעורר.

<נעה שפליצקי: אני לא מבינה איך הגענו למצב הזה, זה פשוט הזוי.

<נעה שפליצקי: ומה קורה לילדים בהמשך?

<נעה שפליצקי: מזל שיושב פה לצדי אבא שהילד שלו היום בן 21 - - -

קארין אלהרר: אני מכירה את המקרה, אנחנו מקדישים לנושא הזה דיון מיוחד.

קארין אלהרר: זה לא במסגרת הזאת.

קארין אלהרר: ילדים מעל גיל 21 זה כבר לא באכסניה של משרד החינוך, הנה משהו שהורדנו מכם, אבל זה עדיין באחריות של מדינת ישראל וזה יקבל מענה.

<נעה שפליצקי: בדיוק.

<נעה שפליצקי: כיוון שיושבים פה ממבקר המדינה, אז תתעוררו.

<נעה שפליצקי: אני מבינה שכולם עושים את העבודה ורצון יש ויש התכווננות, אבל עשייה בשטח - - - קודם דיברת על 50 ילדים, להורה מספיק ילד שלו אחד, זה 100%, זה 100% כישלון של המערכת.

קארין אלהרר: ברור.

קארין אלהרר: תודה.

<רחלי אברמזון: גברתי היושבת ראש, אני רק רוצה להוסיף דבר אחד בנוגע לגילאי 21.

<רחלי אברמזון: אושר על ידי המנכ"לית, עד שאנחנו נסדיר את המעבר בין מערכת החינוך למשרד הרווחה אנחנו אישרנו שנה נוספת לתלמידים שטרם מלאו להם 21 - - -

<קריאה: אבל בלי הסעות.

<רחלי אברמזון: עם הסעות.

<רחלי אברמזון: טרם מלאו להם - - -

<רויטל לן כהן: אז לכל הילדים האלה אין הסעות.

קארין אלהרר: תנו לה להשלים, שאלות בסוף.

<רחלי אברמזון: אני אשמח להשלים את המשפט ולומר שאישרנו לשנה נוספת את הזכאות לשנת לימודים.

קארין אלהרר: עד שימצאו להם מסגרת ברווחה?

<רחלי אברמזון: לא, אנחנו מתכוונים להסדיר.

<רחלי אברמזון: מכיוון שילדים שטרם מלאו להם 21 עד ה-31 בדצמבר 2016, בעצם ההורים פנו ואמרו שארבעה החודשים הילדים די אבודים והם לא יודעים מה לעשות, עד שהרווחה - - -

קארין אלהרר: אוקיי, הבנתי.

<רחלי אברמזון: אז אנחנו החלטנו - - -

קארין אלהרר: אז כל מי שלא מלאו לו 21 במהלך השנה - - -

<רחלי אברמזון: אנחנו נמשיך להם את הזכאות גם בעניין ההסעה ובמהלך השנה הבאה אנחנו מקווים שגם עם משרד הרווחה נוכל להגיע לאיזה שהוא הסדר מוסכם, שהנושא הזה יבוא לידי פתרון.

קארין אלהרר: רחלי, זו בשורה, מאידך אני יודעת לומר שגם מי שחצה את גיל 21 במהלך שנת הלימודים או אחריה, זה לא שבגיל 22 העתיד שלו נראה יותר טוב בישראל.

<רחלי אברמזון: לא, אני רק אומרת מה היא האחריות מבחינת משרד החינוך.

קארין אלהרר: לא, ברור, אני מברכת על הבשורה הזאת, אני רק אומרת שגם במשרד השכן שלכם צריכים להתעורר ולהבין שצריך למצוא להם מסגרות אחרי גיל 21 או תעסוקה או משהו, אי אפשר להשאיר את זה בסוג של ואקום.

<קריאה: אם יורשה לי.

קארין אלהרר: אני ממש מתנצלת, אני רוצה לשמור את זה על הדיון בנושא החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: רויטל לן כהן.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לצאת בדיוק מהדברים שאמרה רחלי.

<רויטל לן כהן: הבעיה, לדעתי, המרכזית זה הנתק המוחלט שיש בין הדברים שאנחנו שומעים מרחלי למה שקורה בשטח, זה כאילו יקומים מקבילים, כי רחלי אומרת שמגיע להם גם הסעה, כל הילדים שהגיעו אלינו עם הסיפור הזה של גיל 21 זה שהרשויות המקומיות אמרו 'לא מגיע לכם הסעה'.

<רויטל לן כהן: אתם אומרים לנו, למשל בשילוב, השנה הילדים יוכלו לקבל את השעות שקיבלו בשנה שעברה, לא נשחק עם מינימום מקסימום, שלחתי לרחלי הקלטה איך בלי להתבלבל מנהלת מתי"א, לא תגידי מישהי מהרחוב, לא תגידי שאפילו ברשות המקומית היה נתק, לא, מנהלת המתי"א אומרת להורה 'מה פתאום שהוא יקבל את ה-30 שעות?

<רויטל לן כהן: הוא יקבל את המינימום', היא גם לא אומרת מינימום היא אומרת 24, הוא אומר לה 'אבל החוק אומר בין 24 ל-30' והיא אומרת לו 'לא, 24, 30 זה אחר כך, אם נראה'.

<רויטל לן כהן: הוא אומר לה, 'אבל זו שנה ראשונה שהוא הולך לשילוב, זה ילד בן 3, הוא לא יסתדר, מה את רוצה שאני אעשה איתו ביום שישי?', 'הוא יסתדר'.

קארין אלהרר: רגע, ביום שישי זה לא היום שמבריאים בו?

<רויטל לן כהן: זה היום שהם לא באים בו.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד את זה בצורה ברורה, הילדים האלה לא הולכים למערכת החינוך, יש נשירה גלויה, מערכת החינוך יודעת עליה, זה בניגוד לחוק שדורש מהילדים להיות בביקור סדיר בחוק חינוך חובה בבית הספר או בגן.

<רויטל לן כהן: כולם יודעים מזה, כולם עוצמים עיניים.

<רויטל לן כהן: הילדים לא יכולים 'להסתדר' בלי סייעת.

<רויטל לן כהן: אם ילד צריך סייעת הוא צריך סייעת, אם אני צריכה משקפיים אני צריכה משקפיים, אם ילד צריך כיסא גלגלים, הוא צריך כיסא גלגלים, סייעת זה אותו דבר.

<רויטל לן כהן: למישהו נדמה שביום שאין סייעת או בשעות שאין סייעת הוא עובד על העצמאות שלו?

<רויטל לן כהן: באמת?

<רויטל לן כהן: אם אני אוריד את המשקפיים עכשיו העיניים שלי יהיו יותר עצמאיות?

<רויטל לן כהן: זה בדיוק אותו דבר.

<רויטל לן כהן: אני כל הזמן נותנת את הדוגמה של אלעד שלי, מדובר בילד מבריק, הוגדר בזמנו כשהוא עוד היה אספרגר, הוא ורבלי, הוא מחונן, הוא רוצה חברה, תשאירי אותו שעה בלי סיוע הוא מחרב בקלילות את כל מה שהוא עשה עד היום.

<רויטל לן כהן: ילד שנמצא עם סייעת, הבעיה העיקרית היא בזה שמשרד החינוך לא מוכן, הם אמרו את זה בצורה ברורה, הם לא מוכנים להכיר בעובדה שהמשלב והמשלבת הם הנגשה, זאת הנגשה.

<רויטל לן כהן: הנגשה לא שמים לפעמים ולא אומרים לילד 'תסתדר', מה פתאום שהוא יסתדר?

<רויטל לן כהן: אני לא מסוגלת יותר להכיל את התשובות האלה, מדובר בילדים שצריכים את זה כדי לצלוח בהצלחה ולמצות את הפוטנציאל שלהם.

<רויטל לן כהן: זה מביא אותנו, אני קוראת לזה טעות נגררת, לבעיה הבאה במשרד החינוך.

<רויטל לן כהן: הילדים האלה לא מצליחים בשילוב.

<רויטל לן כהן: עכשיו, לא אומרים 'טעינו, לא הצלחנו בשילוב', אומרים 'השילוב של הילד נכשל'.

<רויטל לן כהן: אז אני כבר לא מדברת על זה שזה לא השילוב נכשל, אתם נכשלתם כישלון חרוץ, התוצאה של זה היא ועדת השמה ואז הילד צריך לצאת למסגרת של חינוך מיוחד ואז משנה לשנה מדברים פה על נסיקה בכמות הילדים שצריכים מסגרות חינוך מיוחד.

<רויטל לן כהן: בכל העולם המערבי מצמצמים את כמות הילדים שצריכים מסגרת של חינוך מיוחד לאחוזים בודדים, פחות מ-10%, ורק במדינת ישראל מעל 40% מהילדים עם הצרכים המיוחדים נמצאים שם.

<רויטל לן כהן: זה לא יאומן העניין הזה.

<רויטל לן כהן: ואחר כך הילדים של הכיתות הקטנות, הכיתות הקטנות מתמלאות בילדים עם התפקודים הכביכול מה שהמשרד קורא להם יותר גבוהים, אני לא מאמינה בתפקוד, כי תפקוד זה דבר מאוד labile, ואז הילדים האלה נהדפים לתוך המסגרות של החינוך המיוחד הכוללניות, הסגרגטיביות, ואז יש ילדים שנשארים בלי מסגרת כי אין מקום, למה אין מקום?

<רויטל לן כהן: כי משרד החינוך יודע להתכוונן לפי הילודה, אני אומרת את זה רגע בכובע של חברת מועצה, לפי הילודה הוא יודע לבנות בתי ספר לפי כמות ילדים, הוא לא מתכנן את הילדים עם החינוך המיוחד, כי הוא לא יודע כמה וזה.

<רויטל לן כהן: האמת היא, אני לא מדברת עליכם, אני יודעת שזה בלבכם, שכנראה לא באמת מעניין אותו, בגלל שיש אגף נפרד, תקציבים נפרדים, הם כאילו לא חלק ממשרד החינוך, הם האגף לחינוך מיוחד.

<רויטל לן כהן: אני אמרתי את זה פעם ואני אומרת את זה עדיין, עד שלא נסגור את האגף לחינוך מיוחד כאגף ונפתח אותו כמו מפמ"ר שנותן ידע, הילדים האלה לעולם יהיו ילדים חורגים לאלוהים.

<רויטל לן כהן: ולכן צריך להתייחס בבינוי, כשמשרד החינוך נותן את אישורי הבינוי לבתי ספר, לא יעלה על הדעת שבכל בית ספר, בכל שכבת גיל, לא יקצו מראש כיתה נוספת, לפחות אחת, לחינוך מיוחד, ואני לא מדברת על השילוב.

<רויטל לן כהן: העובדה שאתם גם לא נותנים את השעות של השילוב בזמן גורמת לזה שהרשויות המקומיות לא יכולות להעסיק משלבים, העובדה שלא אכפת לכם, אכפת לכם איזה שקל יוצא מכם, אבל לא אכפת לכם איזה שקל מגיע ולא אכפת לכם שמדובר במשכורת בזויה והיא לא בזויה רק כי מדובר בשכר מינימום, אלא כי גם אם הם יקבלו את מקסימום השעות זה 30, אבל משרה מלאה זה 42.5, אז האנשים האלה לא מצליחים להגיע אפילו למשכורת מינימום.

<רויטל לן כהן: הם מגיעים לפחות מ-3,000 שקל בחודש.

<רויטל לן כהן: מי יעבוד ב-3,000 שקל בחודש?

<רויטל לן כהן: בטח מי מיומן.

<רויטל לן כהן: אז כן, אני מוסיפה למשלבים של הילד שלי כסף, קחו אותי לבית סוהר, אני עושה את זה כל שנה, בגלוי, אני אומרת את זה בכנסת, אני אומרת את זה בתקשורת.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת שזה לא יטופל בצורה חד משמעית.

<רויטל לן כהן: הם צריכים להיות עובדי משרד החינוך, להיות מוכשרים לעניין הזה, לקבל הדרכות, וילד שמקבל השנה שעות יצטרך גם בשנה הבאה שעות ולכן אין שום סיבה כל שנה מחדש לשקול את הסיפור הזה וכל שנה מחדש להצטרך לאתר משלבים חדשים.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על זה שלילד שלי אין משלב לשנה הבאה כי אין מספיק אנשים בעניין הזה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו בנושא של חולון.

<רויטל לן כהן: בחולון יש בעיה קריטית בגני הילדים.

<רויטל לן כהן: בעיקר בגני הילדים - - -

קארין אלהרר: זו עיר הילדים, לא?

<רויטל לן כהן: הם הוזנחו בשנים האחרונות, אנחנו מדברים על גנים עם חולדות, עם ביוב זורם, בלי סניטריה.

<רויטל לן כהן: אתם יודעים, אני העברתי לכם תמונות מתחילת שנת הלימודים הקודמת ואומרים לי 'אבל אנחנו בקשר עם העירייה וזה מטופל', אני מתה על המילה 'מטופל'.

<רויטל לן כהן: אני אומרת להם, 'תשלחו מישהו, יש לכם אגף חדש לביקורת, שיסתכל בעיניים', לא, הם מדברים איתם בטלפון, הם אומרים להם שזה מסודר.

<רויטל לן כהן: אתם הרגולטור, תשלחו מישהו שיראה בעין.

קארין אלהרר: משפט אחרון.

<רויטל לן כהן: זה שנשארים בתוך התיוגים של הילדים ומנסים בכוח לדחוף אותם לתוך מגירות מגיעים למצבים האלה שאנחנו לא מוצאים לילדים המורכבים, ובינינו, כל הילדים הם בעצם רב מוגבלויות, אין ילד שהוא רק, הילדים מוצאים את עצמם כל שנה נאלצים להידחף לתוך מגירה.

<רויטל לן כהן: זה אפילו לא עיגול, זה מין צורות אלה, הילדים הם משהו מורכב ודוחפים אותם בכוח למשהו.

<רויטל לן כהן: האבסורד הגדול הוא בילדים, למשל, שיש להם גם אוטיזם וגם סי.

<רויטל לן כהן: פי, יש לי חברה שכל שנה אומרים לה 'תבחרי', או שאנחנו מותחים את הגידים, או שאנחנו עובדים על תקשורת.

<רויטל לן כהן: לא יעלה על הדעת העניין הזה, תפסיקו לעבוד דרך הלייבלים שאתם נותנים לילדים.

<רויטל לן כהן: הילדים צריכים לקבל שירות, כי חינוך זה שירות ולא מקום, תמצאו את הדרך לתת שירות, תפסיקו עם המסגרות הסגרגטיביות והממוקדות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: שרונה פניני.

<שרונה פינטו פניני: אני אמא לנעמה, ילדה על הספקטרום האוטיסטי בתפקוד גבוה.

<שרונה פינטו פניני: אנחנו עומדים היום ב-25 באוגוסט ולנעמה שלי אין שיבוץ הולם לגן.

<שרונה פינטו פניני: היינו עד עכשיו בגן האבחוני, בתל השומר, שזה גן לשנה אחת, היינו שם שנה אחת, ועכשיו פניתי לעיריית גבעתיים וביקשתי ממנה גן שיתאים, התשובה שקיבלתי זה 'אין, יש בהרצליה'.

<שרונה פינטו פניני: הבעיה עם הרצליה, שזה אמנם לפי החוק, אך רק מהבית שלי להגיע לאזור עזריאלי, להיכנס לאיילון, זה לוקח איזה חצי שעה בבוקר.

<שרונה פינטו פניני: זה מינימום נסיעה שלושת רבעי שעה, אני מעריכה את זה אפילו שעה וחצי.

<שרונה פינטו פניני: נעמה היא ילדה שמאוד מאוד רוצה חברה והיא אפילו בגינה ככה ניגשת לילדים, 'אתה רוצה להיות חבר שלי?' 'את רוצה להיות חברה שלי?' ובמצב כזה שתהיה לי נסיעה כל כך ארוכה לא יהיה לי את הזמן של אחר הצהריים שהיא מאוד צמאה לזה, היא מאוד רוצה להגיע כל יום ושיבואו אליה חברים.

<שרונה פינטו פניני: לא תהיה אפשרות.

<שרונה פינטו פניני: היא הייתה כבר שנתיים בחוג, אני איאלץ להפסיק לה.

<שרונה פינטו פניני: זאת אומרת כל הדברים שאנחנו מאוד רוצים להנגיש לה ולנרמל אותה, אנחנו לא נוכל לעשות את זה.

<שרונה פינטו פניני: אנחנו לגמרי מרגישים שכל המהות של הילדות שלה כילדה הולכת לאיבוד, זאת אומרת שהיא תחזור הביתה, תגיע מנסיעה, גם ככה נסיעה זה דבר מאוד קשה לילד על הספקטרום, היא לא יכולה לשבת כל כך הרבה, היא זקוקה לתנועה, היא פשוט תגיע הביתה, גן, מקלחת ולישון, ואנחנו נאבד בעצם את המטרה העיקרית, את הליך החברות שלה שאנחנו כל כך רוצים אותו גם אחר הצהריים.

<שרונה פינטו פניני: יש עוד משהו שהוא מאוד מאוד לא הגיוני.

<שרונה פינטו פניני: אנחנו גרים בגבעתיים, במרחק של 3 קילומטרים ממני יש 16 גני תקשורת, אף אחד מהם - - -

<רויטל לן כהן: - - - המחוז.

<שרונה פינטו פניני: כן, זה המחוז.

יואב קיש: לאן שולחים אותך מגבעתיים?

<שרונה פינטו פניני: להרצליה.

<רויטל לן כהן: זה ההבדל בין מחוז תל אביב למחוז מרכז והם לא מדברים ביניהם.

<רחלי אברמזון: זה אותו מחוז.

<רחלי אברמזון: עזבו, זה אותו מחוז.

יואב קיש: רמת גן נחשב מרכז?

<רויטל לן כהן: לא, תל אביב.

<רויטל לן כהן: יש מחוז תל אביב, יש מחוז מרכז.

<שרונה פינטו פניני: זה אותו מחוז, אבל זה לא שיבוץ הגיוני.

קארין אלהרר: רגע, רמת גן וגבעתיים זה לא אותו מחוז?

<שרונה פינטו פניני: זה אותו מחוז.

<שרונה פינטו פניני: רמת גן, גבעתיים ואני חושבת שגם תל אביב.

<רחלי אברמזון: גם הרצליה זה אותו מחוז.

יואב קיש: וברמת גן אין פתרון - - -

<שרונה פינטו פניני: ברמת גן כרגע אומרים שאין.

<עדי עזוז: הגנים, גני תקשורת, עולים על גדותיהם ובגבעתיים כרגע הרשות מסרבת לפתוח גן תקשורת, אז יש המון ילדים על הספקטרום, אבל - - -

קארין אלהרר: מה, זה יוריד את ערך הנדל"ן?

<רויטל לן כהן: שזה דבר אחר, שמשרד החינוך יכול לאלץ רשות מקומית לפתוח כל מסגרת חינוך רגילה, אבל הוא לא יכול לאלץ רשות מקומית לפתוח מסגרת חינוך מיוחד.

<שרונה פינטו פניני: לי אין גן לשנה הבאה, הילדה שלי כרגע באוויר ומאוד קשה לי לחשוב על זה שהיא תיסע עד הרצליה כשהיא עוברת בדרך כל כך הרבה גני תקשורת.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: לא מגיעים לארץ המובטחת.

קארין אלהרר: אודי ליפשיץ, מנהל חטיבת חינוך בית אקשטיין.

<אודי ליפשיץ: אני רוצה לדבר מהצד הטיפה אחר, למרות שזה לחלוטין אותו צד, כמנהל של רשת שמפעילה היום 17 בתי ספר לחינוך מיוחד, מאופקים עד פרדס חנה, לקויות מורכבות.

<אודי ליפשיץ: בראשית דבריי אני רוצה לומר שרחלי, מנהלת האגף, וחיה ועוד נציגות של האגף, לדעתי הסיפור הוא לא אצלן, למרות שאני יודע שהן כרגע בתפקיד והן אחראיות על הסיפור הזה, והן עושות, לפחות מההיכרות שלי, את המאמצים הגדולים ביותר לפתור את הבעיות הנקודתיות, אבל זה לא הסיפור.

<אודי ליפשיץ: אנחנו, כמפעילים של 219 כיתות לחינוך מיוחד, ללקויות מורכבות, בעצם מבינים שהבעיה היא יותר במחלה הישראלית שנקראת אלתור והדבר המרכזי, אני חושב, את נגעת בו, גברתי היושבת ראש, בתחילת דברייך, זה הנושא של התכנון והתכלול של הדברים והחשיבה לאורך זמן.

