ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 223, 2016-06-29 09:08

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-29 ביוני 2016, כ"ג בסיון התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום במסגרת הצעות לסדר של חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, דב חנין ואכרם חסון הוא היעדר טיפול במקרי מוות במערכת החינוך הכללי והמקרה הפרטני של א.א.

יעקב מרגי: ז"ל.

יעקב מרגי: סליחה שאני אומר א.א., אבל זה נאמר בכוונה כדי שלא נחשוף פרטים.

יעקב מרגי: לאחר מכן נדבר על זה גם מבחינה חוקית.

יעקב מרגי: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים, אני קובע לפי סעיף 120 לתקנון הכנסת כי יימחקו מהפרוטוקול המפורסם של הדיון הזה לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים וכן חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה כדי להגן על ענייניהם של קטינים או דברים שהם מכוח החוק או חקירות או כל מה שיכול להיות.

יעקב מרגי: קבעתי זאת ואני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת המציעים לפי הסדר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך אדוני היושב ראש, תודה על כינוס הדיון הזה, וברוכים הבאים לבני משפחתו של א.א.

דב חנין: זכרונו לברכה, ההורים, אחיו וגם מי שמלווה את המשפחה.

דב חנין: אני רוצה לפתוח את הדברים שלי בהשתתפות בכאב שלכם ובצער הנורא שלכם ולאחל לכם שלא תדעו עוד צער בהמשך.

דב חנין: המקרה הזה הוא מקרה מאוד מאוד כואב וקשה.

דב חנין: אנחנו העלינו את זה במליאת הכנסת ואני חייב לומר שכאשר קראתי את פרטי המקרה, אני מאוד מאוד הזדעזעתי.

דב חנין: לא האמנתי שדברים כאלה והתנהלות כזאת יכולה להיות אצלנו.

דב חנין: אתה אדוני היושב ראש נוהג נכון כשאתה – גם בכותרת של הדיון – ביקשת להיזהר בפרטים שהם פרטים אישיים של א.א.

דב חנין: זכרונו לברכה.

דב חנין: כיוון שנמצאים כאן אתנו בדיון אנשים שמכירים את המקרה הזה באופן הרבה יותר ישיר, אני מציע שבמהלך הדברים אתה תאפשר להם לדבר.

דב חנין: אני לא מתכוון לדבר כרגע על המקרה הפרטני כי יש כאן אנשים שיודעים לדבר על זה טוב ממני.

דב חנין: אני רוצה לומר מה אותי מטריד ברמה העקרונית והכללית.

דב חנין: מטרידה אותי ההתייחסות של שתי מערכות ציבוריות אצלנו.

דב חנין: מערכת אחת היא מערכת החינוך.

דב חנין: מערכת החינוך, בית הספר ומה שנמצא מעליו.

דב חנין: נער צעיר נהרג וכל כך הרבה שאלות מתעוררות.

דב חנין: איך הדבר הזה קרה?

דב חנין: למה הוא קרה?

דב חנין: מה היה הרקע?

דב חנין: מתעוררות גם הרבה שאלות להתייחסות של המערכת לאחר מכן.

דב חנין: האם מקרה כזה גורם לצלצול בכל הפעמונים במערכת מרמת בית הספר ועד רמת שר החינוך?

דב חנין: האם מישהו מזדעק ואומר שאנחנו חייבים כאן לבדוק את הדברים וקודם כל אנחנו חייבים לתת למשפחה תשובות רציניות, מקיפות ומעמיקות?

דב חנין: התחושה שלי היא שגם לפני מותו של א.א.

דב חנין: וגם לאחר מותו, המערכת מתנהלת בצורה לחלוטין בלתי מובנת.

דב חנין: בלתי מובנת.

דב חנין: אני אומר את הדברים בצורה הכי מרוסנת שאני יכול.

דב חנין: זה מישור אחד.