<אודי ליפשיץ: אם אנחנו כארגון, ארגון שנותן שירות ציבורי, מאוד דינמי, מאוד מהיר, היום אנחנו למעשה פותרים חלק גדול מאוד מהבעיה שמשרד החינוך מתמודד איתה בעובדה שאנחנו מצליחים לפתוח כיתות לחינוך מיוחד בזמן מאוד קצר ואנחנו נותנים פתרון פיזי, מבני, לכ-2,000 תלמידים שבמידה שאנחנו לא נהיה קיימים עוד חודש אז בעצם יש 2,000 תלמידים שאין להם מבנים פיזיים ללמוד בהם, כי מי שדואג למבנים זה אנחנו, אנחנו לא מקבלים תקצוב לשכירות המבנה.

<אודי ליפשיץ: אנחנו הרבה פעמים צריכים להתמודד עם רשויות ולשכנע אותן לתת לנו מבנה כדי להפעיל בית ספר, למרות שבכלל זו החובה של הרשות ומשרד החינוך לדאוג לילדי החינוך המיוחד למבנה.

<אודי ליפשיץ: אנחנו צריכים להתמודד עם היכולת להפעיל בתי ספר כאלה, מבחינת המשאבים, כי משרד החינוך, זה לא משרד החינוך אפילו, זה מדינת ישראל, היא התרגלה במשך הרבה מאוד שנים שיש ארגונים שנותנים פתרון, גם תקציבי וגם תפעולי - - -

קארין אלהרר: מה זאת אומרת?

קארין אלהרר: אתם לא קוד משרד החינוך?

<אודי ליפשיץ: אנחנו קוד משרד החינוך ומתוקצבים 100% על ידי משרד החינוך, אבל לדוגמה כל נושא התקורה, אין הסדרה בחינוך המיוחד, אנחנו צריכים היום להפעיל בתי ספר בלי לדעת איך אנחנו יכולים לתפעל אותו ולהפעיל רשת של 17 בתי ספר עולה כסף ואנחנו לא - - -

קארין אלהרר: מה זה לתפעל?

קארין אלהרר: המטפלים הפרא רפואיים, מי - - -

<אודי ליפשיץ: מקבלים, אתה מקבל תקן, מקבל תקן של 100% - - -

קארין אלהרר: אז לא הבנתי - - -

<אודי ליפשיץ: לתפעל.

<אודי ליפשיץ: כן, אתה צריך לפתח פדגוגיה, אתה צריך לפקח על המורים, אתה צריך לנהל את - - - כל התקורה.

<אודי ליפשיץ: זה עולה כסף.

יואב קיש: זה לא תפעול, זה ניהול.

<אודי ליפשיץ: זה ניהול ותפעול.

<קריאה: הפיקוח הוא של משרד החינוך, משרד החינוך מפקח.

<אודי ליפשיץ: רגע, הפיקוח הוא מוחלט של משרד החינוך, ב-100%, הפדגוגיה, כל ההפעלה היא שלנו, אבל זה מורים ומנהלים על פי התקן ועל פי הקריטריונים של משרד החינוך.

<אודי ליפשיץ: אבל אני רוצה להבהיר פה את הסיפור, הסיפור הוא שבעצם אין הלימה בין ההתפתחות הטבעית של ילדי החינוך המיוחד, הן בבתי הספר הרגילים והן בבתי הספר לחינוך מיוחד, אין קשר בין ועדות ההשמה לבין מינהל התכנון, שבונה כיתות, שחושב איזה בתי ספר צריך להפעיל.

<אודי ליפשיץ: המצב הוא שלצערי הזמן הזה קורה בדיוק בימים האלה שאנחנו צריכים לפתוח כיתות חדשות.

<אודי ליפשיץ: אני רוצה לומר פה משהו שהוא אפילו לא ייאמן, היום אנחנו מתחילים להקים בית ספר חדש בעיר במרכז הארץ, שאין לה פתרון לכ-30 תלמידים עם הפרעות נפשיות, ואנחנו צריכים לתת פתרון למשרד החינוך ואנחנו שמחים לעשות את זה, אבל כל הבירוקרטיה מסביב וכל הקושי עכשיו להפעיל דבר כזה שהעיקר הוא המבנה הוא כמעט לא קיים.

<אודי ליפשיץ: עוד דבר אחד שאני רוצה להגיד, שהוא מאוד מאוד חשוב, אני יודע שרחלי מטפלת בו בימים אלה.

<אודי ליפשיץ: החינוך המיוחד במשך הרבה מאוד שנים היה, אני לא רוצה להגיד בייביסיטר, אבל היה מקום שהסיפור הפדגוגי היה מוגבל, אני אגיד את זה במילים כאלה, וב-15 השנה האחרונות ילדי חינוך מיוחד מצליחים מבחינה לימודית באופן בלתי רגיל, אין תקרת זכוכית, בכל הלקויות, כולל בגרויות, כולל הגעה ללימודים גבוהים.

קארין אלהרר: יש לכם נתון של כמה תלמידי חינוך מיוחד ניגשים לבגרויות?

<אודי ליפשיץ: אני יכול להגיד שאצלנו בבתי הספר שלנו, בבתי הספר ללקויות למידה אחוז הזכאים לבגרות מלאה גבוה מהאחוז במדינה והסיפור הוא שמורי החינוך המיוחד והמשאבים שניתנים לחינוך המיוחד הם עוד בדור הישן.

<אודי ליפשיץ: הנושא של מגמות, הנושא של גמולים לבגרות, כל הנושאים שבעצם הופכים את החינוך המיוחד לחינוך לכל דבר, ומבחינתי אני לא חושב שצריך להיות בכלל חינוך מיוחד במובן הזה, יש חינוך, נקודה, ואנחנו יודעים לעשות את זה וכל מה שאנחנו צריכים זה שיהיה איזה שהוא תכנון ארוך טווח.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: רחלי, אני מתחילה איתך ואת תנתבי את זה ליתר הנציגות.

קארין אלהרר: שמענו פה, אני ריכזתי את הדברים, הנגשת כיתות, לרבות אקוסטיקה, שיבוצים לא מתאימים משיקולי תקציב, מחסור במסגרות, אני שומעת בעיקר מהכיוון של אלו"ט ואקי"ם, סייעות, הסעות, מבנים שהם מאוד מאוד מוזנחים.

קארין אלהרר: בבית ספר דקלים, אני סיירתי לפני שנתיים, לדעתי, בטבריה, זה לא היה מחזה שובה לב ואני לא סיירתי בכל בתי הספר.

קארין אלהרר: אני אוסיף על זה את מה שפתחתי איתו, אנחנו מכירות מספיק שנים כדי לדעת שזו לא הפעם הראשונה שלפני פתיחת שנת הלימודים אנחנו נמצאות בשיח שהוא הרבה יותר אינטנסיבי מביתר ימות השנה ואני באמת מאמינה שזה פתיר.

קארין אלהרר: ועדות ההשמה והשילוב מתקיימות בתאריך מסוים או לפחות אמורות להתקיים בתאריך מסוים על פי חוזר המנכ"ל.

קארין אלהרר: אם אנחנו נמצאים באוגוסט ויש עדיין עררים שמתנהלים וועדות שיבוץ שעדיין מתקיימות אז משהו לא עובד, משהו לא עובד בגדול, והוא גורר אחריו הרבה מאוד דברים, זה ביחס לוועדות.

קארין אלהרר: אני רוצה להתעכב רגע על עניין הסייעות, שהוא גם בחינוך המיוחד ואנחנו בוויכוח עקרוני על סייעות אישיות בחינוך המיוחד, תקראו לזה סייעות תגבור, כל שם אחר שתחפצו בו, בסופו של דבר גם בחינוך המיוחד יש תלמידים שלא משנה איך נהפוך את זה, הם תמיד יזדקקו לאחד על אחד, במיוחד התלמידים שוורבליים פחות, במיוחד התלמידים שהמוגבלות שלהם היא יותר מורכבת מיתר בני כיתתם.

קארין אלהרר: אי אפשר לבוא ולהגיד זה לא יקרה וכיתה קטנה ואנחנו נותנים תשומת לב, כי כולנו מבינים שגם בתוך הכיתה הקטנה, לא בכדי היא כיתה קטנה, כי יש תלמידים עם מורכבויות קשות ואם יש אחד שהוא חורג מבין כולם, אז צריך לתת לו מענה טוב יותר או שלם יותר מבין כל היתר.

קארין אלהרר: בסייעות של השילוב, אני אומרת לך את האמת, היום להורה שמתלבט אם ללכת לכיוון של שילוב או לכיוון של החינוך המיוחד, האמת, אם זה לא הורה שיש לו המון המון אנרגיות וכסף בכיסו הוא שולח אותם אוטומטית לחינוך המיוחד, כי מה?

קארין אלהרר: הוא צריך לנהל את כל המאבקים האלה במהלך השנה, כן יהיה לי טיפולים פרא רפואיים, לא יהיה לי טיפולים פרא רפואיים, כן הסייעת תגיע, היא לא תגיע, היא סייעת טובה, היא לא טובה.

קארין אלהרר: זה יותר קל, המסגרת הכוללנית.

קארין אלהרר: אני מכירה את העבודה שלכם ואני יודעת שאתן רוצות את השילוב, אבל אמרה רויטל נקודה שמאוד התחברתי אליה, שילוב הרבה פעמים נכשל כי הוא שילוב בכותרת, הוא לא שילוב שבאמת מאפשר לילד להביא את כל כולו לחינוך שלו.

קארין אלהרר: אי אפשר.

קארין אלהרר: אז אני אשמח בנקודה הזאת לשמוע את ההתייחסות שלכם, אם יש לכם עוד נתונים שאתם יודעים להציג לנו, גם על גידול במספר תלמידי החינוך המיוחד, גם על המהלכים שאתם מקיימים או לא מקיימים בעניין הכשרת הסייעות, על התקציב.

קארין אלהרר: מאז אושר התקציב בממשלה אני שומעת הצהרות פומפוזיות על גידול התקציב בחינוך המיוחד ואני רוצה לדעת איפה זה יילך בחינוך המיוחד ואני רוצה לדעת איך אתם תפעלו כדי לנצל את התקציב הזה, כי אם יש תקציב להנגשה הוא לא נוצל, ומאידך אני שומעת על מקרים שבהם יש עדיין בעיות הנגשה, אז משהו פה לא עובד.

קארין אלהרר: חבר הכנסת יואב קיש ואחריו רחלי.

קארין אלהרר: בבקשה.

יואב קיש: כן, אז רחלי, שנייה לפני, מה שנקרא.

יואב קיש: קודם כל אני באמת רוצה להודות לך, חברת הכנסת קארין אלהרר, על היום הזה, אני מצטרף גם לתודות ליושב ראש הכנסת, אני חושב שזה חשוב מאוד.

יואב קיש: אני, ברשותכם, בעניין הזה הייתי לוקח, רחלי, בעיקר אלייך, לקבל תשובות מאוד פרקטיות.

יואב קיש: עלו פה הרבה מאוד נושאים, חלקם מן הסתם גם לא ייפתרו בשבוע הקרוב, אבל יש דברים שכן אפשר לפתור בשבוע הקרוב.

יואב קיש: אפשר לרבקה לפתור את הבעיה בשבוע הקרוב, אפשר לאמא מגבעתיים, אני לא זוכר את שמך, לפתור את הבעיה, ואני חושב שאנחנו לא מדברים פה על מאות מקרים כרגע.

יואב קיש: זה אולי לזכותכם, כי בסופו של דבר עבודה נעשית, אז לא מתעלמים מחצי הכוס המלאה, שלושת רבעי, לא משנה, אבל כל ילד וכל משפחה זה עולם ומלואו ואתם מכירים את זה והמפגש הזה, אני חושב, מטרתו בעיקר, כמו שאני רואה, זה לא לטפל בבעיות היותר מז'וריות כרגע, שגם הם דברים שחייבים לגעת בהם, דיברת על מה קורה לילדים בגיל 21, בעיה ידועה שעד היום לא קיבלה תשובה ואני מאוד שמח שאמרת שיהיה דיון מיוחד בנושא, יש פה הרבה דברים מאוד חשובים, אבל כרגע כשאנחנו מתחילים לימודים בעוד שבוע בואו נראה ברמה הפרטנית.

יואב קיש: חדר המצב הזה, שקראתם לו, לא הכרתי שהייתה דרישה לזה, אבל בואו תעשו מזה היום, מהוועדה הזו, חדר מצב ושכל ההורים, שבין אם רויטל ייצגה אותם או מה ששמענו פה, אז שיקבלו תשובות ומענה ויידעו ולא יתחילו את שנת הלימודים בלי שהם יודעים או שהם לא שולחים את הילדים שלהם להסעה, כי שעה וחצי עד לאן שהם אמורים ללכת, את הדבר הזה צריך לפתור.

<רחלי אברמזון: תודה, ליושבת ראש ומכובדיי כולם כאן, אני שמחה שאנחנו מקיימים את הדיון ואני כן רוצה דווקא להתחיל מהמקום של הבשורה ושל השינוי.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שלא מן הסתם גם בהצגה של השר וגם המנכ"לית בפני ועדת החינוך של הכנסת, לקראת פתיחת שנת הלימודים החדשה, נושא החינוך המיוחד הובא לקדמת הבמה.

<רחלי אברמזון: כשהשר הצהיר על תוספת משמעותית, אני חושבת שמזה שנים רבות לא הייתה התייחסות בתוספת תקציבית בבסיס התקציב ביחס לגידול הטבעי שמתקיים.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה לסבר את האוזן ולומר שבחינוך הרגיל הגידול הטבעי הוא 1.5% ולעומת זה בחינוך המיוחד גידול טבעי, כיתות ומסגרות, הם 5.6% והתלמידים נושקים לגידול של 5%, 4.8% אם אנחנו מדברים - - -

קארין אלהרר: בגידול של ה-5% את כוללת גם את ילדי השילוב?

<רחלי אברמזון: אני מדברת רק על כיתות בחינוך המיוחד.

<רחלי אברמזון: ואני רוצה גם לדבר על התלמידים בזכאות לשילוב.

<רחלי אברמזון: כן, ישנה עלייה וישנה מגמה של - - -

יואב קיש: סליחה, את יכולה רק להסביר את המספר?

יואב קיש: אני לא הבנתי.

יואב קיש: אם הגידול הטבעי הוא 1.5% - - -

<רחלי אברמזון: בחינוך הרגיל.

יואב קיש: בחינוך הרגיל, אז מה זה 5%?

יואב קיש: זה לא הגידול הטבעי, זה הכנות - - -

<רחלי אברמזון: לא משנה, זה הגידול בתוך - - -

יואב קיש: זה לא גידול טבעי, זה הכנות, את לא יכולה להגיד שיש 5% יותר תלמידים בחינוך המיוחד כל שנה.

<רחלי אברמזון: לא, זה 5% במסגרות החינוך המיוחד.

יואב קיש: מה הגידול הטבעי בחינוך המיוחד, את יודעת להגיד?

<רחלי אברמזון: של תלמידים, 4.8% גידול בתוך תלמידי החינוך המיוחד.

<רויטל לן כהן: בעולם זה פחות, זה רק אצלנו ו - - -

יואב קיש: לא, אני רוצה רגע להפריד.

יואב קיש: את אומרת שיש ילדים, אני לא מדבר על המסגרות, עזבי את המסגרות, במספר ילדים, היה נגיד 20,000, הם עולים ב-5% וה-200,000 עולה ב-1.5%.

<רחלי אברמזון: נכון.

<רחלי אברמזון: 2 מיליון תלמידים עולים ב-1.5%.

יואב קיש: יש כזה הסבר להפרש?

<רחלי אברמזון: יש לזה הסברים.

<רויטל לן כהן: כי הם לא מחזיקים מעמד בחינוך הרגיל.

<רחלי אברמזון: רבותיי, אני חושבת שזה לא המקום לקיים את הדיון האקדמי - - -

יואב קיש: לא, זה מוזר, זה נתון שלא מסתדר לי עם ההיגיון.

<רחלי אברמזון: אבל יש על זה מחקרים, יש על זה הצגת נתונים.

<רחלי אברמזון: אני רק רוצה כן להדגיש ולומר שאנחנו רואים עלייה גם בתלמידים עם תקצוב דיפרנציאלי, עם התקצוב האישי, ילדי השילוב, אנחנו רואים עלייה בין 2015 ל-2016 ב-17.8%, ישנה עלייה כמובן במקביל לסיוע ולדרישות ולצרכים שהילדים מביאים איתם.

<רחלי אברמזון: אנחנו גם מזהים מגמה מאוד מאוד ברורה של עלייה בתפקודים היותר מורכבים, של תלמידים עם הפרעות נפשיות, שהמעבר בין 2015 ל-2016 מעיד על 10% גידול, בנושא הפרעות התנהגויות ורגשיות ישנה עלייה של 22% גידול.

<רחלי אברמזון: תלמידים עם אוטיזם, על הרצף, אנחנו מדברים על עלייה של 20% מהתלמידים והדברים האלה בעצם מעידים על איזה שהיא מגמה שגם המשרד נדרש לתת ולכן אני כן מדגישה את העניין הזה, כי התוספת התקציבית שניתנה והושמה היום בחינוך המיוחד בעצם באה לאפשר לנו לתת את המענה וליישר איזה שהוא קו מבחינת המענים המציאותיים לאותם תלמידים שאנחנו מוצאים שזכאים לקבל את שירותי החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: מה זה עולה?

קארין אלהרר: אני אשמח שתפרטי.

קארין אלהרר: חברים, היא ישבה בשקט ושמעה הטחת האשמות לא פשוטה, אני מבקשת לאפשר לה להשלים את התשובות שלה.

קארין אלהרר: רחלי, אם אפשר, בבקשה, לגבי התקציב, הבנתי שזה 400 מיליון, 200 ו-200, ואני אשמח לדעת את חלוקתו.

<רחלי אברמזון: אז אני אתן כך, 210 מיליון ₪ זה בבסיס התקציב, כשאנחנו הגשנו דרישה לגידול הטבעי של 210 מיליון ₪ שיוקצו, ויש לזה השלכות על הכול.

<רחלי אברמזון: זה מדבר על תגבור בסייעות, אותן סייעות שאת דיברת עליהן, בגין פתיחת מסגרות.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לבשר שאנחנו קיבלנו גם תוספת לסייעות התגבור ואנחנו נדבר אחרי זה על הסייעות, אז אני אפריד בין סייעות התגבור והליווי במסגרות חינוך מיוחד לבין סייעות השילוב.

<רחלי אברמזון: אנחנו הגשנו בקשה להארכת שנת לימודים בסדר גודל ראשוני של 50 מיליון, קיבלנו אישור ל-30 מיליון ואני כן רוצה - - -

קארין אלהרר: אבל זה בנפרד מה-400.

<רחלי אברמזון: לא, זה בתוך ה-400.

קארין אלהרר: זה לא הנתון שנמסר לי ממשרד האוצר.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה לומר מה אני קוראת כאן.

<רחלי אברמזון: 30 מיליון להארכת שנת הלימודים מתייחסים ראשית להארכה של שבועיים נוספים לילדים עם לקויות ראייה או שמיעה, כי הם מקבלים את כל החופשות ואת מהלך חודש אוגוסט, ולילדים עם המוגבלות השכלית הקלה, הם יהיו זכאים החל משנת הלימודים הקרובה, כבר בחופשת סוכות הקרובה, לקבל את הזכאות להארכת שנת הלימודים, סוכות, חנוכה, פסח ועוד שבועיים נוספים שהם יהיו זכאים להם עד מחצית אוגוסט.

קארין אלהרר: כשההארכה הזאת כוללת גם מטפלים פרא רפואיים, לימודים כרגיל?

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר משהו ולהסדיר את האמירה שאין טיפולים פרא רפואיים.

<רחלי אברמזון: ברמה העקרונית אנחנו לא מפסיקים את הטיפולים הפרא רפואיים, מה שהיה אמור להימשך גם בחופשה.

<רחלי אברמזון: יחד עם זאת אנחנו מטפלים עכשיו בהסדרה של איזה שהיא יכולת לאפשר גם לצוותים שנותנים את השירות הפרא רפואי, לייצר איזה שהוא מענה של גמישות במהלך שנת הלימודים.