דב חנין: המישור השני הוא התנהלות המערכות החוקרות למיניהן.

דב חנין: יש לנו כאן מקרה מוות של נער, יש בוודאי חקירה, מה נעשה בחקירה הזאת?

דב חנין: איך נעשים הדברים?

דב חנין: איזו אינפורמציה מועברת למשפחה?

דב חנין: איזו רמה של טיפול?

דב חנין: איזו רמה של התייחסות?

דב חנין: איזו רמה של תשובות?

דב חנין: גם כאן השאלות שלי הן רבות מאוד.

דב חנין: נמצאים אתנו נציגים מהמשרד לביטחון פנים והמשטרה ואני מקווה שאנחנו נקבל כאן תשובות טובות.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב ראש, בכל זאת לומר משהו נוסף שהוא מאוד מאוד קשה ואני אומר אותו גם אחרי הרבה התלבטות עם עצמי, אבל אני חושב שאני חייב לומר אותו.

דב חנין: אנחנו אמרנו את זה גם במליאת הכנסת.

דב חנין: אני נמצא בתחושה מאוד מאוד קשה שאם א.א.

דב חנין: לא היה שייך למשפחה של יוצאי אתיופיה, המערכת הייתה מתייחסת אחרת.

דב חנין: אני יודע שאני אומר דברים מאוד מאוד קשים, גם קשים לשמיעה, וקשה לי אפילו להגיד את זה, אבל אני אומר את זה.

יעקב מרגי: כולנו מקווים שזה לא נכון.

דב חנין: ואני מקווה שזה לא נכון אבל אני לא יכול להשתחרר מהתחושה הזאת כי אני כן מכיר טיפול של מערכות, כולל מערכת החינוך, במקרים הרבה יותר קלים שלא הסתיימו במוות.

דב חנין: יש מקרים קשים במערכת החינוך ואני מדבר גם על ההתייחסות של המערכת עצמה מרמת בית הספר עד רמת שר החינוך וגם בהתייחסות של חקירה.

דב חנין: אם יש כל מיני דברים רעים שקורים בתוך המערכת לנערים ולנערות, אני פשוט מכיר ויודע שההתייחסויות היו אחרות לגמרי.

דב חנין: אני מנסה להבין מה השוני, למה א.א. "זוכה" להתייחסות כזו לא ראויה ולא נכונה ואני מנסה לחפש ולענות לעצמי ואני חושב שלפני שאנחנו נהיה מנומסים ונחמדים אחד עם השני, אנחנו צריכים לנסות להיות קודם כל לפחות אמיתיים ולהבין מה קרה כאן, איך קרה דבר כזה, איך קרה דבר כזה שהמשפחה – יש מישהו מאוד מסור שמלווה אותה ואדוני, זו ההזדמנות באמת בשם הציבור ובשם הכנסת להביע לך תודה על כך שאתה התגייסת לדבר הזה אבל זה לא היה צריך באמת להיות התפקיד שלך אלא המערכת הייתה צריכה להיות בנויה באופן כזה שכאשר קורה דבר כזה, היא מתגייסת, היא נותנת תשובות, מבצעת חקירות.

דב חנין: כבר קרתה טרגדיה איומה, לפחות שההורים והמשפחה ירגישו שיש להם עם מי לדבר, שיש מי שמקשיב, שיש מי שאכפת לו, שיש מי שבודק, שיש מי שחוקר.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: בוקר טוב.

אכרם חסון: תודה רבה אדוני על קיום הדיון החשוב הזה.

אכרם חסון: גם אני מזדהה עם המשפחה ומשתתף בצערה.

אכרם חסון: ללא כל ספק, אני מזדהה עם תחושתו של חבר הכנסת דב חנין שאם היה מדובר בתלמיד מבית ספר עירוני ה' בתל אביב או בליך בפתח תקווה, תלמיד מצפון תל אביב או ממקום אחר מסודר, הדברים היו נראים אחרת.