<רחלי אברמזון: בשונה ממחנכים שלהם יש מילויי מקום לטיפול הפרא רפואי עדיין אין, אז אנחנו נמצאים בתוך השיח הזה גם אל מול הרשויות המקומיות, לראות איך אנחנו נערכים בחופשה להשלים את הפערים האלה, גם גיוס צוותים נוספים, ויחד עם זאת גם לאפשר לצוותים שלנו לצאת לאיזה שהוא מהלך של גמישות במהלך שנת הלימודים.

<רחלי אברמזון: הנושא הזה נמצא היום בהסדרה, אני מאוד מקווה שבמהלך השנה הזאת אנחנו נגיע לאיזה שהוא פתרון, גם עם השותפים שלנו, עם ארגוני המורים והארגונים שמייצגים את אנשי המקצוע.

<ליאורה שמעוני: סליחה שלא הבנתי, אולי תוכלי להסביר לי, לצערי לא הבנתי מה הכוונה שלך.

<ליאורה שמעוני: את מתכוונת שבתקופת החופש אין זמינות של מטפלים?

<רחלי אברמזון: לא, הם יוצאים לחופשה, זה לא משהו שאת יכולה לחייב עובד הוראה לעבוד במהלך החופשה, אבל כשאנחנו - - -

<ליאורה שמעוני: המטפלים הם עובדי הוראה?

<רחלי אברמזון: הם עובדי הוראה לכל דבר.

<רחלי אברמזון: הם ממקצועות הבריאות והם מועסקים על ידינו בתוך המת"יאות, בבתי הספר, במסגרות.

<רחלי אברמזון: הם עובדי הוראה לכל דבר.

<קריאה: מה ההבדל בין מורים ל - - -

<רחלי אברמזון: גם לגבי המורים זה אותו דבר.

<רחלי אברמזון: אבל למורים יש את האפשרות לשנה גמישה ולמטפלים עד היום, למורים ממקצועות הבריאות, עדיין לא הייתה האפשרות הזאת.

<ליאורה שמעוני: מה זאת אומרת שנה גמישה?

<ליאורה שמעוני: מה זה למורים יש שנה גמישה?

<רחלי אברמזון: הם יכולים לצאת לתקופה מסוימת במהלך שנת הלימודים ויש להם מילוי מקום, לכן מורה יכול להתחייב, כשהוא יוצא במהלך שנת הלימודים לחופשה, על אותם ימים והחזר הימים במהלך החופשה שלו.

<רחלי אברמזון: לגבי המטפלים, הקושי הוא בעייתי, מפני שאם מטפל יוצא - - -

<ליאורה שמעוני: אבל הקושי של המטפלים בא לידי ביטוי במהלך כל השנה, זה כפי שאנחנו רואים לפחות מהממצאים שראינו עד עכשיו, שכאשר מטפלת יוצאת בשעה טובה למשל לחופשת לידה אין חלופה לדבר הזה ואז אותו ילד לפחות שלושה חודשים נשאר בלי מענה.

<רחלי אברמזון: אלה בדיוק הדברים שאנחנו נמצאים בשלבים של לנסות להסדיר את הנושא ולטפל בו גם להמשך.

<קריאה: יש מסגרות שהילדים שזכאים לשירותים פרא רפואיים, איך זה עובד שם?

<קריאה: יש ילדים שזכאים לשירותים פרא רפואיים במהלך חודש יולי ומקבלים אותם, גם במהלך חודש יולי וגם במהלך חודש אוגוסט, יש כבר איזה שהוא סידור - - -

<רחלי אברמזון: כי זאת בדיוק הנקודה, אותם מטפלים מוכנים לבוא לעבוד, אנחנו מדברים על זה שתהיה הסדרה כדי לאפשר לכל המסגרות לפעול ולכל אנשי המקצוע להיות בתוך המסגרת.

<רחלי אברמזון: כי אם עד היום זה היה נתון להחלטה של מטפל, אם הוא מעוניין לעבוד בחופשה או לא, כשיש גם ארגוני מורים שצריך לדבר מולם ולהסדיר את העניין.

<רחלי אברמזון: אז אני אומרת, נכון, עד היום ישנם כאלה שכן נותנים את השירות וישנם כאלה שבוחרים לא לעבוד ואז המסגרת לא - - -

קארין אלהרר: מתי אמורה להיות החלטה לגבי העניין הזה?

קארין אלהרר: שנת הלימודים מתחילה בשבוע הבא.

<רחלי אברמזון: אני לא יודעת לומר החלטה, אבל אנחנו מכנסים דיון אל מול ארגוני המורים בטווח הקרוב.

<רחלי אברמזון: נפתחת שנת הלימודים ואנחנו נתקדם עם זה.

<רחלי אברמזון: אני מוכנה לעדכן את גברתי יושבת הראש ואנחנו נדבר.

קארין אלהרר: אני מבקשת שתעדכנו את הוועדה מה ההסכמה.

<רחלי אברמזון: אין שום בעיה, מה אנחנו מתקדמים, איך אנחנו מתקדמים בהסכמה.

קארין אלהרר: כי סוכות זה עוד חודש וקצת, למיטב הבנתי.

<רויטל לן כהן: ועדיין צריך לזכור שזה תלוי ברצונם הטוב, כי אם הם לא ירצו לקחת שנה גמישה לא יהיה כלום.

קארין אלהרר: בסדר, אני מניחה שאם משרד החינוך קיבל החלטה כן להאריך אז הוא גם מתכוון לתת מענה ופתרון.

קארין אלהרר: רחלי, אני מבקשת שתסבירי לנו, התהליך של השיבוץ.

קארין אלהרר: יושבים כאן הורים, מדברים, ויש עוד המון מקרים שלא הגיעו לכאן, ואומרים '1 בספטמבר בשבוע הבא, אין לי שיבוץ', מה התהליך מבחינתכם?

קארין אלהרר: איפה זה נופל?

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה רגע לומר, ברמה המערכתית.

<רחלי אברמזון: קודם כל אני מאוד מסכימה שאנחנו עכשיו ממוקדים יותר במענים הפרטניים ואני רוצה לומר על החמ"ל שמדברים ועל הכול, כבר מזה שבוע וחצי ימים, עוד קודם, לפני שבוע וחצי, הוקמו גם במחוזות צוותים ייעודיים וייחודיים לתת את המענים לכל ילד וילד, כך שקודם כל אני רוצה לומר שכל פנייה שמגיעה לאגף צריכה גם להגיע למחוז.

<רחלי אברמזון: המחוז, יש שם מפקחים ויש שם אנשים שיושבים.

<רחלי אברמזון: אגב, ועדות השיבוץ יושבות ברשויות המקומיות, לא נתבלבל, כך שאם חברת המועצה המכובדת באה ומדברת על האחריות, האחריות היא באמת אחריות ואנחנו עובדים בשיתופי פעולה מדהימים עם הנציגים בתוך הרשויות המקומיות, כך שבאמת הנציגים האלה עובדים יד ביד לתת מענה לכל ילד.

<רחלי אברמזון: ואני מאוד רוצה לקוות, כי אני רוצה לסייג ולומר, ישנם כל מיני סוגים של בעיות בשיבוצים.

<רחלי אברמזון: ישנם ילדים שמשובצים במסגרות ויחד עם זה עדיין נמצאים בשיח מול הורים שהם לא מרוצים והם לא מעוניינים.

<רחלי אברמזון: הם לא רוצים דווקא את המסגרת הזאת והם מעוניינים דווקא במסגרת אחרת, אבל מה לעשות, המסגרת הזאת עובדת עם תקנים, אי אפשר לפרוץ את התקנים חדשות לבקרים ולהגיד 'לא נורא, אז יהיו 10 ילדים בגן' - - -

קארין אלהרר: לא, אנחנו לא רוצים - - -

<רחלי אברמזון: רגע, זאת סוגיה אחת.

<רחלי אברמזון: הסוגיה השנייה היא, והיא לא נופלת כאן על תקציב ואני מבקשת מאוד להוציא את זה מתוך השיח, זה לא מפני שיקולים כלכליים, גם הסעה - - -

קארין אלהרר: אולי לא של משרד החינוך, של הרשויות המקומיות הרבה פעמים כן.

קארין אלהרר: דרך אגב, יש כאן נציג של השלטון המקומי?

<קריאה: לא, למה שהוא יבוא?

<רחלי אברמזון: אני רוצה גם לגבי הסעות.

קארין אלהרר: לא, זו חוצפה ועזות מצח לא להגיע לדיון הזה.

קארין אלהרר: הם הוזמנו.

קארין אלהרר: אני מבינה שאת השלטון המקומי לא מעניין התלמידים.

<קריאה: הוא שחקן מרכזי.

<רויטל לן כהן: אני רוצה רק שנייה משהו - - -

קארין אלהרר: לא, רגע, שנייה, רויטל, אני רוצה לתת לה להשלים.

קארין אלהרר: רחלי, אני אומרת לך, יכול להיות, אני מאמינה מאוד, שאתם לא עושים שיקולים תקציביים, אבל אני יודעת, זה לא אני חושבת, זה לא אני משערת, אני יודעת שיש רשויות שאומרות מה עכשיו, אל"ף, אני או לא רוצה לשלם אגרה לרשות שכנה, כדי להעביר לשם את הילד, בי"ת, רגע, אני צריך גם הסעה, לא מתאים לי.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה לעדכן.

<רויטל לן כהן: ואז זה חוזר למשרד החינוך, ואז הם אומרים - - - את יודעת כמה הורים עברו השנה דירה בגלל הדברים האלה?

<רחלי אברמזון: אני רוצה לעדכן.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר, כי אם אנחנו מדברים על רשויות מסוימות שלא, אז אנחנו באמת מטפלים מול אותן רשויות - - -

קארין אלהרר: אבל מי מטפל?

קארין אלהרר: מי מתכלל?

קארין אלהרר: רחלי, יכול להיות - - -

<רחלי אברמזון: אז אני אגיד.

קארין אלהרר: אני רוצה שלהורים תהיה כתובת אחת.

קארין אלהרר: אני מספיק מכירה מקרים שאומרים 'זה לא אני, זה משרד החינוך', פונים למשרד החינוך, 'זה לא אני, זה הרשות המקומית', אני רוצה אבא ואמא לדבר הזה.

<רחלי אברמזון: אז אני אגיד.

<רחלי אברמזון: האבא והאמא הראשונים הם המחוז והרשות המקומית של הילד.

<רחלי אברמזון: זה, שלא נתבלבל.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אני אגיד, בתוך המטה מתכללים את הנושאים, חיה הראל מתכללת את כל נושא ההסעות אל מול שמעון אבני - - -

קארין אלהרר: חיה הראל המוכשרת והמצוינת, באמת, היא לא יכולה לעמוד בפרץ של כל המקרים האלה.

קארין אלהרר: אני רוצה שההורים - - -

<רחלי אברמזון: רגע, אז אני רוצה לומר ש - - -

קארין אלהרר: חיה, את יודעת שיש הרבה מאוד מקרים שלא מגיעים אלייך, כי הורים אומרים 'אין לי כוח, נמאס לי' - - -

<רויטל לן כהן: להורים העניין הזה צריך להיות שקוף, הם לא יודעים.

<רויטל לן כהן: כשאני לפעמים מדברת עם הורים הם חושבים שמחלקת החינוך בעירייה זה משרד החינוך, הם לא יודעים לעשות את ההבדלים האלה שלנו הם מאוד ברורים.

<רויטל לן כהן: הם לא יודעים עם מי לדבר.

<רויטל לן כהן: אנחנו, נמצאים פה אנשים שמכירים, גם את הדרך שבה הדברים מתנהלים וגם את הפרסונות, הורים לא יודעים, הם לא אמורים לדעת.

<קריאה: אז צריך להיות גורם ברשות שיפנה אותם, 'תפנו למשרד החינוך', 'תפנו לפה'.

<רויטל לן כהן: הם לא מפנים אותם, הם אומרים להם 'אין, אי אפשר, זה החוק'.

<קריאה: אבל האגף תמיד אשם.

<קריאה: אם בסוף ועדת השמה כל הורה היה מקבל מספר טלפון שהוא היה יכול לפנות אליו, אולי זה היה עוזר.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר כך, שגם בעניין הזה אני אספר, ואני יודעת שהרבה מאוד הורים ששותפים יחד איתנו בשיח לאורך השנה, אנחנו עומדים בפני הקמת פורטל לחינוך המיוחד, שבו תהיה באמת הנגשה זמינה ומרבית ומיטבית להורים.

<רחלי אברמזון: אנחנו ישבנו עם הנציגות, יש לנו מפקחת באגף שמתכללת את הנושא הזה של הקמת הפורטל ושמענו גם מהם מה הם חושבים שצריך להיות שם כדי שבאמת המידע יהיה נגיש וזמין וגם ברור, בשפה ברורה, לכל הורה שרק יחפוץ.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אנחנו כן נעביר את זה, עם קישורים לכל השותפים הנוספים ואני חושבת שגם בשיח הזה לרשות המקומית יהיה חלק מאוד חשוב בהנגשת המידע, גם כדי לכוון, כי התושב חי בעיר מסוימת, במקום מסוים, יודע בבית ספרו - - -

קארין אלהרר: רחלי, גם אם המידע נגיש לי והבנתי מה זכויותיי, אני צריכה לדעת מי מטפל בזה.

<רחלי אברמזון: הם יידעו, הכול יהיה שם, כולל האנשים, שמות עם פרטים, עם הכול.

קארין אלהרר: אני אגיד לך מה תפיסת עולמי.

קארין אלהרר: תפיסת עולמי, רחלי, שמשרד החינוך אחראי על חינוך.

קארין אלהרר: מי שאמור לקחת חלק ביישום של הזכות לחינוך היא הרשות המקומית, אבל האבא והאמא מבחינתי זה משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: נכון, ולכן אני רוצה לומר, ואמרתי קודם, המחוז והפיקוח במחוז הוא הגורם הראשון, מפני שלכל מסגרת חינוכית יש מפקח, בין אם הוא המפקח הכולל על המסגרת, מפני שיש הרבה מאוד ילדים שנמצאים בתוך מסגרות חינוך רגיל, בתי ספר רגילים, ואז המפקח הכולל הוא הדמות הראשונה שאליו אמור ההורה לפני.

<רויטל לן כהן: אנחנו לא מבינים כלום והוא מנתק להורים את הטלפונים.

<רחלי אברמזון: ובכל זאת, יחד עם זאת, גם אצלנו באגף ישנה היערכות, אז אני אמרתי קודם, חיה מתכללת את כל נושא ההסעות וכל הדיונים על ועדת ערר, ותיכף אני אדבר גם על הנושא של הוועדות ומה קורה אחר כך.

<רחלי אברמזון: רוית מתכללת את כל נושא הסיוע, הסייעות, הטיפולים הפולשניים, אותן שיחות ביניים גם שמתקיימות בין המפקחת על הבריאות, גב' עירית ליבנה, לבין הנושא הזה של ילדים עם אלרגיות כאלה ואחרות, מה אנחנו יכולים לעזור ומה המפקחת על הבריאות יכולה לתת.

<רחלי אברמזון: הדבר הזה יושב אצל רוית.

<רחלי אברמזון: נאווה ריינר מתכללת את כל נושא הפניות, שולמית כהן מתכללת יחד עם רויטל, את נושא ההנגשה והנגישות, גם ברמה הפרטנית.

<רחלי אברמזון: ויש לנו כאן גם נציגה של מינהל הפיתוח, אז היא גם תביא את דבר הפעילות שלנו לנושא ההנגשה וגם ההסעות.

<רחלי אברמזון: ברמה העקרונית, לגבי ההיערכות בתוך האגף השנה, כל אחת מהמפקחות באגף נמצאת בקשר ישיר ושוטף עם כל המפקחות, עם כל אחת מהמתאמות, הצמדנו מפקחת מהאגף אל מול מפקחת מתאמת במחוזות, הן נמצאות בקשר ישיר לגבי סטטוסים, שיבוצים, פניות וכו'.

<רויטל לן כהן: ומי מדבר עם ההורים?

<קריאה: איך מנגישים את זה להורים?

<רויטל לן כהן: אף אחד לא מדבר עם ההורים.

קארין אלהרר: רגע, היא תשלים, אולי היא התכוונה לדבר עכשיו על השלב של ההורים.

<רחלי אברמזון: עכשיו אני רוצה כן לציין ולא לומר שזה לא חשוב, זה חשוב מאוד, כן, קראנו גם לכל השותפים שלנו, לארגוני ההורים והעמותות שיושבים כאן סביב השולחן להפנות אלינו מקרים, כי באמת אני מאמינה שבשיח הזה שאנחנו מנהלים לאורך שנה שלמה גם ברגעים האלה, שהם רגעים מאוד מאוד מאוד קשים לעתים ומורכבים, השיח הזה הוא מאוד חשוב.

<רחלי אברמזון: לכן כל פנייה, אז כשרויטל מעבירה שמות, כשאביבית מפנה פנייה, כשתמר מביאה איזה שהיא סוגיה, אנחנו באמת ממוקדים לתת את המענים היום כדי לפתוח את שנת הלימודים עם כל ילד במקום הכי טוב עבורו.

<רחלי אברמזון: אז זה מה שאנחנו נעשה ועל זה אנחנו ממקדים עכשיו את כל המאמצים, חד משמעית.

קארין אלהרר: לגבי הרעיון של אביבית, חמ"ל חינוך מיוחד, שיהיה קו טלפון.

קארין אלהרר: הרי יש לחינוך הרגיל, אני שונאת את המילה הזאת, אבל הרגיל, קו טלפון שהורים יכולים לפנות ובדרך כלל יש יותר פניות, הורים, תלמידים - - -

<רחלי אברמזון: אבל הוא אותו קו, רק הוא מנווט - - -

קארין אלהרר: אני אגיד לך, אי אפשר להחזיק בחבל משני הקצוות שלו.

קארין אלהרר: אתם רוצים אגף חינוך מיוחד, אז שלאגף לחינוך מיוחד יהיה את הקו משלו.

<רחלי אברמזון: יש לו את הקו משלו, כשהפניות מגיעות אל נאוה ישירות.

<רחלי אברמזון: יש לו את הקו משלו, זאת אומרת הורים נכנסים - - -

<רויטל לן כהן: מי יודע מזה?

<רויטל לן כהן: חוץ מאיתנו, הארגונים, מי יודע?

<רחלי אברמזון: תקשיבו רגע, סליחה, דליה מקבלת.

<קריאה: למה שלא יהיה קו, 'לחינוך מיוחד, נא התקשרו' לזה וזה, מה הבעיה?

<רחלי אברמזון: האגף לחינוך מיוחד מקבל את הפניות.

<רחלי אברמזון: אני רוצה שנהיה ברורים, כשמגיעות פניות, למשל לפניות הציבור, הן מנותבות ישר אל האגף.

<רחלי אברמזון: אם היא פנייה אז היא מנותבת ישר אל האגף.

<רחלי אברמזון: יש הרבה מאוד פניות שמגיעות גם ישירות אל טלפון האגף לחינוך מיוחד והן מנותבות.

<רויטל לן כהן: זה צריך להיות בפרסומים של משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: באתר משרד החינוך זה מופיע.

קארין אלהרר: נירית, רצית לומר משהו?

<נירית סעדון: כן.

<נירית סעדון: אני מאוד לא אוהבת לפנות לפי מה שאני מכירה ואני, עם הבעיה האישית שלי השנה, שנתקלתי בה בנושא הסייעות, הלכתי בצינורות הרגילים, פניתי למנהלת וסגרו לי דלתות, למרות שהיחסים שלי איתה מצוינים.

<נירית סעדון: פניתי למפקחת של המנהלת, עד שלא הגעתי לרוית, שמכל הלב באמת הופכת עולמות בשבילי וכבר צצו עוד מקרים בבית הספר שלא קיבלו סייעת אישית, לא היה לי כל כך מענה.

<נירית סעדון: ישבתי במשך שלושה ימים ובכיתי, ממש לא ידעתי, אמרתי 'אני אפנה, לא אפנה', עד שברגע שפניתי ליוליה ולרויטל והגעתי לרוית וכמובן אלייך, אז הדברים התחילו להיפתח.

<נירית סעדון: עדיין אין פתרונות, כי יש פה בעיה מאוד מאוד רצינית בהגדרה מה זה סייעת אישית.

<נירית סעדון: המנהלת לוקחת את זה למקומות אחרים, לא ממקום רע, היא פשוט לא מבינה מה זה סייעת אישית, מה ההגדרה של סייעת אישית.

קארין אלהרר: יש לי הרגשה שאשת חינוך מבינה.