אכרם חסון: למה אני אומר את זה?

אכרם חסון: כי לא רק המשטרה סגרה את התיק ולא שאלה בהתחלה על המשפחה אלא גם משרד החינוך שהיה מחויב על פי החוק להקים ועדת חקירה תוך שלושים ימים, לא עשה זאת עד שהמשפחה פנתה לעורכי דין מתנדבים שפנו למשטרה ואז המשטרה פתחה את התיק מחדש.

אכרם חסון: אנחנו למדנו על המקרה מאחר ויש שם מצלמות אבל בהתחלה אף אחד לא בדק אותן ולא שאל מה קרה.

אכרם חסון: אני שמעתי את נציג המשפחה הבוקר שדיבר לפני כמה דקות ברשת ב' ואמר שעד עצם היום הזה, עד עכשיו, מטרטרים אותם ואומרים להם כל מיני דברים אבל הם לא מקבלים שום נתון אמיתי לגבי מה שקרה שם, לא מספרים להם אם ל-א.א.

אכרם חסון: היו בעיות לפני המקרה, אם היו דוחות שנכתבו עליו והאנשים חיים בעלמא.

אכרם חסון: למה אני מזדהה אתם?

אכרם חסון: כי אני דרוזי, אני בן מיעוט, ואני יודע שכאשר הדברים קורים עם בני המיעוטים, תמיד יש פשלות, תמיד הטיפול הוא לא טיפול והיחס הוא לא יחס.

אכרם חסון: רציתי לשאול את נציגי המשטרה, וחבל שלא בא נציג החוקרים בעצמו לכאן כדי שאוכל לשאול אותו, איך החליטו לסגור את התיק בלי לתת דין וחשבון, בלי לעדכן את המשפחה, בלי להביא את נציגי המשפחה ולומר להם את האמת?

אכרם חסון: צריך לשתף את המשפחה.

אכרם חסון: זה לא תיק של פציעה קלה או של מכה יבשה קטנה או משהו קטן שקרה בבית הספר.

אכרם חסון: כאן איבדו צעיר ותארו לעצמכם איזו תחושה יש להורים האלה שמאבדים בן שהוא בן 18.

אכרם חסון: לכן גם במליאה ביקשנו הבהרות ממשרד החינוך וביקשנו הבהרות מהמשטרה.

אכרם חסון: אני חושב שהזלזול בחיי אדם הפך להיות בארץ דבר שבשגרה.

אכרם חסון: אני מצטער שהתחושות שלנו קשות מאוד כי אנחנו ראינו מה עבר העם האתיופי כאשר הפגין בתל אביב ואני אמרתי שלא לשם כך הבאנו אותם לכאן.

אכרם חסון: לא הבאנו אותם כדי להשפיל אותם ולא כדי לטפל בהם בצורה לא נכונה.

אכרם חסון: אלה יהודים טובים שבאו למדינת היהודים כי הם מזדהים עם המדינה והם צריכים להיות אזרחים שווים.

אכרם חסון: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מצטרף לדברים של חברי הכנסת אבל הכול בהסתייגות עד שאשמע את כל הצדדים.

יעקב מרגי: המשפחה, יש לכם יכולת לדבר ולומר מה שאתם רוצים?

<סמי אבאווא: כן.

דב חנין: אולי לפני המשפחה, ברשותך, יש כמה שאלות כלליות שאני רוצה לשים אותן על השולחן.

יעקב מרגי: אני רוצה שכולנו ניכנס לרקע ולאחר מכן נשאל את השאלות.

יעקב מרגי: אני חייב להבהיר שהדיון כאן הוא לא בית משפט וזאת לא חקירה.

יעקב מרגי: תפקידה של ועדת כנסת היא לבקר את עבודת משרדי הממשלה ולראות שאכן המערכות עובדות באופן תקין ועובדות לפי המצופה מהן.