<נירית סעדון: ניסיתי ללכת בצינורות הרגילים, זה לא הלך לי, מצטערת.

קארין אלהרר: היא באמצע, אנחנו כל פעם עוצרות אותה.

קארין אלהרר: כן?

<רחלי אברמזון: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא השיבוצים.

<רחלי אברמזון: אז נכון שאנחנו מזהים גם בעייתיות לפעמים בחסר של מסגרות, אז כן לספר שיחד עם מינהל הפיתוח עם תמיר בן משה ויחד עם מינהל התקשוב אנחנו מפתחים היום מערכת שממפה לנו את כל המסגרות על פני מדינת ישראל, מה כן, מה ישנו, מה קיים, מה לא, ממפה את כל מקומות המגורים של התלמידים שלנו, כשיש לנו מטרה ומגמה, אל"ף, לקרב את הילדים ולשלב אותם ככל שניתן בקהילה שלהם, בין אם זאת בכיתה לחינוך מיוחד בתוך בית ספר רגיל, בין אם זה בשילוב, בין אם זה במסגרת חינוך מיוחד שתהיה קרובה ככל שניתן למקום המגורים של הילדים, כן, גם כדי לקצר את הטווחים ולאפשר לילדים להגיע לבית הספר לא במרחקים ארוכי טווח ובפרק זמן מאוד בעייתי.

<רחלי אברמזון: וגם המגמה היא לייצר מענה למצב המציאותי, של הגידול באוכלוסייה או בצרכים שאנחנו מזהים בשטח.

<רחלי אברמזון: נכון למחר בבוקר, אני שוב אומרת, אנחנו במהלך השבועיים וחצי האחרונים ממשיכים עם זה, שניתן מענים נקודתיים באמת כדי לפתור - - -

קארין אלהרר: רחלי, אנחנו הרגע ישבנו כאן ודיברנו למעלה משעה וחצי על מענים נקודתיים שלא נפתרים וזה לא בגלל שנאוה ריינר לא מקסימה, אבל גם נאוה, במקרים מסוימים, אפילו שהופנו מלשכתי, היא אומרת, 'חברים, קצרה ידי מלהושיע, זה ברשות'.

<רחלי אברמזון: אז קודם כל אנחנו לא נרפה גם - - -

קארין אלהרר: אם אני כחברת כנסת מקבלת כזאת תשובה מה יגידו אזובי הקיר?

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה לומר, זה לא העניין שזה נמצא ברשות, זה נמצא אצלנו ואנחנו מנהלים את העניין של שיבוץ התלמידים כשאנחנו נמצאים בקשר, ואני רוצה לומר, ויעידו גם ההורים, אני נמצאת בטיפול אל מול פניות ישירות 24/7.

<קריאה: אבל זה לא צריך להיות ככה.

<רחלי אברמזון: זה לא צריך או כן צריך, בשלב זה נקודתית אני רוצה לומר שאנחנו מנהלים את זה כדי באמת לתת פתרון קודם כל, כמו שאמר חבר הכנסת, עבור אותם ילדים שהיום אנחנו יודעים ומזהים שיש קושי בשיבוץ שלהם, במקום כזה או אחר.

<רחלי אברמזון: לגבי התהליך לשנה הבאה, אני רוצה לומר שבאמת גם הבשורה הזאת, ואני חוזרת חזרה - - -

קארין אלהרר: סליחה, כמה ילדים אתם מכירים בלי שיבוץ?

<רחלי אברמזון: אני לא חושבת שאנחנו נוגעים ל-50 תלמידים, זה פחות, יחד עם זה אני רוצה לומר שבמערך הכולל, כשאתם מדברים על 50 תלמידים, חלקם זו בעיה של שיבוץ כי ההורים לא ממש מסכימים ואין לנו, בטווח המיידי, כי התקנים מלאים - - -

<רויטל לן כהן: זה לא שאנחנו לא מסכימים סתם, רחלי, הם לא קטנוניים, הם לא מסכימים כי זה לא מתאים לילדים שלהם.

<רחלי אברמזון: לא תמיד.

<רחלי אברמזון: לפעמים אני שמעתי על מסגרת שהיא מאוד מאוד מאוד נראית בעיניי, וזה בסדר, זה לגיטימי, יחד עם זה פיזית המסגרת לא יכולה לקלוט.

קארין אלהרר: אבל לילד הזה יש כיתה להגיע אליה ב-1 בספטמבר?

<רחלי אברמזון: יש לו כיתה להגיע אליה, בחלקם.

<רחלי אברמזון: עם אותם מקרים מאוד מאוד מורכבים אנחנו באמת מלווים את זה יד ביד, ואני רוצה לומר, עד כדי מעורבות שלנו באופן אישי.

קארין אלהרר: אבל, רחלי, איך הגענו למצב הזה שב-25 באוגוסט את צריכה להיות סביב השעון והצוות שלך צריך להיות סביב השעון כדי למצוא פתרון ל-1 בספטמבר?

<רחלי אברמזון: יכול מאוד להיות שישנם מקרים מאוד מאוד קיצוניים ומורכבים, שבאמת ידענו עליהם מראש ויש איזה שהיא בעיה נקודתית, אבל עכשיו אני גם רוצה לומר על אותן ועדות שדיברתם, על השיבוצים ועל התאריכים ועל המועדים.

<רחלי אברמזון: המערכת מבחינתנו ננעלת ב-31 במאי, יחד עם זה הבקשות שמגיעות, והבקשות מגיעות מהורים כי לא סיימו עדיין את האבחונים והאבחונים לא הגיעו בזמן ולא סגר - - -

קארין אלהרר: כמה כאלה יש?

<רחלי אברמזון: הרבה מאוד, מאות, ואנחנו יושבים על המערכת הזאת והכול מתנהל עד לימים האלה.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר, בגישה שלי כמובילה את המערכת, אני לא יכולה לבוא ולומר להורה שהגיע בחודש יולי או תחילת אוגוסט, 'תקשיב, נדחה את הבעיה לשנה הבאה ונדבר בשנה הבאה' ולכן אנחנו לפעמים נמצאים במציאות מאוד מורכבת של עכשיו איך אנחנו מהר מתגייסים, מהר נותנים.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר שחלק מזה באמת, ביחד, בשיתוף פעולה, עם המסגרות של בית אקשטיין, אנחנו פותחים עכשיו מסגרות לתלמידים עם בעיות מאוד מורכבות, שחלקן ממש זיהינו בתקופה האחרונה והגדלנו תקנים, וגם עם הרשויות, שצריכות עכשיו לתת מענה פיזי.

<רחלי אברמזון: לפעמים אנחנו מגיעים לבית ספר ואין מקום.

<רחלי אברמזון: זה לא שבית ספר לא רוצה לקלוט, אבל אין מקום, זה לא שרשות מקומית לא רוצה להשקיע.

<רחלי אברמזון: אז ישנם גם המקרים האלה ולכן - - -

קארין אלהרר: את יודעת שכל מי שניגש לוועדות במועד, כפי שקבוע בחוזר המנכ"ל, יש לו שיבוץ מעל לכל סל של ספק?

<רחלי אברמזון: אני יכולה לומר בוודאות, אלא אם יש מקרים כאלה ואחרים שהם באמת מקרים מורכבים שאנחנו צריכים לבדוק ולראות את הסוגיה, למה עדיין לא בא לידי פתרון נושא השיבוץ.

<רחלי אברמזון: אבל באופן עקרוני - - -

<רויטל לן כהן: כל מי שבעיר שלו אין מקום שבו הוא מקבל עדיפות, אין.

<רחלי אברמזון: גם השיח בין המחוזות, השיבוץ - - -

<עדי עזוז: אנחנו פשוט חייבות להגיד משהו שנורא קשור לזה, רחלי.

<עדי עזוז: ממש עכשיו קיבלתי מייל מהורה, הייתה לו ועדת השמה ב-10 במאי, את ההחלטה הוא קיבל בדואר עכשיו, שכתוב עליה ה-16 באוגוסט, על ההחלטה שהוא קיבל, הם עכשיו ביקשו לערער ואמרו להם שחלף המועד.

<רחלי אברמזון: אז צריך לבדוק את זה.

<רחלי אברמזון: אל"ף, לא חלף המועד - - -

<קריאה: חלף המועד, זה הכי נוח להגיד.

<חיה הראל: לא, זה 21 יום מהיום שהוא קיבל את התשובה.

<רויטל לן כהן: יושבת פה אמא שעשו את כל התהליכים בזמן, בית הספר גם הסכים לקבל את הילד לשיבוץ שהרשות שלחה, הילד הגיע, עשה את הפגישה עם המנהלת, אבל אז השפ"ח, שאין לו בכלל עמידה שם, אין לו שום מקום חוקי וסטטוס להגיד את דעתו, השפ"ח בנשר לא מוכן לקבל את הילד, אני אגיד לך למה, כי הוא מעוספייה.

<רויטל לן כהן: אז אין שיבוץ.

<אמא: גם אני, אותה דוגמה.

<אמא: עשינו באפריל - - - באופן אישי, קיבלנו את התשובה שאין מקום כי זו מסגרת בתל אביב ועדיפות לתל אביב ואני מפתח תקווה ואין לי שם עדיפות.

<אמא: קיבלתי ביולי, הגשתי ערעור ביולי ומשם כל הזמן דוחים אותי.

<אמא: אני אמנם לא הגעתי למפקחות כי כל הזמן אומרים לי 'כן, את תקבלי תשובה עוד יומיים', 'כן, נחזור אלייך'.

<אמא: מאוד נחמדים אליי, אבל בסופו של דבר אני שבוע לפני תחילת שנה ואין לי שום תשובה.

<רחלי אברמזון: אז אני באמת אומרת שצריך לבדוק את אותם מקרים.

<רויטל לן כהן: באותה מידה גם השילוב, לאלעד אין משלב, אז מה אם ועדת השילוב הייתה בזמן?

קארין אלהרר: אביבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד דבר, לגבי נקודה שנאמרה כאן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם כשאת אומרת שאתם האבא והאמא בשטח זה אחרת, רחלי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי פנייה של הורים שניסו להתקבל לבית ספר שוועדת ההשמה הפנתה אותם אליו ובבית הספר אמרו לו - - -

<קריאה: ועדת השמה לא מפנה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: היא הפנתה, המליצה על בית ספר מסוים, ההורים בדקו את בית הספר, היה נראה להם מאוד מאוד מתאים לילד.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שקרה זה שהילד מעירייה אחרת והמועצה, שבמסגרתה נמצאת המסגרת החינוכית, שמרה את המקום לילדים במקום שלה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אז הם אמרו לו לא, הם פנו לראש הרשות המקומית והם אמרו 'מה פתאום?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה לא אנחנו, זה משרד החינוך משבץ, תפנו למשרד החינוך', פנינו למשרד החינוך, משרד החינוך אמר 'מה פתאום?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מי שמחליט מי יהיה בבית הספר זה הרשות המקומית, תפנו לרשות המקומית'.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפינג הפונג הזה עדיין קיים.

<אמא: אני יכולה להגיד משפט אחד קטן?

<אמא: דוגמה למה שקורה פה.

<אמא: לירן, הבן שלי, זו הדוגמה הכי טובה, נתנו לי בית ספר כשהוא היה קטן בנס ציונה והמרחק והכול היה מאוד מאוד קשה וגם היה יקר לעיריית חולון ואז הם הכניסו אותו לבית ספר שבכלל לא היה מתאים לו, כי כולם שם היו עם כיסאות גלגלים, הילד הגיע לשם והחליט שהוא רוצה כיסא גלגלים, כמו כולם.

<אמא: ומפה מצבו התחיל להידרדר, כי הוא למד מהילדים שעם כל הכבוד אליהם, הם לא היו ברמה שלו ולא היו מתאימים לו.

<אמא: מצבו היום גרוע, אני לא אומרת בגלל זה, חס וחלילה, כי הוא חלה בסרטן, אבל המצב שלו מאותו יום שהכנסתי אותו לבית הספר הזה, אחרי בכי מאוד גדול ואחרי שהקב"סית שם התחננה אליי ואמרה לי שזה מה שמתאים לילד שלי, מאותו יום אני יכולה להגיד שאני את הבן שלי הפסדתי.

<אמא: בשביל זה שאומרים שכאילו לפעמים ההורים לא יודעים מה טוב לילדים שלהם, אז אני את לירן הפסדתי כי הקשבתי לעיריית חולון, לקב"סית שם, והכנסתי אותו לבית ספר הרצפלד בחולון.

<אמא: היה לי נורא נוח כי זה היה קרוב לי לבית, אבל מאותו יום אני הפסדתי את לירן.

קארין אלהרר: אני רוצה לנסות לקדם את זה.

קארין אלהרר: המטרה היא באמת גם לקבל פתרונות לעתיד.

קארין אלהרר: אל"ף, מה המספר של החמ"ל הזה, לאן מתקשרים?

<רחלי אברמזון: לאגף לחינוך מיוחד.

קארין אלהרר: מה הטלפון?

קארין אלהרר: לאגף לחינוך מיוחד, למי מתקשרים?

<קריאה: למה לא לעשות את זה ב - - -

קארין אלהרר: רגע, שנייה.

קארין אלהרר: אתמול היה כנס החינוך השנתי?

קארין אלהרר: שלשום.

קארין אלהרר: היה בחולון, עיר הילדים.

<חיה הראל: לא, אתמול בגני תקווה.

קארין אלהרר: אני רוצה לדעת, רחלי, מה המספר ואני רוצה לדעת תוך כמה זמן יש התחייבות של המשרד לחזור להורים שפונים.

קארין אלהרר: תוך כמה זמן.

קארין אלהרר: אני היום מתקשרת, אני מניחה שמישהו מקבל את הפנייה ומי שמקבל את הפנייה, אין לו יכולת אמיתית לתת מענה רציני, הוא מקבל את הפנייה והוא בודק אותה, נכון?

<נאוה ריינר: כי בדרך כלל פנייה מגיעה לאגף, אנחנו מעבירים את זה למחוז.

קארין אלהרר: בסדר, אז אני רוצה לדעת, מה ההתחייבות שלכם, אתם משרד ממשלתי, אתם אמורים לתת שירות - - -

<נאוה ריינר: למענה נקודתי עכשיו?

קארין אלהרר: אני היום מתקשרת, אני אומרת 'יש לי ילד, הנה הבעיה', אני רוצה לדעת תוך כמה זמן ההתחייבות שלכם שמישהו מוסמך, שיודע לדבר איתי בעניינו של הבן שלי מתקשר אליי ואומר לי מה הסטטוס ומה בכוונתכם לעשות.

קארין אלהרר: מה ההתחייבות.

<רחלי אברמזון: אני לא יודעת לומר לך מה ההתחייבות.

<רחלי אברמזון: בשוטף אנחנו מאוד משתדלים שבמהלך שבוע ימים - - -

קארין אלהרר: לא, רחלי, אני לא מדברת על השוטף.

<רחלי אברמזון: את מדברת על עכשיו?

קארין אלהרר: אני מדברת על היום, ה-25 באוגוסט עד ה-1 בספטמבר.

<רחלי אברמזון: על היום, היום זה צריך להיות מענה - - - היום, אני רוצה לומר שאם מגיעה פנייה אני מאוד מאוד מאוד רוצה לענות למחרת היום או עוד באותו יום.

<רחלי אברמזון: אין לנו זמן למשוך, אנחנו לא נמצאים במצב - - -

קארין אלהרר: רחלי, אתם משרד ממשלתי.

<רחלי אברמזון: אז אני אומרת - - -

קארין אלהרר: תני לי עד מתי הורה צריך לחכות כדי שמישהו יחזור אליו עם תשובה.

קארין אלהרר: אני לא בהכרח אומרת שהתשובה אופטימלית אבל תשובה.

<רויטל לן כהן: רחלי, אפילו 'אנחנו מטפלים בעניינכם', הרי אני מדברת - - -

קארין אלהרר: רויטל, אני מסתדרת לבד, תודה רבה.

<רחלי אברמזון: את מדברת על פניות מהיום?

קארין אלהרר: פניות מהיום.

<רחלי אברמזון: תוך יום יומיים יש חזרה של מישהו, נציג מהמחוז, מה - - -

קארין אלהרר: עד יומיים נציג מהמחוז, שמכיר את הפרטים ויודע להגיד - - -

<רחלי אברמזון: כן, שמכיר את הפרטים, מכיר את הילד ויודע גם מדוע או מה הבעיה ואיפה זה נמצא.

קארין אלהרר: אני מבקשת, רחלי, מה המספר?

<רחלי אברמזון: יש את המספר באגף, המספר באגף הוא מספר.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שכדאי שאולי - - -

<קריאה: רחלי, אפשר במייל?

קארין אלהרר: סליחה, אפשר לתת לי לנהל?

קארין אלהרר: אני מבקשת לדעת, רחלי, את תבחרי איזה מספר.

קארין אלהרר: אני לא אומרת, זה יכול להיות החמ"ל הכללי, זה יכול להיות המספר באגף, מי שאת רוצה, תני לי מספר, אני עכשיו מבקשת מכל הנציגים של העמותות לרשום את המספר הזה, יש התחייבות של משרד החינוך למתן מענה בתוך יומיים.

קארין אלהרר: מה המספר, רחלי?

<רחלי אברמזון: 02-5603281.

<רחלי אברמזון: זה המספר של הפניות והן מנותבות אלינו.

קארין אלהרר: במספר הזה מי עונה?

קארין אלהרר: רק שנדע מה הצפי.

<רחלי אברמזון: תענה בדרך כלל המזכירה, מזכירת האגף, דליה.

<רחלי אברמזון: והיא נמצאת שם בדרך כלל עד שעות צהריים.

קארין אלהרר: מה שעות הפעילות של הטלפון שנתת לי?

<רחלי אברמזון: אני אומרת, מהבוקר, משעה שמונה בבוקר עד השעה ארבע אחר הצהריים.

קארין אלהרר: ויש מענה?

<רחלי אברמזון: כן.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה אפשר גם לפנות במיילים, למייל האגף.

<נאוה ריינר: הוא נמצא בגוגל.

קארין אלהרר: וההתחייבות היא תוך יומיים.

<רחלי אברמזון: כן.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, גם לנציגי העמותות וגם למשרד החינוך, מבחינתי מהיום, ה-25 באוגוסט ועד ה-1 בספטמבר, כולל, זה החמ"ל של האגף לחינוך מיוחד בעניין הזה?

<קריאה: זה טלפון כללי או שזה - - -

קארין אלהרר: לא, מזכירה עונה.

קארין אלהרר: יש מענה אנושי.

<נאוה ריינר: וברגע שדליה מקבלת טלפון כזה אני מקבלת מדליה הודעה, 'האמא הזו והזו השאירה הודעה, נא לחזור אליה', אני חוזרת אלייך.

<נאוה ריינר: באותו יום שאני מקבלת את ההודעה.

<קריאה: אז את מרכזת את זה, נאוה?

<נאוה ריינר: כן.

קארין אלהרר: זה באמת כדי לתת מענים נקודתיים לתקופה הקרובה.

קארין אלהרר: זה שבוע שהוא באמת עובר על הורים מאוד מאוד קשה.

קארין אלהרר: אני רק רוצה לשמוע מהמחוז האם התשובות שיינתנו הן תשובות שמתוכללות ביחד עם הרשות המקומית?

קארין אלהרר: נאוה, מקרים שהגיעו - - -

<נאוה ריינר: בדרך כלל המפקחת עונה לי אחרי שהיא בדקה עם הרשות המקומית מה סטטוס הפנייה, אם אנחנו מדברים על שיבוצים, או אם אנחנו מדברים על סייעות אז יש בדיקה עם המתי"א, מה הוחלט בשילובית, מה לא הוחלט בשילובית.

<נאוה ריינר: אני מקבלת את זה בדרך כלל אחרי שכבר המפקחת שלנו - - - אני לא עובדת רק עם המתאמות, לפעמים אני גם ברמה של עבודה מול מנהלת מתי"א, אם אני לא מקבלת תשובה מספיק מהירה.

<נאוה ריינר: בדרך כלל זה אחרי שנעשתה בדיקה במחוז.

קארין אלהרר: תשובות סופיות יינתנו מכן?

<נאוה ריינר: אם הפנייה הגיעה אליי התשובה הסופית ניתנת מאיתנו.

קארין אלהרר: זאת אומרת הפתרון יינתן מכם, לא תהיה שליחה לרשות המקומית.

<נאוה ריינר: אני אף פעם לא שולחת לרשות המקומית.

<נאוה ריינר: אני אומרת שיש דברים שהם באחריות הרשות המקומית והמפקחת שלנו עוקבת.

<נאוה ריינר: הסיפור, למשל, של גני הילדים בחולון, עם כל התמונות שרויטל שלחה, נמצא בטיפולה של המפקחת.

<נאוה ריינר: כשהמפקחת אומרת לי 'עיריית חולון נמצאת באמצע הליך השיפוץ, אני בדקתי שנעשה הליך שיפוץ, עם סיום השיפוץ אני אגש ואבדוק את המצב של הגן', זו התשובה שאני נותנת.

<נאוה ריינר: אני אומרת 'זה אצל הרשות עכשיו', כי הרשות עובדת.

<רויטל לן כהן: אבל היא לא הלכה לבדוק.

<נאוה ריינר: בוודאי שהיא הלכה לבדוק.

<רויטל לן כהן: היא לא ניגשה למקום.

<נאוה ריינר: טוב, אני לא רוצה לפתח - - -

<רחלי אברמזון: אנחנו לא נתווכח אם היא הייתה או לא.

<נאוה ריינר: זה לא במקום הזה.

קארין אלהרר: אני אגיע לבדוק ב-1 בספטמבר.

<רויטל לן כהן: אבל 1 בספטמבר זה מאוחר מדי.

קארין אלהרר: נעשה סיור ועדה ב-1 בספטמבר.

<רויטל לן כהן: אבל, קארין, בעניין הזה אני חייבת להגיד משהו.

<רויטל לן כהן: הם מדברים ביניהם במעגל סגור כשההורה כאילו לא חלק מהדיון ואז הם ניזונים אחד מהשני ואז הם נותנים לנו תשובות שלא שייכות לבעיה, או תשובות שכבר התייחסנו אליהן בפנייה.

קארין אלהרר: לא, רויטל, מה זאת אומרת תשובות שלא רלוונטיות לבעיה.

<רויטל לן כהן: הם נותנים תשובה סופית לפני שהם פנו להורה ואמרו 'תקשיב, מהרשות המקומית או המפקחת אמרה לנו כך וכך'.

קארין אלהרר: לא, רויטל, תקשיבי.

קארין אלהרר: הנוהל הוא כזה, יש פנייה למספר שניתן, בפנייה ההורה או נציג העמותה הרלוונטית מספרים את עובדות המקרה.

קארין אלהרר: עד יומיים לאחר מכן מקבלים טלפון מבן אדם שמכיר את העובדות, אין מסמרות עד שלא מדברים עם ההורה - - -

<רויטל לן כהן: זה מה שחשוב פה.

קארין אלהרר: מתוך הבנה ברורה של מה הצרכים.

<רויטל לן כהן: אבל זה בדיוק זה, שלא יסגרו לפני שדיברו עם ההורה, כי אנחנו מקבלים סיכומים ואף אחד לא דיבר עם ההורה.

קארין אלהרר: ליאור, ניסית עכשיו?

קארין אלהרר: רחלי, היועצת שלי ניסתה הרגע להתקשר לקו, אין מענה.

<רחלי אברמזון: אין מענה?

<רחלי אברמזון: אני אתן מספר נוסף.

קארין אלהרר: בבקשה.

<רחלי אברמזון: 02-5603973.

<רחלי אברמזון: תנסו.

<רחלי אברמזון: ואם אין מענה אני אבדוק את זה.

<רחלי אברמזון: אנחנו נבדוק את זה.

קארין אלהרר: רחלי, אני מבקשת התייחסות לגבי ההנגשות, הן הפיזיות, הן האקוסטיות, כל דבר.

קארין אלהרר: המקרה שאביבית סיפרה לי עליו, בבית שמש, תקשיבו, איך יכול להיות?

קארין אלהרר: בעידן של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: 39 מדרגות.

<רויטל לן כהן: אני כבר לא מדברת על חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, שהיה גם הרבה קודם.

<רויטל לן כהן: איפה כבודה של הילדה הזאת?

קארין אלהרר: רויטל, תודה.

<אבי בן חמו: אני ראש ועד ההורים בבית ספר מעין שרה, בית ספר באשקלון.

<אבי בן חמו: כרגע המצב שבית הספר לא מונגש בשום צורה, הן מבחינת כניסה לשירותים, הן מבחינת התנאים הבסיסיים לכיסא גלגלים, למעט, לא רמפה, שכבת מלט בזווית קטנה שעשה אב בית בשנה קודמת.

<אבי בן חמו: בוא נגיד שבית הספר עצמו זה בית ספר שהיה בכלל בית ספר ללקויות למידה משנת 50' ומאז הוא בית ספר דו קומתי, ילדים נופלים שם.

<אבי בן חמו: לא מזמן שומר נפל ושבר את הרגל.

<אבי בן חמו: הכול מט לנפול שם.

קארין אלהרר: זה בית ספר שהוא מסווג לאיזה מוגבלות?

<אבי בן חמו: הוא כרגע 50-50, זאת אומרת בשנים האחרונות יש כיתה שביעית של כיתות תקשורת,PDD על כל הרצף, ברמה בינונית, אפילו קשה.

<אבי בן חמו: החלק השני זה CO, מש"ה ו - - -

<רויטל לן כהן: מוגבלות שכלית.

<אבי בן חמו: בית הספר עצמו היה למוגבלות שכלית מלכתחילה.

קארין אלהרר: לפיזית זה ארון, זה - - -

<רויטל לן כהן: אני מתה מהמש"ה הזה, פרת משה רבנות, מוגבלות שכלית התפתחותית.

<רויטל לן כהן: תכבדו את האנשים.

קארין אלהרר: זה יותר טוב מפיגור, אנחנו מתקדמים.

<אבי בן חמו: אני מכבד, הבן שלי כזה, אני מכבד את זה, אין לך מושג כמה.

קארין אלהרר: כן, בבקשה, אדוני.

<אבי בן חמו: המצב הוא כרגע שאין שום נגישות.

<אבי בן חמו: שום נגישות בבית הספר, התמונות מולך.

<אבי בן חמו: ודבר מאוד חשוב שאני רוצה לומר, אנחנו נמצאים במרחק לא קטן מעזה, אין מיגון, משנת 2009 הם עדיין טוחנים סיפור שרוצים לשים שם בטונדות, אני קורא לזה, אפילו לא ממ"דים, כאשר אני לא מדבר על איך להכניס לממ"דים קטנים של 10 מטרים 50 או 30 או 40 ילדים אוטיסטים או ידלים מוגבלים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: נגישות.

<רחלי אברמזון: לנגישות אנחנו נחלק את זה לשניים, אני אבקש מאריאלה שתציג את הנושא של ההנגשות הפיזיות, הנגישות הפיזית והאקוסטית, אחר כך שולמית תדבר על ההנגשה הפרטנית.

<רחלי אברמזון: בבקשה, אריאלה.

<אריאלה פקלר: אני אריאלה, אני עובדת במינהל הפיתוח, באגף בינוי.

<אריאלה פקלר: אני אחראית על כל עניין הנגישות במוסדות חינוך.

<אריאלה פקלר: הבאתי איתי את הנתונים.

<אריאלה פקלר: לגבי בית ספר מעין שרה, אני קצת זוכרת בתי ספר, מה לעשות, זו שריטה שלי, אני כמעט בוודאות של 99% יכולה לומר שמשרד החינוך, אני, הוצאנו התחייבות לפני כמה חודשים טובים וזה נשלח לרשות המקומית.

<אריאלה פקלר: זה דבר אחד.

<קריאה: את עושה פיקוח, מעקב.

<אריאלה פקלר: הרשות המקומית.

<קריאה: הרשות המקומית, אבל איפה המעקב?

<קריאה: הרשות המקומית תבצע.

קארין אלהרר: שאלתם, תודה.

<אריאלה פקלר: זה בעניין הזה.

<אריאלה פקלר: פשוט שתדעו.

קארין אלהרר: אבל הוצאתם התחייבות, וזה מצוין, ואז מה קרה עם זה?

<אריאלה פקלר: מבחינת החוק מי שאחראית לבצע הנגשות זה הרשות המקומית.

<קריאה: אבל אין להם הרשאות.

<קריאה: זו התשובה שלהם 'אין לנו הרשאה ממשרד החינוך'.

<אריאלה פקלר: אבל עכשיו אמרתי.

<קריאה: אני לא מדברת כרגע על בית הספר הזה, כל רשות שאת פונה אליה, עיריית ירושלים, השבוע במקרה, כל רשות שאת פונה אליה אומרת לך 'התשובה היא שאין הרשאה ממשרד החינוך, לך לחפש את משרד החינוך'.

<שולמית כהן: זה בהחלט יכול להיות, אבל תני לי להסביר לך.

<שולמית כהן: אני למשל טיפלתי בשני מקרים כאלה, שאמרו לי ש - - - את יודעת מה?

<שולמית כהן: זה לא במקרים, זה עיר שלמה, אחת הערים, פנה אחד ההורים והוא אמר לי 'לא רק שהילד שלי, אלא כל העיר', אני אומרת 'מה אתה אומר?' באותו רגע הרמתי טלפון לאריאלה ומסתבר שזה נכון, אין אישורים כי כל הבקשות הגיעו רק לפני שבועיים.

<שולמית כהן: כל הבקשות מהרשות המקומית.

<שולמית כהן: זה שהייתה קלינאית תקשורת וזה שהיה יועץ אקוסטי או מורשה נגישות השירות והגיעו למסגרת, זה עוד לא אומר שהחומר נמצא אצל המשרד.

<רויטל לן כהן: סליחה, האחריות של המשרד זה לבדוק שהחומר הגיע אליה בזמן, לא של ההורים.

קארין אלהרר: רויטל, תודה.

<אריאלה פקלר: סליחה, אני באמת מאוד מכבדת אותך, אבל זה לא את מנהלת את העניינים, באמת עם כל הכבוד ועם כל ההבנה.

<אריאלה פקלר: סליחה, אנחנו משרד ממשלתי, יש נהלים ואנחנו עובדים לפי הנהלים.

<רויטל לן כהן: סליחה, הנהלים, אתם לא צריכים לבדוק אם קיבלתם את כל ההנגשות בזמן?

קארין אלהרר: רויטל, די, תודה.

קארין אלהרר: אריאלה, את מבינה את המצוקה ש - - -

<אריאלה פקלר: מאוד מבינה את המצוקה.

קארין אלהרר: אני יודעת שאת מבינה, יכול להיות שהנוהל הזה כמו שהוא היום, הוא לא עובד טוב.

קארין אלהרר: מה בעינייך צריך להיות כדי לשפר את המצב הזה?

קארין אלהרר: בסוף, אני מבינה, בית הספר הוא בתוך תחומי הרשות המקומית וצריך לתת מצ'ינג של הרשות המקומית, אבל למשרד החינוך גם יש אחריות כלפי התלמידים ואם אנחנו מדברים על הנגשות, שמשרד החינוך מודע להם, אתם מודעים לצורך של ההנגשה, כיתה אקוסטית, גם אם ההורים לא פנו, בטוח במהלך השנה בית הספר אמר שצריך.

קארין אלהרר: אם זה לא עובר מהרשות המקומית איך אתם יכולים לקדם את זה כדי שבאמת זה ייעשה בזמן?

<רחלי אברמזון: אני רוצה להתייחס.

קארין אלהרר: בית הספר, הצוות שלו הוא שלכם.

<רחלי אברמזון: אני רוצה להגיד משהו.

<רחלי אברמזון: במסגרת הקמת מינהל הבקרה החדש במשרד, כי אנחנו מזהים גם הרבה מאוד דברים, גם בעקבות השיח שלנו וההקשבה למה שמעלים ההורים לגבי הנושא של הרגולציה וכו', איך אנחנו יותר מהדקים את המעקב ואת האחריות.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שזה אחד הנושאים שיעלה לדיון מול מינהל הבקרה החדש שיש במשרד ואנחנו נבחן את העניין הזה, איך אנחנו יותר מדייקים, גם בעניין של השיפוצים למשל.

<רחלי אברמזון: הרי המשרד מקצה תקציבים לרשויות לשיפוץ מסגרות חינוך ויחד עם זה אנחנו עדיין רואים שישנן פניות, 'הגן הזה לא מטופל', 'ההנגשה בבית הספר לא מתקדמת'.

<רחלי אברמזון: אני חושבת שזה אחד הנושאים המרכזיים שאנחנו נקיים אל מול מינהל הבקרה החדש שקם בתוך המשרד ונראה איך אנחנו מתקדמים.

<רחלי אברמזון: גם זה אנחנו נעדכן, כמו גם הנושא של הטיפולים הפרא רפואיים.

קארין אלהרר: אוקיי, אני אבקש לקבל עדכון לגבי איך אפשר לתכלל את זה.

קארין אלהרר: אני באמת לא חושבת שיש מישהו במשרד החינוך שאומר 'אני לא אנגיש', אין בלבי את המחשבה הזו.

<רחלי אברמזון: בסדר, אנחנו נראה את זה.

קארין אלהרר: דרך אגב, זה קורה בחיבורים בין הרבה מאוד גופים.

קארין אלהרר: בסוף, כשצריך לתכלל בין שני גורמים שצריכים ביחד לשלב ידיים יש בעיות.

<רויטל לן כהן: קארין, בתיכון בקרית אונו, המנהלת לא רוצה להנגיש, הכריחו אותה.

קארין אלהרר: אני יודעת, מכירה.

קארין אלהרר: מעלית.

<רויטל לן כהן: לא בא לה.

קארין אלהרר: אין כוונות רעות, להיפך, יש כוונות טובות, אבל אני אומרת לכם שאם אין בסוף אבא ואמא אחד, אחד, זה לא קורה.

<רחלי אברמזון: אוקיי, לקחנו לתשומת לב.

<רחלי אברמזון: אריאלה, תמשיכי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם אפשר, החוק מחייב כבר היום שבכל בית ספר יהיה פיר מעלית, שירותים לנכים וכניסה - - -

קארין אלהרר: של בניינים חדשים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: איפה משרד החינוך בפיקוח על העניין הזה?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא מדברת על מבנה חדש, גם במבנים ישנים.

<אריאלה פקלר: מה שהיא העלתה, זה שייך לנגישות כללית והחל בשנת 2012 יש תקנה תקציבית ייעודית של הנגשה למוסדות חינוך קיימים, שזה באמת דרך נגישה, פיר מעלית ושירותי נכים.

<אריאלה פקלר: אנחנו מדי שנה מתקציבים רשויות מקומיות, בתי ספר, לפי מפתח תקצוב שקיבלנו ממשרד האוצר.

קארין אלהרר: כמה בתי ספר הונגשו מאז 2012?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם מבקר המדינה מ-2012, בעניין הזה ספציפית, שדיבר על עיריית בני ברק ועיריית רמלה, יש דוח מבקר מדינה בעניין.

קארין אלהרר: בסדר, אבל אולי חלו תמורות מאז הדוח האחרון.

<אריאלה פקלר: עד כה תוקצב עניין ההנגשה הכללית ב-100 מיליון ו-500,000.

<אריאלה פקלר: משנת 2012 עד עכשיו.

קארין אלהרר: תקצוב לא אומר לי כלום, אריאלה, אני רוצה לדעת כמה בתי ספר הונגשו.

<רויטל לן כהן: הם לא בודקים אם זה קורה.

<תמר שי: זה בדיוק העניין - - -

קארין אלהרר: חברות, תקשיבו, תודה.

קארין אלהרר: גם ככה אני באמצע עוד שואלת שאלות, ניתן לה להשלים, תשאלו אחר כך.

<אריאלה פקלר: כל מוסד חינוכי מקבל 110,000 שקלים להנגשה.

קארין אלהרר: פר שנה?

<אריאלה פקלר: לפיר, לשירותים ולדרך הנגישה.

קארין אלהרר: אתן יודעות מה המצ'ינג שהרשות צריכה לעשות בעניין הזה?

<קריאה: ההערכה של המשרד זה 300,000.

<קריאה: ההערכה של מבצר, החברה שבדקה את זה, זה 300,000 שקל.

<קריאה: רשויות חזקות מצליחות לעשות את זה, רשויות חלשות לא מצליחות לעשות את זה.

קארין אלהרר: לגבי הנגשות אקוסטיות?

<אריאלה פקלר: לגבי הנגשות אקוסטיות, שזה מתוקצב משנת 2007, מדי שנה זה עולה.

<אריאלה פקלר: השנה, 2016, זה עדיין לא נסתיים, אבל עד עכשיו הוצאו התחייבויות ל-1,164 כיתות אקוסטיות ונשלחו לרשויות המקומיות.

<קריאה: הכי הרבה שיצא עד כה במהלך שנה אחת.

<אריאלה פקלר: נכון, במהלך השנה הזו, שעדיין לא נסתיימה.

<קריאה: אבל בואו ננסה לפתור את תחילת השנה הזאת, את ההרשאות, לזרז את הסיפור הזה, כי בסופו של יום ילד צריך להתחיל ללמוד ב-1 בספטמבר.

<אריאלה פקלר: אין אצלי בקשה שהגיעה ולא הוצאתי לה התחייבות.

<רויטל לן כהן: אבל אתם גם צריכים לבדוק בשטח שהעיריות שלחו.

<רויטל לן כהן: הילדים לא נולדו אתמול, אתם יודעים על הילדים האלה.

<שולמית כהן: רויטל, לפני רגע רחלי אמרה שזה מה שאנחנו הולכים לעשות.

<שולמית כהן: אנחנו נשב - - -

קארין אלהרר: רגע, שולמית, כשאתן מעבירות את ההתחייבות האם יש איזה שהוא מהלך של פיקוח מה קורה שם?

קארין אלהרר: או שזה שלח לחמך?

קארין אלהרר: לא, אין.

קארין אלהרר: אוקיי.

<שולמית כהן: למינהל הפיתוח יש מעקב, הוא יודע, כיוון שברגע שהם מסיימים את התהליך אז הם שולחים את הקבלות כדי לקבל את ההחזרים.

<שולמית כהן: רק ככה המשרד יודע, אבל אין מעקב.

<שולמית כהן: אני חושבת שיש מקום, ובדיוק על זה רחלי דיברה, שאנחנו נחשוב על איזה שהוא הידוק הקשר עם הרשויות המקומיות לגבי ה - - -

קארין אלהרר: זה לא עניין של הידוק הקשר - - -

<שולמית כהן: לא הידוק הקשר, אלא המעקב.

קארין אלהרר: זה עניין של - - -

<אריאלה פקלר: של אבא ואמא, כמו שאמרת קודם.

קארין אלהרר: זה מעבר, בסוף הרשות צריכה להוציא פי שלושה מהכסף, כי מה?

קארין אלהרר: לא תמיד בא לה, לא תמיד יש לה מקורות זמינים, אז היא לא תעשה.

<רויטל לן כהן: והאנשים שלה יוצאים גם לחופש ביולי-אוגוסט ואז הם מקבלים את זה בשבוע האחרון של אוגוסט.

<רויטל לן כהן: כל פעם אותו סיפור.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע על הפרטני.

קארין אלהרר: איך קורה, תסבירו לי באמת, כי אני לא מצליחה לתפוס.

קארין אלהרר: ילדה מכיתה א' עד כיתה ד', 39 מדרגות למעלה, 39 מדרגות למטה, כל תחילת וסוף יום.

<אריאלה פקלר: אנחנו מקבלים מהרשות המקומית את המסמכים והבקשה שדרושים, וזה לפי נוהל נגישות פיזית פרטנית.

<אריאלה פקלר: זה מופיע באתר האינטרנט.

<אריאלה פקלר: ברגע שאנחנו מקבלים את זה מהרשות המקומית יש את הבדיקה הראשונית ואז זה עובר לבדיקה של מהנדס שלנו, שהוא, מהשיקולים כמובן המקצועיים שלו, מוציא חוות דעת והמלצה לתקצוב ואז יוצאת ההתחייבות לרשות המקומית.

<אריאלה פקלר: כשאנחנו לא מקבלים בקשה עם המסמכים מרשות מקומית אנחנו אפילו לא יודעים שזה קיים.

קארין אלהרר: נניח שקיבלתם בקשה ונדרשים עוד מסמכים, או דברים חסרים.

<אריאלה פקלר: כן, זה קורה הרבה.

קארין אלהרר: מה אתם עושים?

<אריאלה פקלר: טלפון מיד לרשות המקומית.

קארין אלהרר: אוקיי, וכשהם לא עונים או לא שולחים מה קורה?

קארין אלהרר: האם יש תהליך נודניק?