יעקב מרגי: אם אפשר, תן לי גם רקע למקרה וגם בהקשר לעבודת המערכות.

<סמי אבאווא: אני אח של א.א.

<סמי אבאווא: זכרונו לברכה.

<סמי אבאווא: אני רוצה לומר שהמשפחה כבר חמישה חודשים מחכה לקבל איזושהי תמיכה ותשובה גם ממשרד החינוך וגם ממשטרת ישראל אבל אין גוף שפונה אלינו.

<סמי אבאווא: לא מסבירים לנו ולא מספרים לנו מה קרה.

<סמי אבאווא: שאלנו מה היה ל-א.א.

<סמי אבאווא: לפני מותו ואף אחד לא נותן לנו תשובה והסבר.

<סמי אבאווא: כמו שנאמר כאן, התיק נסגר אחרי שלושה ימים.

<סמי אבאווא: זה כאב גדול מאוד וזה מאכזב.

<סמי אבאווא: לא התייחסו לגופה כאל בן אדם.

<סמי אבאווא: החוקר שהיה בזמנו התייחס אל הגופה לא כאל גופת בן אדם אלא כאן גופת חיה.

<סמי אבאווא: כך אני הרגשתי.

<סמי אבאווא: אחרי כן ניסיתי לקבל עדכונים מה היה לו, מה קרה, מה בדקתם אבל החוקר החליט על דעת עצמו והתיק נסגר.

<סמי אבאווא: תשובה כזאת קיבלתי אחרי שלושה ימים.

<סמי אבאווא: אחרי כן פניתי למשרד החינוך, לפנימייה עצמה, כדי שהמנהל יבוא ויסביר לי ולמשפחה שאולי הילד הזה היה במצוקה, אולי היה לו קשה, אם הוא היה בריב עם החברים שלו.

<סמי אבאווא: אחרי כמה בקשות של המשפחה הוא בא לשבעה.

<סמי אבאווא: שאלנו מה היה לפני המקרה.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה ואעזור לך.

יעקב מרגי: המוסד החינוכי בו הוא למד, אני מבין שהוא למד ארבע שנים שם.

<סמי אבאווא: כן.

<סמי אבאווא: ארבע שנים.

יעקב מרגי: זה קרה בשנה הרביעית.

יעקב מרגי: הם היו בהלוויה?

<סמי אבאווא: אומרים שהיו אבל היו הרבה אנשים והרבה משפחות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אומרים שהיו.

יעקב מרגי: במהלך השבעה לא באו ולא ניחמו?

<סמי אבאווא: ההלוויה הייתה ביום חמישי, במוצאי שבת אחד מההנהלה, אחד מהצוות החינוכי, הגיע.

<סמי אבאווא: הוא הסביר שהוא הגיע במיוחד כי הוא מחובר לעדה ולא בגלל הילד שלמד במקום ארבע שנים.

יעקב מרגי: זה שהגיע הכיר את אחיך?

<סמי אבאווא: כן.

<סמי אבאווא: הכיר את אחי.

<סמי אבאווא: שאלנו שאלות.

<סמי אבאווא: שאלנו מה היה לו אבל הוא לא ידע.

<סמי אבאווא: הוא לא נתן שום מידע.

יעקב מרגי: כל כמה זמן הוא היה מגיע הביתה מהמוסד?

יעקב מרגי: אלה תנאי פנימיה?

<סמי אבאווא: כן.

יעקב מרגי: כל כמה זמן הוא היה מגיע הביתה?

<סמי אבאווא: כל שבועיים.

יעקב מרגי: אני מבין שהמוסד החינוכי הוא ב - - - ואתם איפה גרים?

<סמי אבאווא: - - -

יעקב מרגי: כל שבועיים הוא היה מגיע הביתה.

<סמי אבאווא: נכון.

יעקב מרגי: אתם לא ראיתם סימני מצוקה כזו או אחרת.