<אריאלה פקלר: כן, יש תהליך נודניק, יש רשויות שמיד הן פועלות, הן מוציאות מה שצריך, אם זה תכניות של בית הספר, כתב כמויות, תיעוד רפואי, ומיד מעבירים וזה לא נתקע.

<אריאלה פקלר: יש רשויות שזה לא, זה פשוט לא עובד.

<אריאלה פקלר: וגם אני וגם המהנדס שלנו - - -

קארין אלהרר: מה אתם עושים כשזה לא עובד?

<אריאלה פקלר: יש מקרים שאנחנו פונים לנציבות לשוויון לבעלי מוגבלויות, אומרים, 'אולי אתם תפעלו מול אותה רשות מקומית כי יש ילד או ילדה - - -

<רויטל לן כהן: אתם הרגולטור.

קארין אלהרר: רויטל, שנייה.

<רויטל לן כהן: פשוט התבלבלו בתפקיד.

<אריאלה פקלר: וזהו.

<אריאלה פקלר: אולי אם תבוא מהם פנייה אולי זה יזרז או יקדם את התהליך.

קארין אלהרר: אני מבקשת לדעת בכל זאת אם אפשר להעביר לוועדה את הנתונים, כמה מבנים הונגשו מאז 2012.

<אריאלה פקלר: בטח, בוודאי.

קארין אלהרר: פיר מעלית, שירותי נכים ושביל גישה.

<אריאלה פקלר: 100 מיליון לחלק ל-110.

<אריאלה פקלר: שנייה, אני לא כל כך טובה בחישובים.

קארין אלהרר: אין בעיה, בינתיים אני מבקשת לקבל עדכון לגבי הנגשות פרטניות.

קארין אלהרר: יש את השוטף ויש את עכשיו, צריך לתת מענה, מה עושים?

<שולמית כהן: הנגישות הפרטנית שאני מתייחסת אליה - - -

<רחלי אברמזון: רק שנייה, סליחה, אנחנו מתייחסים לפרטני שהציגה תמר, על בית שמש ועל המדרגות?

קארין אלהרר: לא, זה אביבית.

<שולמית כהן: גם אקוסטית וגם פיזית וגם פדגוגית זה נגישות פרטנית.

<שולמית כהן: רק סדר קל, יש נגישות כללית ויש נגישות פרטנית.

<שולמית כהן: הנגישות הכללית מדברת רק על פיר מעלית, על שירותים ועל דרך נגישה.

<שולמית כהן: אלה שלושת הדברים.

<שולמית כהן: כל היתר זה נגישות פרטנית.

<שולמית כהן: מי שאחראי ממשרד החינוך לגבי הנגישות הפרטנית הפיזית, שזה האקוסטיקה ואותן מדרגות זה מינהל הפיתוח ומי שאחראי על אמצעי העזר, על ההנגשה הפדגוגית זה האגף לחינוך מיוחד.

<שולמית כהן: זאת החלוקה וככה זה עובד.

<שולמית כהן: בשנה שעברה אנחנו קיבלנו תקציב מסוים, קיבלנו אותו ברגע האחרון ואנחנו מיד עבדנו עליו ושחררנו את זה באמצעות קול קורא.

<שולמית כהן: כמו שאת יודעת, קארין, אין לנו תקנות עדיין, אז אנחנו לא יכולים להוציא את זה בשום דרך אחרת למעט באמצעות קול קורא.

<שולמית כהן: אנחנו הוצאנו את הקול קורא, סיפרתי לך שאנחנו כל ערב עבדנו עד ארבע לפנות בוקר, אבל אנחנו הוצאנו אותו לפני ה-1 בינואר כדי שלא יעקלו לנו את התקציב.

<שולמית כהן: עכשיו אני אומרת משהו שאולי את תאהבי יותר ואולי את תאהבי את זה פחות, אבל אני יודעת שזה גם הכעיס אותך, כי את דיברת על זה, הרשות המקומית, שהיא שחקן מרכזי בסיפור הזה, היא לא נמצאת כאן.

<שולמית כהן: כי אם אני קיבלתי אתמול מרחלי איזה שהיא פנייה מאחד המחוזות שהם מבקשים הארכה נוספת לרכישת הציוד הזה, אנחנו נתנו להם כבר הארכה אחת, אנחנו מדברים על רכישות בסדר גודל של 10,000 שקל, שהן תקועות שמונה חודשים ברשות המקומית, לאיזה מחשב לילד, לאיזה טאבלט לילד, ב-2,000 שקל, איך אפשר לתת להם עוד הארכה?

<שולמית כהן: כבר שמונה חודשים זה נמצא ברשות המקומית.

<שולמית כהן: ההארכה, צריך לזכור, רצינו לצאת בקול קורא של שנת הלימודים הקרובה, אנחנו לא יכולים לצאת בקול קורא עד שאנחנו לא נסיים את הקול קורא הקודם.

<שולמית כהן: אלה ההנחיות שאנחנו מקבלים מהאוצר, ממשרד המשפטים.

<נחמה נוביק: את מדברת על הבת שלי עכשיו.

<שולמית כהן: יכול להיות שגם הבת שלך, אבל הבת שלך, לצערי, לא יחידה.

<שולמית כהן: מתוך מחוז שלם, שיש שם 30-40 רשויות בסך הכול 6 רשויות סיימו את הרכישה של הציוד.

<שולמית כהן: ושוב, אנחנו מדברים על ציוד ש - - - אני לא מדברת על העיר ירושלים, שזה 5 מיליון שקל ואם ירושלים אומרת 'אני קיבלתי בהנגשה רק פדגוגית', 5 מיליון שקל, זה לוקח לי קצת זמן לרכוש, אני לא יכולה להבין, אבל כשאנחנו מדברים על פחות מ-50,000 שקל, על רכישות של פחות מ-50,000 שקל, אין שום סיבה שבעולם שזה ייקח שנים.

<שולמית כהן: זה הרעיון.

קארין אלהרר: אבל, שולמית, מה היכולת שלכם - - -

<שולמית כהן: אנחנו כל הזמן עסוקים בללחוץ על הרשויות המקומיות לעשות את הרכישות, האנשים שלנו נתנו את כל הרשימות, אנשי מקצוע, אבל אנחנו לא יכולים לרכוש במקום הרשות, אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

<שולמית כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו, דבר שהוא נורא חשוב, בתקנות מדובר על זה שהרשות המקומית היא אחראית על העניין הזה והרשות המקומית, השלטון המקומי התעקש שזה יהיה באחריותם, למרות ההתעקשות שלו אנחנו בכל זאת, אנשי המקצוע שלנו, מאוד מאוד מעורבים.

<שולמית כהן: בדיוק כמו עניין האקוסטיקה, אז אני רוצה להגיד שלמרות הכול - - -

<רחלי אברמזון: ובנושא הזה ישנם רפרנטים במחוזות שכן עוקבים ומחזירים חזרה ומפנים אלינו ואנחנו נמצאים בשיח בעניין הזה אל מול כל רשות ורשות.

<רחלי אברמזון: ברגע שיש לנו מידע על רשויות שלא עומדות בהחלטה אנחנו פונים באופן אישי.

קארין אלהרר: אני רוצה לתת לך, נחמה, לדבר, אבל לפני כן אני מבקשת לקבל את הנתון, כי לא קיבלתי אותו, של כמה, גם לעניין הנגשות מבנים, גם לעניין מה קורה במקרה הזה בבית שמש.

קארין אלהרר: איך יכול להיות ארבע שנים?

קארין אלהרר: והדבר הגדול יותר, אני עוד לא קיבלתי נתון לגבי כמה ילדים אתם מכירים שהם בלי שיבוץ.

קארין אלהרר: בבקשה, נחמה.

<נחמה נוביק: אני אמא של בת שהיא עולה לכיתה ו'.

<נחמה נוביק: מכיתה ג' אנחנו ביקשנו ערכה לעזרה לקרוא מהלוח, משהו שכל הילדים בכיתה שלה יכולים לעשות, אבל היא לא יכולה לעשות בגלל שהיא לקוית ראייה.

<נחמה נוביק: כנראה היא קיבלה אישור ממשרד החינוך.

<שולמית כהן: היא קיבלה.

<שולמית כהן: אני יודעת, אני בדקתי את הבקשה.

<שולמית כהן: היא הופיעה ברשימה, היא מופיעה שם.

<נחמה נוביק: כן, נכון.

<נחמה נוביק: אבל היא לא קיבלה.

<נחמה נוביק: וכנראה היא מתחילה שוב פעם השנה - - -

קארין אלהרר: אבל איך יכול להיות מכיתה ג'?

קארין אלהרר: היא קיבלה או לא קיבלה?

<נחמה נוביק: לא, היא לא קיבלה.

קארין אלהרר: קיבלה זכאות ממשרד החינוך ומה הלאה?

<נחמה נוביק: הייתה בעיה עם הקול קורא, זו הייתה פשלה, הם אמרו שהייתה פשלה, הם לא רצו להעלות את זה לוועדת חריגים או משהו כזה, הם אמרו שצריכים לחכות לקול קורא השנה, שזה לא יהיה עד ספטמבר.

<נחמה נוביק: אם זה יעלה בקול קורא ואם היא תקבל אישור ואם הכול יהיה בסדר ומסודר אז אולי באמצע השנה היא תקבל.

קארין אלהרר: מה זה?

קארין אלהרר: היא כבר שנה שנייה בהפסד.

<רחלי אברמזון: אין סיבה שהיא לא תקבל אישור.

<קריאה: אין סיבה, אבל עובדה.

<נחמה נוביק: אין לה, זו המציאות.

<רויטל לן כהן: הרגולטור עובד בזמנים שמדינה עובדת, שנה, שנתיים, שלוש והילדים שלנו גדלים.

<נחמה נוביק: אני לוחמת על זה שנים ואני לא כל כך מכירה את כל התהליך הזה, ואני לוחמת והיא לא מקבלת, ואז עונים לי שיש לה אישור.

<שולמית כהן: יש לה אישור ולא קונים.

<נחמה נוביק: אם יש לה אישור אז למה אין לה?

<נחמה נוביק: למה היא תתחיל השנה, בשבוע הבא, בלי לראות את הלוח?

<קריאה: זה לא הזוי?

<קריאה: זה פשוט הזוי, מה שאני שומעת פה.

<קריאה: זה פשוט לא ייאמן.

<רויטל לן כהן: אתם הרגולטור.

<נחמה נוביק: המורות כותבות במחברת שלה.

קארין אלהרר: מאיפה אתם?

<נחמה נוביק: אנחנו גרים בחשמונאים, שזה מטה בנימין.

קארין אלהרר: שולמית, את מכירה את המקרה?

קארין אלהרר: מה אנחנו אומרים לאמא הזאת?

<שולמית כהן: אני מבטיחה היום להרים טלפון פעם נוספת לרשות המקומית ואני מאוד מקווה שהם לא ידחו את הרכישה הזאת, כי אין סיבה.

קארין אלהרר: כמה זה עולה, הדבר הזה?

<רויטל לן כהן: כל מה שצריך זה ששר החינוך יגיד למועצה אזורית מטה בנימין, 'אם אתם לא מסדרים את זה אני לא מעביר לכם יותר שקל', ואתם לא עושים את זה.

<רחלי אברמזון: תודה שאת נותנת לנו עצות.

<רויטל לן כהן: אבל זה מה שצריך רגולטור לעשות.

<רויטל לן כהן: כמה שנים היא צריכה לא לראות את הלוח בדרך שלך, חיה?

קארין אלהרר: רויטל, לא צריך לעלות לטונים כאלה.

קארין אלהרר: אני בטוחה שגם באגף הזה של השולחן יש תסכול.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את הנציבות בעניין הזה.

קארין אלהרר: חוק השוויון הוא פיקס, רק המציאות מלמדת שהוא לא מיושם.

קארין אלהרר: רגע, יש כבר נתון?

קארין אלהרר: נתון לגבי ילדים לא משובצים, אתם מכירים 20?

<רחלי אברמזון: אלה כל המקרים שהיום הביאו בפנינו, חלקם היו רשומים וחלקם לא.

<קריאה: כולל חולון, על אמא שעברה לחולון.

<רחלי אברמזון: כולל, אם השם שלה נמצא אצלנו ברשימות, אז אנחנו - - - ואם את רוצה אחר כך להגיד לנו את השם באופן פרטני אז תגידי.

<רויטל לן כהן: מכל הילדים שהעברנו זה מה שיש, 20?

<קריאה: זה מה שידוע לנו.

<רחלי אברמזון: השמות שנמצאים בידינו, שהם חסרי שיבוץ.

<רחלי אברמזון: אני לא מדברת על הדיונים שמתקיימים בין הורים לרשות מקומית לפיקוח, אם הילד ישובץ בגן הזה או יהיה משובץ בגן האחר.

<רחלי אברמזון: לילד יש לאן להגיע ב-1 בספטמבר, מבחינתי בשלב הנוכחי הוא משובץ.

<רויטל לן כהן: לא - - -

<רחלי אברמזון: אני מדברת על מקרים - - - לא, כי אני לא אנהל את הדיונים, בוודאי לא ברגע זה.

<רויטל לן כהן: אז זה לא 20.

<רחלי אברמזון: זה הכול.

קארין אלהרר: במייל מספרים שרק בנתניה יש 20 ילדים לא משובצים.

<רחלי אברמזון: הילדים האלה הם ילדים שאמורים להיכנס - - - אני רוצה לדייק ולומר, כי כשישבנו ודיברנו והפניתי, יחד עם אודי, אודי אמר לי 'רחלי, אני רק צריך תקנים', התקנים התקבלו כבר.

<רחלי אברמזון: בנתניה אנחנו מדברים על התקנים שהתקבלו בנתניה ולכן זה יבוא לידי פתרון.

קארין אלהרר: באלו"ט מדברים על כמה, 36?

<עדי עזוז: היום זה 36 ילדים, את מכירה את שחר, שתפקד כמשבץ למעשה ושיבץ את הילדים ל - - -

קארין אלהרר: כמה אתם מכירים היום?

<עדי עזוז: 12 ילדים שכרגע עדיין לא משובצים - - -

<רחלי אברמזון: שהם כולם כפילויות על כפילויות על כפילויות, רבותיי.

<עדי עזוז: אבל אני כן רוצה להגיד משהו על השיבוץ, שכאילו לא סופרים אותם, כי כן יש לי הרבה הורים כאלה.

<עדי עזוז: יש לי, למשל, אמא שהיא מאור יהודה, עברה ועדת השמה במאי, במאי שיבצו את הילד שלה בגן תקשורת בהרצליה.

<עדי עזוז: בוודאי שהיא לא מרוצה מהשיבוץ הזה.

<עדי עזוז: יש לי ילד שסיים את היסודי מסילות, הוא בבת ים, אמור לעלות לאן?

<עדי עזוז: בואו נגיד כולנו גיל, בגיל הפרוגרמה, אם אני הולכת לחומרה, זה 80, ואני הולכת לחומרה ואתן יודעות את זה, 116 ילדים יש בגיל, איך יקבלו אותו?

<עדי עזוז: לא קיבלו אותו.

<עדי עזוז: לאן שיבצו אותו?

<עדי עזוז: לנתניה.

<עדי עזוז: מבחינתי אין לו שיבוץ.

<רויטל לן כהן: כולל ילדים שההורים שלהם למשרד החינוך, אמא חד הורית ל-3 ילדים, לא ממונעת, נתנו לה שיבוץ שגם אם היא רוצה להגיע, הם אומרים לה 'תבואי, הילדה חולה', זה שלושה אוטובוסים.

<רויטל לן כהן: אי אפשר לשבץ ילד בקילומטרים לא נתפסים מהבית.

<רויטל לן כהן: אי אפשר, זה לא נקרא שיבוץ.

קארין אלהרר: מקרה, כפי שציינה עדי, הוא ילד שמוכר לכם?

<רחלי אברמזון: כן.

<קריאה: גם המקרה שרויטל מדברת עליו, הוא מוכר לנו.

<רויטל לן כהן: כן, אבל אתם לא סופרים אותו כי מבחינתכם יש שיבוץ.

<קריאה: וזה שיבוץ מאוד קרוב אחד לשני.

<רויטל לן כהן: מאוד קרוב?

<קריאה: מחולון לרמת גן.

<קריאה: זה ממש לא - - -

קארין אלהרר: אבל מחולון לנתניה זה - - -

<קריאה: לא חולון לנתניה, אני מדברת על המקרה שרויטל - - -

<רויטל לן כהן: חולון לרמת גן אולי למי שיש לו אוטו.

<רויטל לן כהן: אמא חד הורית ל-3 ילדים בלי רכב זה מאוד מאוד רחוק.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: נציבות השוויון, בבקשה.

<רחלי אברמזון: יש לילד הסעה.

<רויטל לן כהן: אבל אם האמא צריכה להגיע ליום הורים ואם היא צריכה להגיע כשילד חולה, ואם היא צריכה להגיע כי אתם עדיין מאפשרים לבתי ספר להתקשר להורים חדשות לבקרים 'הילד שלך משתולל, תבוא לקחת אותו'.

קארין אלהרר: רויטל, תודה.

קארין אלהרר: נציבות השוויון.

<אמיתי שוחט: אז ככה, אז באמת קודם כל אני אתחיל בנושא של הנגישות.

<אמיתי שוחט: הנושא של כל הנגישות הפרטנית, הבירוקרטיה והזמן שנדרש עד שמצליחים להנגיש בית ספר, אנחנו עכשיו בדיוק בדיונים על זה, לנסות לייעל את התהליך הזה, סתם לדוגמה, הורים ממלאים טפסים לעירייה, עד שזה מועבר, כמה חודשים, העירייה מעבירה למשרד החינוך, יש תקצוב חסר, יוצאים למכרז, אף אחד לא ניגש כי זה נמוך, אז מנסים להשלים את זה.

<אמיתי שוחט: זאת אומרת לוקח כמה שנים עד שבאמת מנגישים, אי אפשר להזמין מעליות מראש.

<אמיתי שוחט: זה באמת נושא כאוב שקיים.

<אמיתי שוחט: אבל מה שאני רוצה לקחת מהסיפור הזה זה את הנושא של הרגולציה כי יש ציפייה מהרגולטור שהוא יאכוף את ההנגשה ולא שהוצאנו הרשאה לעירייה וזה נעלם איפה שהוא שם, או ששומש למשהו אחר.

<אמיתי שוחט: באמת חשוב שכן תהיה את האכיפה הזאת כדי שההנגשה הזאת תקרה.

קארין אלהרר: אני מבינה שאתם עסוקים עכשיו בניסוח של התקנות.

קארין אלהרר: אתם מבינים שזו בכייה לדורות, העובדה הזו שבעצם הרשות יכולה להטיל את האשמה במשרד החינוך ומשרד החינוך יכול להגיד 'זה לא אני, זה הם', אתם מבינים שזה לא עובד?

<אמיתי שוחט: אנחנו מבינים מאוד - - -

קארין אלהרר: מה אתם עושים כדי לתקן את זה?

<אמיתי שוחט: אני לא בתחום של הנגישות, אני יכול להגיד רק מה שאני יודע, אני יודע שכן אנחנו הוצאנו צווים ויש את האמנות של ההנגשה, לקחו בתי ספר, חילקו את זה לרשויות, יש ארבע מנות, אם אני לא טועה, של הנגשה עד 2019 - - -

קארין אלהרר: אני בטוחה שראש העיר, חיל ורעדה מהאמנה.

קארין אלהרר: זה לא קורה בפועל.

<אמיתי שוחט: נכון, ואני אגיד עוד משהו, יש עכשיו בג"צ בסיפור הזה, הרשויות המקומיות פנו לבג"צ נגדנו כדי שלא נוכל לאכוף את הסיפור הזה, הם הגישו בקשה לצו ביניים, זה נדחה, אבל באמת, אפילו הסמכויות שלנו, אנחנו צריכים להילחם עליהן כדי שנוכל לעשות את ההנגשה הזאת.

<אמיתי שוחט: אני אצא מכאן עם נקודה שהנושא של הרגולציה, אני חושב שהוא לא צריך להיות רק בנושא של ההנגשה.

<אמיתי שוחט: גם בנושא של עבודה בכלל מול הרשויות המקומיות, למשל מקרה שעבדתי מול נאוה, נאוה עכשיו טיפלה במקרה שפנינו אליה, נאוה טיפלה במקרה מאוד במסירות, אבל איך שאני התרשמתי, אין כאן איזה כוח שאומר לרשות המקומית, 'עם כל הכבוד לכם, רשות מקומית, שבועיים', המקרה הגיע אלינו מן הסתם אחרי שהוא עבר כבר כמה, אצלנו שבועיים אחר כך הוא נפתר.