<סמי אבאווא: היה שישי-שבת בבית ולא היה שום דבר.

יעקב מרגי: מתי קרה האירוע?

<סמי אבאווא: ביום רביעי.

<סמי אבאווא: שישי-שבת היה אצלנו וביום ראשון אימא ליוותה אותו לתחנת האוטובוסים לכיוון אשקלון לצו גיוס.

<סמי אבאווא: מצו גיוס הוא הלך ישר לפנימייה.

<סמי אבאווא: אז הוא התקשר לאימא ואמר שהוא הגיע בשלום ומאז אף אחד לא שמע אבל זה רגיל.

<סמי אבאווא: הוא לא התקשר ולא הייתה שיחה.

יעקב מרגי: הוא לא דיבר מה היה בלשכת הגיוס.

יעקב מרגי: לא כלום.

<סמי אבאווא: היה רגיל.

<סמי אבאווא: זאת לא פעם ראשונה.

<סמי אבאווא: פעם שלישית שהיה שם.

יעקב מרגי: מישהו מהמשפחה רוצה להוסיף משהו?

<סמי אבאווא: הילד למד ארבע שנים במוסד ולמה אחרי השבעה לא באים להסביר לנו למי לפנות?

יעקב מרגי: אנחנו נבדוק את זה.

יעקב מרגי: לגבי סוגיית הקשר, אנחנו נבדוק.

<סמי אבאווא: אף גורם לא פנה אלינו עד שאני פניתי לכמה גורמים.

<סמי אבאווא: לאחר מכן יהודה בא לעזור לנו ולאחר מכן הגיעו שני חברים שלו, עורכי דין מתנדבים, הגישו בקשה שהחקירה תיפתח מחדש.

<סמי אבאווא: כרגע, הנה, אנחנו ממתינים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אם תרצו בהמשך להתייחס, אני אתן לכם.

יעקב מרגי: יהודה יערי, ספר לנו.

<יהודה יערי: אני התגלגלתי לסיפור במקרה כמו שקורה בארץ.

<יהודה יערי: הבן שלי שירת בצבא עם בן דוד של א.א.

<יהודה יערי: ושמע את הסיפור הזה.

<יהודה יערי: כך הגעתי אליהם.

<יהודה יערי: אני מודה שאני נדהמתי מהשנייה הראשונה.

<יהודה יערי: זה היה בערך חודש וחצי אחרי האירוע.

<יהודה יערי: עד סוף השבעה – הכול אני יודע משיחות עם המשפחה – היה קשר עם הפנימייה, באו לשבעה כמה אנשים, ומאותו רגע אף בן אדם לא דיבר עם המשפחה.

<יהודה יערי: אף נציג מהמשטרה לא דיבר עם המשפחה.

<יהודה יערי: חקירה, לא חקירה, מה היה בחקירה – שום דבר.

<יהודה יערי: אף שוטר לא דיבר עם ההורים השכולים שבנם נמצא מת בפנימייה.

יעקב מרגי: והם באי ודאות עד לרגע זה.

<יהודה יערי: עד לרגע זה.

יעקב מרגי: אתה ניסית?

<יהודה יערי: אני פניתי בעזרת עורכי דין שגייסתי לעניין.

<יהודה יערי: פנינו למשטרה.

<יהודה יערי: אחרי איזשהו זמן אמרו שאכן, החקירה תיפתח מחדש.

<יהודה יערי: במלים אחרות, החקירה התנהלה לא כראוי, תיפתח מחדש.

יעקב מרגי: זה מתועד בכתובים?

<יהודה יערי: כן.

יעקב מרגי: בכתובים.

<יהודה יערי: כן.

<יהודה יערי: כמובן.

<יהודה יערי: זה הגיע מהמחוז.

<יהודה יערי: עד היום המשפחה לא שמעה שום דבר על החקירה ועדיין אף איש משטרה לא דיבר אתה.

<יהודה יערי: העבירו את הטלפון של א.