<אמיתי שוחט: לא יכול להיות שילדה עם בעיית שיבוץ, אתם מורחים אותה שבועיים.

<אמיתי שוחט: לכן צריך להיות כאן מכה על השולחן לרשות המקומית 'תפתרו את הבעיה הזאת'.

<אמיתי שוחט: גם הנושא שאודי דיבר עליו, על הנושא של השיבוצים והנושא של פתיחת מסגרות נוספות.

<אמיתי שוחט: צריך להגיד לרשות המקומית, 'אנחנו לא שואלים אתכם אם אתם פותחים או לא פותחים, תפתחו עוד מסגרת לחינוך מיוחד' ועכשיו האמירה שלנו בסיפור הזה, שנכון, אנחנו מבינים, יש מחסור במבנים והכול, אבל שלא לפתוח עוד מסגרות של חינוך מיוחד בשביל שתהיה עוד מסגרת של חינוך מיוחד, אלא תשקיעו כבר ותפתחו את המקומות האלה בתוך מקומות של שילוב, בתוך בתי ספר רגילים, תשקיעו בשילוב, תנו את כל המשאבים האלה, את כל הכסף שאתם חוסכים על לבנות מבנה חדש או להשמיש מבנה, תשקיעו את זה בסייעות, תשקיעו את זה בפרא רפואי, כדי שבאמת יוכלו לעשות את כל השילוב הזה כמו שצריך.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל עדכון לגבי הסייעות, רוית.

<רוית להב: אני רוית גולדנר להב, אני מדריכה ארצית, אני ממונה באגף על הנושא של התמיכות בתלמידים.

קארין אלהרר: זה שנים של ניסיון, practice makes perfects.

<רוית להב: אז אני אחראית באגף על הנושא של תמיכה בתלמידים עם לקויות מורכבות, נושא של בין היתר סייעות, טיפולים פולשניים, שירותי רופא למסגרות חינוך מיוחד.

<רוית להב: אני שמעתי את כל מה שנאמר, אני מודעת לדברים, אנחנו נתחיל מהדברים הטובים.

<רוית להב: הגידול בכמות התלמידים בשילוב, אני אדבר רק על הלקויות המורכבות, שקוראים להם תלמידים דיפרנציאליים כי התקצוב שלהם הוא דיפרנציאלי, אז אם בתשע"ה היינו עם 13,000 תלמידים אנחנו היום עומדים על 16,610 תלמידים שעברו ועדות שילוב וקיבלו זכאות לתמיכה מיוחדת.

<רוית להב: מבחינת תלמידים שזכאים לסייעת שילוב, בשנה שעברה היו לנו בערך 8,700 ילדים, השנה אנחנו עומדים בפעימה הראשונה, זאת אומרת אלה ילדים שעברו ועדות עד ה-30.6 ב-10,100 תלמידים שזכאים לתמיכה מסוג סייעת.

<רוית להב: זה גידול של 15%, זה גידול יפה ואני שמחה עליו כי זה אומר שיש לנו גידול גם בילדים של השילוב והוא גידול משמעותי.

<רוית להב: אנחנו רואים גם גידול בשעות הסיוע פר ילד.

<רוית להב: זה לא רק ששעות הסייעת גדלו בגלל שכמות הילדים גדלה, אלא גם שעות הסיוע גדלו.

קארין אלהרר: המקסימום גדול או - - -

<רוית להב: הממוצע.

<רוית להב: אם הממוצע היה לפני - - -

קארין אלהרר: זה עדיין תקרה של 30 שעות בשבוע.

<רוית להב: לא ממש.

<רוית להב: אם לפני שלוש שנים הממוצע היה 22 שעות לילד היום אנחנו עומדים כמעט על 24 שעות לילד.

<רוית להב: אנחנו מדברים על ממוצע, יש ילדים שמקבלים 8, יש ילדים שמקבלים 42.

קארין אלהרר: זה בחוזר המנכ"ל, ה-42?

<רוית להב: לא, חוזר מנכ"ל מדבר על עד 30 שעות.

<רוית להב: חוזר המנכ"ל שמדבר על השעות הוא חוזר ישן שאנחנו מעדכנים אותו עכשיו ביחד עם כל מה שקורה עם רוח ההשתלבות ודורנר.

<רוית להב: בעבר באמת ילדים למדו 30 שעות בשבוע, היום ילד בכיתה א' כבר לומד 33 שעות בשבוע ולכן אנחנו עורכים את העדכון הזה כדי שלא נדבר על מקסימום 30 שעות, ואני יכולה להגיד, הוצאתי נתונים, יש לנו עשרות ילדים שמקבלים גם 40 שעות.

<רוית להב: ואפילו יש לנו ילדה שמקבלת 46 שעות והמחשב לא מצליח להכיל את זה אז עשינו שם איזה שהיא קומבינה.

<רויטל לן כהן: למה?

<רויטל לן כהן: בשנה שעברה הצלחנו להכניס ילד של 47.

<רוית להב: כן, אני אומרת, אנחנו עושים את הקומבינות האלה כי יש מקומות שכן.

קארין אלהרר: אני רוצה לשאול.

קארין אלהרר: בסוף כדי לקבל התמיכה הזאת מסוג סייעת יש ועדת שילוב שקובעת טווח, עם הטווח הזה הולכים למתי"א והמתי"א קובעים את המספר המדויק.

<רויטל לן כהן: זה לא נכון.

<רויטל לן כהן: נותנים את המינימום בדרגת התפקוד, נקודה.

<רוית להב: אז אני רוצה להגיד את הדברים כי זה מתחבר לשאלה שלך.

קארין אלהרר: רק לחדד.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין, ב-1 בספטמבר מתחילה שנת הלימודים, הילד יודע, ההורים שלו יודעים שיש לילד סייעת.

קארין אלהרר: אל"ף, השאלה אם יוצא לו להכיר את הסייעת לפני.

<רויטל לן כהן: לא.

קארין אלהרר: רויטל, תודה.

<רוית להב: בואי לידי, אני אחזיק לך את היד, אני אעשה לך כאלה.

<רויטל לן כהן: את יודעת שאני מתה עלייך.

קארין אלהרר: האם הוא מכיר?

קארין אלהרר: דבר שני, האם יכול להיות מצב שבו הוא מגיע לתחילת שנת הלימודים עם מספר מסוים של שעות ואז אומרים לו 'נבדוק את הילד, נראה איך הוא מתפקד ובמהלך הדרך נוסיף או נגרע'.

<רוית להב: אז זו הבשורה הטובה.

<רוית להב: הבשורה הטובה שלראשונה אנחנו קיבלנו אישור תקציבי, אחרי שהייתה פה עבודה רצינית, והודענו למתי"אות כבר בסוף יוני לעדכן במערכת השילובית ילדים שצריכים לקבל מעל המינימום ברמת התפקוד, לתקן את זה במערכות.

<רוית להב: אנחנו גזרנו את הנתונים האלה ולראשונה תוקצבנו, לא על המינימום, לילדים שנמצאו זכאים.

<רוית להב: עדיין יש פערים ויש מקומות שההורה אומר 'אני חושב שהילד צריך' ומתי"א - - - אבל בגדול זאת ההנחיה.

<רוית להב: זה לוקח לדברים זמן, אבל אני חושבת שזה שינוי ענק שהצלחנו לעשות אותו.

<רוית להב: אז רוב הילדים שצריכים יודעים היום, יודעים לפני חודש שהם מקבלים יותר.

<רוית להב: אני לא יכולה להגיד לך אם דני במועצה אזורית מסוימת מכיר את הסייעת, אני יכולה להגיד שבכיתה של הבת שלי יש ילדה עם סייעת ואני יודעת מאמא שלה שהיא נפגשה כבר ברשות השבוע.

<רוית להב: ברמה העקרונית אנחנו מעבירים רוח ותפיסה ואנחנו נפגשים עם מפקחות מתאמות ומנהלות מתי"א וארגוני הורים, רחלי הוציאה מכתבים ומנהל המינהל הוציא מכתבים, זה המסר שאנחנו מעבירים למטה, שמאוד מאוד חשוב שכל הדברים האלה יהיו בזמן.

<רוית להב: ברור שיש מקרים שלא, אנחנו מטפלים, גם ברמה המחוזית וגם אני ברמה האישית בכל מקרה שמגיע וזה לא ככה.

<רוית להב: ואני חושבת שברמת התפיסה השינוי הוא שינוי גדול וגם ברמת התקצוב.

<רוית להב: באמת יש הרבה מאוד ילדים חדשים שמקבלים, או שההורים מקבלים אבחונים או שהם משתחררים מאשפוזים, או שחלילה כל תאונה שאנחנו שומעים עליה אנחנו אחר כך מקבלים, ואנחנו כבר פנינו ויצרנו איזה שהוא צפי סטטיסטי, לצערנו, של כמה אנחנו נצטרך לקבל ואנחנו ממש עומדים לקבל את זה כדי שזה יהיה עכשיו בכל מחוז, שכל מחוז יידע שיש לו את השעות.

<רוית להב: בסופו של דבר זה תלוי תקציב והם כן יצטרכו לעשות איזה שהם סדרי עדיפויות, אבל אם למשל ילד יצא עכשיו מאשפוז בבית לוינשטיין, הוא צריך לקבל סייעת ב-1 בספטמבר גם אם הוא לא עבר ועדה בזמן.

<רוית להב: המסרים האלה מאוד חזקים.

קארין אלהרר: אני רוצה לשאול, התקיימו אין ספור דיונים בוועדת החינוך בנוגע להכשרת סייעות והיותן של הסייעות מתאימות לתפקיד שהן מיועדות אליו.

קארין אלהרר: אני הבנתי במהלך הדיונים שנעשית חשיבה בעניין הזה, יש איזה שהיא תכנית?

<רוית להב: יש מתווה מאוד ברור.

<רוית להב: כרגע משרד הפנים לא מחייב את הסייעות שלנו, סייעות גני הילדים הרגילים כן מחויבות לעבור השתלמות, אנחנו עוד לא.

<רוית להב: המסר שלנו שהן גם יצטרכו להיכנס, זה נמצא בשיח איתם.

<רוית להב: למרות שזה עדיין לא אושר והן לא מחויבות אנחנו הכנו באגף מתווה להשתלמות סייעות.

<רוית להב: הכנו שני מתווים שונים שהם כמובן יעברו דיוקים בכל מחוז ובכל מתי"א, שני מתווים של השתלמויות, אחד זה לשלוש שנים עם גמול השתלמות ואחד זה מתווה שנתי.

<רוית להב: גם המדריכות הארציות וגם המדריכות במחוזות ובמתי"אות עושות את ההשתלמויות האלה ללא תוספת.

<רוית להב: זאת אומרת הרשות לא צריכה לשלם לנו על זה, גם אני הולכת ביום ראשון להעביר הרצאה, זה חלק מהעבודה שלנו, ובאמת במתווה הזה מדובר על תפקיד הסייעת, בין תלות לעצמאות, סוגי לקויות, שיתופי פעולה, קשר עם הורים, קשר עם התלמיד ועם הסייעת שלו, כישורי חיים, מיומנויות של ייצוג עצמי, התנהגויות מאוד מאתגרות.

<רוית להב: קראתי כרגע את ראשי הפרקים.

<רוית להב: בשבוע הבא יש לי פגישה עם השלטון המקומי, עם האחראית על ההדרכה שם כדי לראות איך אנחנו מכניסים את זה יותר חזק לרשויות.

<רוית להב: כרגע אני לא יכולה לחייב אותם לעשות את זה, אבל אנחנו מעבירים את ההשתלמות הזאת לכל השותפים שלנו.

קארין אלהרר: איך הצלחתן, דרך אגב, לחייב אותן בנושא של החינוך הרגיל כן לעבור?

<רוית להב: זה משרד הפנים.

קארין אלהרר: משרד הפנים נענה ברצון להשתלמויות לתלמידים הרגילים?

<רוית להב: זה חלק ממה שהם הגדירו בסדרי העדיפויות.

<רוית להב: אני לא יודעת לענות על זה, אז אני נזהרת פה.

<רוית להב: אני רוצה להגיד משהו על סייעות התגבור, גם כאן יש בשורה טובה.

<רחלי אברמזון: אבל גם לגבי תפקיד הסייעת, אני מבקשת שתסבירי.

<רוית להב: תפקיד הסייעת, כי הגיעה פנייה, את רוצה שאני אגיד את זה רגע?

<רחלי אברמזון: אני רוצה לדייק את העניין, לגבי תפקיד הסייעת.

<רוית להב: לגבי תפקיד הסייעת.

<רוית להב: אני קיבלתי את הפנייה שלך, קארין.

<רוית להב: בסופו של דבר בחוזר מנכ"ל היום, שהוא גם יעבור עדכון בהמשך בנושא של השתלבות, אנחנו עושים איזה שהוא עדכון כדי לעשות הבחנה בין הסייעת בשילוב לבין הסייעת בזה, זה משהו שגם ישבנו עם ארגוני ההורים.

<רוית להב: כרגע אנחנו מגדירים שהתפקיד של הסייעת בשילוב, אני מדברת רק על השילוב, נבנה לפי צרכיו של הילד.

<רוית להב: כל מקרה הוא לגופו, זאת אומרת יש מקרים שההורים אומרים ביחד עם הצוות 'אנחנו רוצים סייעת סמויה, שתיגש מדי פעם', כמובן שאפשר לעשות את זה.

<רוית להב: אז אם היא יושבת וגוזרת אותיות ללוח א'-ב' וזה בסדר מבחינתה וזה גם נותן מענה ותחושה שהיא סייעת של כל הכיתה, זה בסדר, אבל אם כמובן אומרים לסייעת לעשות משהו בזמן שהיא צריכה להשגיח על הילד, זה לא בסדר.

<רוית להב: הפנייה צריכה להיות קודם כל למנהל המסגרת או למחנכת, אבל אם יש בעיה עם מנהל המסגרת, אז לרשות, יש מתי"א, מקרים שצריך גם אפשר להפנות אלינו, אבל קודם כל זה צריך להיות שם כי אני לא יודעת מה דינה הסייעת צריכה לעשות.

<רוית להב: הדברים האלה ברורים.

<רוית להב: וגם בעקבות הפנייה אנחנו הוצאנו הבהרה שוב.

<רוית להב: אני אדבר על זה גם ביום מנהלות מתי"א, שבאמת התפקיד - - -

<רויטל לן כהן: זה שאסור להורים לדבר עם המשלבות?

<רוית להב: זה שאסור להורים לדבר עם המשלבות יצאה הנחיה כבר מלפני שנתיים - - -

<רויטל לן כהן: לא, זאת לא הייתה הנחיה.

<רויטל לן כהן: המכתב שכתוב בו, אנחנו ממליצים לקדם את הקשר, אז הם אומרים, 'אני שמח שאתה ממליץ ואני מחליט שלא' והם אוסרים על הורים.

<רויטל לן כהן: שלחתי לכם עכשיו, גם לך וגם לך - - -

<רחלי אברמזון: אין איסור בשום חוזר.

<רויטל לן כהן: אז הנה, אז תני לנו בבקשה כתוב.

קארין אלהרר: אפשר להפוך את זה למשהו יותר אקטיבי?

קארין אלהרר: שלא רק שאין איסור, אלא נדרש קשר בין הסייעות המשלבות לבין ההורים?

<רויטל לן כהן: אבל גם שיהיה כתוב שאין איסור כזה.

<רויטל לן כהן: שיהיה כתוב, רק תכתבו, 'אין איסור כזה'.

<רחלי אברמזון: אין איסור כזה.

<רוית להב: אני חייבת להגיד פה משהו ברמה - - -

קארין אלהרר: רגע, אני רוצה תשובה.

קארין אלהרר: שקט.

<רוית להב: ברמה העקרונית אין איסור, אבל הסייעת היא חלק מצוות, היא לא חזות הכול.

<רוית להב: אנחנו כן ממליצים שברוב המקרים מי שיתכלל את הקשר עם ההורים זה מחנכת הכיתה.

<רוית להב: ברור שיש מקרים, כאשר הגיע אלינו מקרה של ילדה שהיא לא מדברת והמורה לא רואה אותה כל יום וביקשו להיות בקשר עם הסייעת והסייעת מוכנה גם להיות בקשר אחרי הצהריים עם ההורים, כי בסופו של דבר גם לה יש משרה, כמו שנאמר פה, שהיא מוגבלת בשעות ומוגבלת בתקציב.

<רוית להב: זאת אומרת כל מקרה הוא לגופו.

<רוית להב: לחייב כל בן אדם לדבר עם כל הורה בכל שעה זה גם הולך מדי לקצה השני.

קארין אלהרר: לא אמרנו לחייב, רק שלא יהיה איסור.

<רוית להב: אין איסור.

<רויטל לן כהן: תנו את זה בכתב, בבקשה.

<רחלי אברמזון: אנחנו גם אמרנו את זה בצורה מפורשת אל מול אגפי ה - - -

<רויטל לן כהן: לא נכון.

<רחלי אברמזון: אל מול האגפים, אתם מבקשים את ההנחיה כתובה, אנחנו נעביר אותה.

<רוית להב: מבחינתנו אין איסור, בסופו של דבר המעסיק הוא הרשות המקומית, זה צריך לצאת משהו בשיתוף.

<רוית להב: לא נחזור על זה שהם לא כאן.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

<רוית להב: אני אגיד מילה על סייעות התגבור.

<רוית להב: בשורה נהדרת.

<רוית להב: סייעות התגבור זה באמת סל שהוא קצת כזה - - - ויש יתרונות וחסרונות לזה שהוא לא מאוד מוגדר.

<רוית להב: היתרונות שזה באמת סל שהמחוז יכול לשחק איתו, כי לכל סוג לקות יש תקציב של סייעת שמגיע אוטומטית, לכל גן חינוך מיוחד, לכל כיתה.

<רוית להב: יש מקרים שהם המקרים יוצאי הדופן, שמאוד קשה להכניס אותם לתוך כותרת, כי כל מקרה יוצא דופן הוא יוצא דופן טיפה אחר ולפעמים הילד הוא עם מוגבלות בדיוק כמו כל יתר הילדים, אבל הוא גם צריך סייעת מיוחדת בתוך הכיתה, למרות שהוא מאוד מאוד דומה.

<רוית להב: אנחנו ישבנו, רחלי ואני, עם כל מפקחות האגף והמפקחות של המחוזות ודיברנו על הסל הזה ומצאנו כמובן שיש פער מאוד גדול בין הצרכים.

<רוית להב: אנחנו קיבלנו תוספת, לראשונה, של 100 משרות סייעת תגבור, זה הרבה מאוד, זה 10% תוספת.

<רוית להב: אחרי שכל שנה הייתה תוספת מאוד מאוד קטנה של כאילו גידול טבעי קיבלנו ממש פול וכנראה נקבל אותו בהמשך בשנה הבאה בתקציב.

<רוית להב: העברנו לכל מחוז תוספת משמעותית של השעות האלה.

<רוית להב: כל מקרה של ילדים שההורים מבקשים סייעת קוד 3, בחלק מהמקרים באמת מגדירים אותם כתגבור.

<רוית להב: זה משהו טכני, אני לא אכנס פה לסוגיה הזאת, מבחינתי שיהיה - - -

קארין אלהרר: אני אמרתי מראש שאני לא מתנגדת להגדרה, המהות חשובה לי הרבה יותר.

<רוית להב: המהות, בדיוק.

<רוית להב: לכן כאשר יש איזה שהוא ויכוח כמו המקרה של הבן של נירית, שאני אגיד אותו כי היא פה, אז אנחנו באמת עושים את החיבור ואת הדיוק הזה מול המפקחת ומול בית הספר ועוזרים.

<רוית להב: הבשורה הטובה היא התקציב, שכל המחוזות קיבלו את מה שהם קיבלו בעבר עם תוספת ויש שם את שיקול הדעת לעשות את זה.

<קריאה: דיברו כאן על סייעת לילדים עם מוגבלות שכלית קלה, יש שינוי?

<רוית להב: יש שינוי, בהמשך הם יוגדרו, ממש עובדים על זה בימים אלה, כילדים עם אפשרות לקבל זכאות דיפרנציאלית.

<רוית להב: תודה שהזכרת את זה, זה משהו ששמחה הלוי מפקחת על התחום ואנחנו ביחד העלינו את זה שוב ושוב למודעות, שזה דווקא הילדים שרובם יכולים מאוד מאוד ליהנות בשילוב וכרגע הם כמעט לא הולכים לשילוב כי הם לא מצליחים להסתדר.

<קריאה: בסך הכול יש 25 ילדים כאלה במערכת החינוך.

<קריאה: היום, בגלל שאין סייעת.

<רוית להב: אבל זה לא מדויק, כי אנחנו מסתכלים על השילובית ואת הילדים האלה הרבה פעמים מגדירים במקומות אחרים.

<רוית להב: למשל ילד עם תסמונת דאון, שהוא נמצא בטווח של הפיגור הקל נכנס ללקות אחרת, כל מיני דברים טכניים, אבל אנחנו רוצים שמספיק האבחון - - -

<קריאה: אבל זאת המגמה, בכל אופן?

<רחלי אברמזון: המגמה היא לאפשר להם את השילוב.

<רוית להב: המגמה היא, וזה ממש נמצא ב - - -

<קריאה: החל ממתי, לדעתכם, זה ייכנס לתוקף, שהם יהיו זכאים לסייעת?

<קריאה: אתן יכולות להגיד?

<רוית להב: הכנסנו את זה בוודאות בהשתלבות, בדורנר, ואנחנו מאוד מקווים שהכנסנו את הרגל בדלת ואנחנו נקבל על זה תקציב, כי זה באמת משהו שישב ותודה שהזכרת את זה, זה מאוד מאוד חשוב לנו.

<קריאה: בשורה טובה.

<רחלי אברמזון: במסגרת עדכון המודל אנחנו לקחנו את זה גם ב - - -

<רוית להב: כן, במסגרת עדכון המודל.

<רוית להב: בהשתלבות הכנסנו את זה כבר בפנים כאילו זה ברור לנו ואנחנו מקווים שנצליח ובאמת הם יקבלו את המענה ויוכלו להשתלב עם תמיכה מרבית.

<רחלי אברמזון: נקווה שתשע"ח תהיה שנת הבשורה הנוספת.

קארין אלהרר: אמן.

קארין אלהרר: ליאורה, את רוצה לסכם לפניי?

<ליאורה שמעוני: אני חושבת שהדיון הזה היה אחד הדיונים היותר משמעותיים, מבחינת הרמה המקצועית שלו, שאני בכל אופן השתתפתי בו, בטח בתחום החינוך.

<ליאורה שמעוני: הדיון הזה נערך גם לבקשתך, יושבת הראש, כבקשה לחוות דעת, גם אם לא תצא מכאן בקשה לחוות דעת אני יכולה להגיד שאני נוכחתי לדעת, שוב, עד כמה הנושא הזה מהותי וראוי למעקב שלנו, ראוי שאנחנו גם נעסוק בכל מה שהצבענו עליו עד כה מבחינת הליקויים, אבל יש כאן, כפי שאני רואה, לפחות, יש עוד נושאים אחרים שאנחנו לא עסקנו בהם ואני חושבת שאנחנו בהחלט נכניס אותו לתוך הנושאים שאנחנו נתכוון לעסוק בהם בזמן הקרוב.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: עניין אחרון שלא עסקנו בו ובו נסיים זה נושא ההסעות.

קארין אלהרר: זה קופה בפני עצמה.

קארין אלהרר: אני שואלת, מבחינתכם, בהיכרות שלכם מול הרשויות המקומיות, שהן מתקשרות במכרז עם חברות ההסעות, אתם מכירים בעיות משמעותיות השנה, לקראת פתיחת שנת הלימודים?

קארין אלהרר: כשאני אומרת מראש שכל הבעיות יצוצו לכם ב-1 בספטמבר, אבל השאלה אם יש משהו שהוא לא פתיר עכשיו, בנקודת הזמן הזו.

<אלכס שפרלינג: שמי אלכס, אני מביקורת הסעות במשרד חינוך.

<אלכס שפרלינג: לא, לא ידועות לנו בעיות מיוחדות.

<אלכס שפרלינג: באופן כללי אנחנו השירות התומך לכל המערכות, למשל של החינוך המיוחד.

<אלכס שפרלינג: ברגע שיש איזה שהיא החלטה לשבץ ילד מבחינה מקצועית אנחנו תומכים בהחלטה הזאת ומספקים הסעה במידה שהילד זכאי להסעה.

<אלכס שפרלינג: בעיות מיוחדות מגיעות, יש פורום שנקרא 'ועדת הסעות מרכזית', שיושבים שם נציגים גם, בין היתר, כמובן של החינוך המיוחד, וכל הבעיות הלא פתירות בדרך הרגילה בעצם נדונות שם ושם מקבלות את הפתרון שלהן.

<קריאה: ועדת חריגים, התשובות מתקבלות אחרי הרבה מאוד זמן, העתירות של ועדת חריגים.

<קריאה: היא מתכנסת במועדים שהם לא ברורים, לא ברור מה הקריטריונים שעומדים בפני הוועדה הזאת.

<קריאה: ילדים בשילוב, שאם הם היו בחינוך המיוחד הם היו זכאים להסעות, הזכאות שלהם היא לא אוטומטית, כל שנה הם צריכים לעבור שוב את הוועדה ולחכות ולקצוץ ציפורניים האם הם מקבלים או לא מקבלים.

<קריאה: זאת אומרת כל הסיפור הזה של ועדות חריגים, זה לא כל כך חלק כמו שזה נשמע.

קארין אלהרר: אוקיי.

קארין אלהרר: אביבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: פה יש עניין של פיקוח מול השלטון המקומי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם יש עירייה שמסרבת להוציא זכאות להסעה אז הורים בסופו של דבר נאלצים לשלם מכספם עבור הסעה שהילדים זכאים לה כדת וכדין.

<חיה הראל: ועדת הסעות מרכזית מתכנסת כל חודש, יש לה תאריך קבוע.

<חיה הראל: אם את רוצה שאני אפתח את היומן את תראי עד סוף 2017 יש לנו כבר את התאריכים, זה קבוע, זה ידוע לכל השלטון המקומי, הם יודעים את התאריכים ואם יש צורך אנחנו מוסיפים גם ועדות ביניים שבהם פורום יותר קטן יושב ודן במקרים מאוד ספציפיים שזה מהיום למחר.

<חיה הראל: למשל ילד שקרה לו משהו, אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפרטים וההסעה שהייתה עד עכשיו לא טובה לו, צריך עכשיו בשבילו משהו אחר, למשל לפצל את ההסעה כי משהו קרה לו במצבו הפיזי.

<חיה הראל: יש גם את הפורומים האלה.

<חיה הראל: הוועדה הזאת יושבת, כמו שאמרתי, אחת לחודש, מקבלת את ההחלטות במקום, כי אנחנו דורשים את המסמכים.

<חיה הראל: תוך 48 שעות או שאנחנו מאשרים את הפרוטוקול במייל, זה עובר בינינו במייל ואנחנו מאשרים, אם אחרי 48 שעות רוב המשתתפים אישרו הפרוטוקול יוצא גם אם שניים עוד לא הגיבו.

<חיה הראל: אז אין מצב כזה.

<חיה הראל: אפשר לפנות לרויטל המזכירה ולראות את הדברים, אני רואה אותם בלוח ה - - -

קארין אלהרר: השאלה אם זה מגיע להורים.

<חיה הראל: בלוח הזמנים שלנו, 48 שעות וזה ישנו, זה קיים.

<חיה הראל: אנחנו אף פעם לא יושבים ביום חמישי, ואני התעקשתי על זה, כדי שלא יהיה מצב שביום ראשון רק יתחילו לקרוא את המיילים.

<חיה הראל: אנחנו תמיד יושבים בימי שני ובימי רביעי זה יוצא.

<חיה הראל: זה דבר אחד.

<חיה הראל: דבר שני זה התאריכים, הדבר השלישי הפניות, מתי זה יוצא להורים.

<חיה הראל: הפנייה מההורים לא מגיעה אלינו, הפנייה מההורים מגיעה לשלטון המקומי, לרשות והרשות היא זו שפונה אלינו והיא זאת שמקבלת את התשובה.

<חיה הראל: היא צריכה לתת - - - את אמרת קודם, 'אתם משרד ממשלתי, תתחייבו', גם השלטון המקומי הוא משרד ממשלתי וגם הוא מחויב.

קארין אלהרר: את צודקת לגמרי וגם הוא מחויב.

<חיה הראל: אוקיי, אז כשמדברים על רגולציה של רשויות, משרד החינוך הוא לא רגולטור של רשויות.

<חיה הראל: מישהו צריך אצלכם לקום ולהגיד 'סליחה, רשות מקומית צריכה לתת תשובה תוך זמן מסוים' ואם זה לקראת שנת לימודים, אז תיישרו קו עם משרד החינוך, 'קיבלתם תוך 48 שעות, תענו תוך 48 שעות'.

<תמר שי: המעבר הזה לא עובד טוב.

קארין אלהרר: הבנו את הבעיה.

<חיה הראל: יש לנו, כמו שאמרתי, את הפורום של השבעה אנשים, יש לנו גם פורום מצומצם, אד-הוק, כשמקרים מגיעים לנאוה או לרחלי הן מעבירות אותם אליי, לי עם שמעון, מנהל האגף, יש כל הזמן את הקשר, תמיד יש מישהו מהלשכה המשפטית, פורום של שלושה, אנחנו מקבלים החלטות.

<חיה הראל: להגיד לכם?

<חיה הראל: כן, אני נלחמת הרבה מאוד שם, אני נלחמת משום שאני לא יודעת אם אתם יודעים אבל התקציב הגדול ביותר ברשות זה הסעות.

<חיה הראל: זה פשוט תקציב שרשויות כורעות תחתיו.

<רויטל לן כהן: אז שישלבו את הילדים.

<חיה הראל: אנחנו יודעים את זה וכשילדה מכפר תבור, ההורים שלה, בגלל לקות פיזית נלחמים להגיע לכפר ורדים כי יש שם רצף כיתות מדהים, אז אני בכל כוחי נלחמת שם, והוא אומר לי 'אבל יש לי בעפולה כיתה', לא ברמה שלה, הילדה הזאת תלך לבגרויות, אתה לא תעצור אותה.

<חיה הראל: והמלחמה היא מלחמת חורמה ובסופו של דבר מתקשר אליי ראש המועצה בכפר תבור ואומר לי 'תגידי לי, את יודעת כמה עולה ההסעה הזאת?

<חיה הראל: ' אמרתי לו, 'כן, יש לי את החישוב כאן', זה 1,100 שקל ליום רכב עם מעלון עבור הילדה הזאת וקמה קול צעקה למה אנחנו מוסיפים עוד ילד בדרך, כי זה מוסיף עוד 20 דקות נסיעה.

<קריאה: לא יותר פשוט לפתוח עוד בית ספר?

<חיה הראל: לא, לא יותר פשוט.

קארין אלהרר: תודה, חיה.

קארין אלהרר: אני אומר בהערת אגב, כי זה לא הנושא הגדול של הדיון, אבל אני נוכחת לעתים גם בוועדת הפנים ואני מודעת לעובדה שאתם אמורים כבר להביא תקנות מזמן של מזמן.

קארין אלהרר: אז אני באמת מפצירה בכם - - -

<רויטל לן כהן: איך הלכנו אחורה?

קארין אלהרר: רויטל, אמרתי, זה לא נושא הדיון, אני מפצירה בכם שהתקנות שיובאו יהיו תקנות שמתאימות לצרכי הילדים.

קארין אלהרר: אני אומרת את זה בשולי הדברים.

<רויטל לן כהן: הוועדה הזאת, הוועדה שאמורה להתכנס למקרים חריגים, אל"ף, ההורים לא יודעים ממנה, ובי"ת, כשהם יודעים ממנה ופונים לרשות ואומרים 'אני מבקש שתעביר לוועדה', הם לא מעבירים, הם אומרים 'אני לא מעביר'.

קארין אלהרר: כי זה עולה כסף, למה שהם יעבירו?

<רויטל לן כהן: אבל זה מתקשר - - -

<חיה הראל: זה צריך להיות פניית ציבור, זה כבר הופך להיות מהמקום של האזרח מול הרשות לפניית הורה לאגף החינוך המיוחד ואז אנחנו נעשה.

<רויטל לן כהן: ולכן אני אומרת שוב, כשאת דיברת מקודם, בצדק, על אמא ואבא אחד, אז צריך אחד, לא שבהסעות אני אפנה לזה ובשילובית אני אפנה לזה.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם.

<אריאלה פקלר: אני רוצה בכל זאת, דווקא עם בשורה.

<אריאלה פקלר: אני שאלתי פה איזה בית ספר בבית שמש, שהיא דיברה עליו קודם, ואני שמחה לבשר, באמת, השבוע תם ונשלם והוצאנו את ההתחייבות.

<אריאלה פקלר: למה זה היה כל כך הרבה זמן ולמה עכשיו - - -

קארין אלהרר: זה רק את ההתחייבות?

<אריאלה פקלר: זה נמשך מכיוון שברשות המקומית אף פעם לא ידעו מה באמת צריך לספק והגיע איש אחר והוא זה שנתן בדיוק את מה שהיה צריך.

קארין אלהרר: אריאלה, במקום לבכות אני צוחקת עכשיו.

<אריאלה פקלר: אבל חשוב לדעת שיש גם בשורה, יש כבר התחייבות.

קארין אלהרר: אריאלה, באמת, מתוך הערכה גדולה לפועלך, אני אומרת לך שזו לא בשורה.

קארין אלהרר: אני מתנצלת, זו ממש לא בשורה, הילדה הזאת תסיים בית ספר יסודי לפני שהיא תראה שביל גישה או מעלית או משהו שיביא אותה באופן בטוח, עצמאי, מכובד ושוויוני מהמדרכה לכיתה שלה.

קארין אלהרר: העובדה שלקח ארבע שנים תמימות כדי שתצא התחייבות של משרד החינוך היא מחפירה.

קארין אלהרר: זה באמת מחפיר בעיניי.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון ולהודות קודם כל למשרד החינוך, שהגיעו ונתנו תשובות, גם תשובות שלא תמיד מצאו חן, אבל תשובה היא תשובה, ולהודות לליאורה וצוות מבקר המדינה על המחויבות שלכם לפעול בנושא הזה.

קארין אלהרר: אני אומרת את זה גם למשרד החינוך, דוחות מבקר מדינה הם לא דרך להתנגח במישהו, הם כלי ניהולי לשיפור העבודה, זו הדרך.

קארין אלהרר: ולהודות כמובן לכל ההורים ונציגי עמותות שהגיעו בעת הזאת.

קארין אלהרר: אני רוצה בראשית הדברים שלי להביע באמת, זה בעיניי מפח נפש, כי ניהלנו כאן דיון במעמד צד אחד.

קארין אלהרר: איך יכול להיות שהשלטון המקומי, שהוא שחקן מרכזי, כל הסיפור הזה הוא הרי דו ראשי, איך יכול להיות שהשלטון המקומי מעז לא להגיע ועוד אחר כך לבוא ולהגיד 'זה לא אני, זה הוא'.

קארין אלהרר: לא יתקבלו התירוצים האלה, ש'זה לא אני, זה הוא' ועוד בעזות מצח להגיש עתירה כנגד הנציבות שאמורה לעשות את העבודה שלה.

קארין אלהרר: זאת שערורייה.

קארין אלהרר: אני מתפלאת על יושב ראש השלטון המקומי, אם הוא ידע על המועד של הדיון הזה ולא שלח מישהו.

קארין אלהרר: זה לא מתאים לו.

<קריאה: הם בחופש.

קארין אלהרר: כולם בחופש.

קארין אלהרר: הדיון שהתקיים כאן היום, אני באמת שמחה ומברכת על הבשורות שכן התבשרנו, אבל אתם יודעים מה משאלת הלב הגדולה שלי, ואני בטוחה שגם שלכם, שבשנה הבאה לא יהיה צורך, לא בדיון כזה ולא בצורה אחרת.

<רויטל לן כהן: גם תוכלו להיפטר ממני לכל החיים.

קארין אלהרר: זה הבונוס.

<רויטל לן כהן: אני מודה לאנשים שיושבים פה, כי עד שהם הגיעו לא היה לנו גם עם מי לדבר, ואני יודעת.

<רויטל לן כהן: רחלי מדברת איתי ב-12 בלילה לפעמים וגם רוית ואני יודעת, אני יודעת שהם עושים וזה לא כלפיהם, ועדיין, הילדים שלנו - - -

<קריאה: את יודעת, אשתי אומרת לי תמיד, 'זה לא מה עשית, זה מה לא עשית'.

קארין אלהרר: רויטל, אני שמחה שגם את, שיודעת להיות מיליטנטית, מוקירה ומכירה בעבודה של משרד החינוך.

קארין אלהרר: זה כאילו כל שנה, זה ריטואל.

קארין אלהרר: יכול להיות שירדנו בשניים-שלושה מקרים משנה שעברה, אבל הריטואל הזה, אני בטוחה שבעבודת מטה, של תכניות מגירה וגם לא איזה תקציבי ענק מטורפים, אפשר לדעת מראש מי ומתי, אפשר יהיה לפתור את זה.

<קריאה: אני מוכרחה להגיד פה משהו.

<קריאה: אני לא שייכת לכל הפורום הזה, אבל הייתי בחינוך 40 שנה, אני פנסיונרית כבר הרבה שנים, עבדתי בעיריית חולון 40 שנה במחלקת החינוך והייתי מזועזעת לשמוע מה שסיפרה פה מעיריית חולון שבעיריית חולון יש כל כך הרבה בעיות בחינוך.

<קריאה: עבדתי בעירייה ולא ידעתי שזה קיים.

קארין אלהרר: אני מודה ומתוודה, גדלתי בחולון, אני תוצרת של מערכת החינוך בחולון.

<קריאה: לא ידעתי, ועבדתי בתוך ועדות השמה וישבתי והיו לנו בתי ספר לחינוך מיוחד וכל העניין הזה.

<קריאה: לא הייתי מודעת לכל הדברים האלה.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: לא יוצאים מהוועדה הזו בלי שיעורי בית, אפרופו, שיעורי בית בחופש, אצלי קשוח.

קארין אלהרר: חוברות.

קארין אלהרר: קודם כל אני שמחה על החמ"ל שככה הקמנו פה אד הוק וההתחייבות תוך יומיים למענה היא מבורכת, שמישהו חוזר, אבל שמישהו חוזר מתוך הבנה שהוא צריך גם לסייע.

קארין אלהרר: אני מבקשת לדעת, ותעבירו את התשובות לוועדה בתוך שבועיים, לגבי הפורטל שדיברת עליו, רחלי, מה לוחות הזמנים לפתיחת הפורטל, מה יהיה בו.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל, אם אפשר, עד סוף היום רשימה מדויקת של כמה ילדים טרם קיבלו שיבוץ.

קארין אלהרר: כשאני אומרת טרם, אני מבקשת לדעת גם לגבי אלה שההורים שלהם אומרים שהשיבוץ לא מתאים, רשימה אחודה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לדעת כמה מבנים הונגשו, לא כמה מבנים קיבלו התחייבות לתקציב.

קארין אלהרר: כמה מבנים הונגשו, דהיינו פיר מעלית, שירותי נכים ודרך נגישה, משנת 2012.

קארין אלהרר: לגבי הארכת שנת הלימודים לתלמידים עם הלקויות היותר קלות, קוראים לזה, למרות שאני לא יודעת מה זה קל ומה זה קשה, אני מבקשת לדעת בתוך שבועיים מה אתם מתכוונים לעשות לגבי השנה הגמישה, גם של המטפלים הפרא רפואיים וגם של המורים.

קארין אלהרר: ורוית, הנחיה ברורה לגבי הסייעות, שאין איסור לקשר ישיר בין הורים לבין הסייעות, וגם אני מבקשת לדעת מה התכנית להכשרת סייעות, איפה הדברים עומדים מול השלטון המקומי.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם את זה הכי פשוט, אמרתי את זה כל הזמן ואני אומרת את זה עכשיו בפורום של ועדה, אם אתם תדעו לבוא ולומר לי איפה הקשיים שלכם אני אלחם בכל ועדה, מול כל שר, כדי שאתם תקבלו את מה שצריך כדי לתת את השירות.

קארין אלהרר: לא תשתפו פעולה, תמיד יאשימו אתכם וחבל.

קארין אלהרר: אני רוצה באמת להודות לכם על העבודה ולייחל שניפגש בנסיבות משמחות יותר.

קארין אלהרר: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.