<יהודה יערי: זכרונו לברכה שלפי מצלמות האבטחה הוא דיבר ממש לפני המוות שלו בטלפון, לא פתחו את הטלפון.

<יהודה יערי: זה סיפור מסובך לפתוח טלפון?

<יהודה יערי: לא הצליחו לפתוח את הטלפון ולא יודעים עם מי הוא דיבר, אם קרה משהו, אולי איימו עליו, אני לא יודע בדיוק מה.

יעקב מרגי: הטלפון אצל מי?

<יהודה יערי: אצל המשטרה.

<יהודה יערי: הוא לא נפתח, לא הוחזר ולא כלום.

<סמי אבאווא: העברתי את זה למשטרה כדי שיבדקו.

<סמי אבאווא: אני יכול להוסיף משהו?

יעקב מרגי: בבקשה.

<סמי אבאווא: אני רוצה להתייחס לדברי שר החינוך שהגיב.

<סמי אבאווא: הוא אמר שמשרד החינוך עשה למען המשפחה.

<סמי אבאווא: אני לא ראיתי שום דבר.

<סמי אבאווא: הוא אמר הרבה פעמים שהבן התאבד.

<סמי אבאווא: מי קבע שהוא התאבד?

<סמי אבאווא: מי קבע?

<סמי אבאווא: זה מה שאנחנו רוצים לדעת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בשלב הזה, תודה.

<יהודה יערי: אם אני יכול, עוד מילה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יהודה יערי: החלק המאוד חשוב הוא אותו דבר משרד החינוך.

<יהודה יערי: מסוף השבעה אף איש - - -

יעקב מרגי: אמרת את זה.

<יהודה יערי: אמרתי על המשטרה.

יעקב מרגי: התחלת עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: בסדר.

<יהודה יערי: הוועדה שצריכה להיות מוקמת תוך שלושים ימים לא הוקמה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעבור לשלב הזה.

יעקב מרגי: נתחיל עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם שעל פניו הדברים קשים.

יעקב מרגי: הדברים קשים.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: יסלחו לי חבריי חברי הכנסת, לגבי התחושה שכאילו מדובר בגלל שהוא בן העדה האתיופית.

יעקב מרגי: התחושה היא שנעשה כאן מעשה שהוא עצמו, אם זה נכון – ויודעים אנשי משרד החינוך ומשרדי הממשלה שבסיכומים אני מאוד נחרץ אבל עד לבירור העניין אני נותן את הקרדיט ואני אומר את הדברים בהסתייגות עד שאני שומע את הדברים – על פניו איך שהדברים נשמעים, זאת אטימות.

יעקב מרגי: אטימות, חוסר רגישות, לא רוצה להוסיף עוד כל מיני ביטויים.

יעקב מרגי: לא יתכן דבר כזה.

יעקב מרגי: לא יתכן שתלמיד – זה לא איזה תלמיד חדש שנמצא חודש ויש לו קשיי קליטה ונעלם אחרי חודש וקרה מה שקרה – שארבע שנים, שנה רביעית במוסד, זה הבית הראשון שלו, תנאי פנימייה, ארבע שנים, להוציא את המשפחה בתחושה כזאת?

יעקב מרגי: מה, אנחנו לא יודעים לחבק?

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לחבק רק כשיש מצלמות טלוויזיה ועיתונות?

יעקב מרגי: אני אומר הכול בהסתייגות.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לחבק רק כשזה נראה טוב?

<סמי אבאווא: אם היה תלמיד - - -

יעקב מרגי: תן לי.

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: תשתה.

יעקב מרגי: יש לידך מים.

יעקב מרגי: תתאפק.

יעקב מרגי: תן לי לעשות לך את העבודה.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: אני עוזר לך.

יעקב מרגי: זה נשמע קשה מאוד.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאני מנסה להתנתק מדיון שהיה אצלי בינואר 2016 על התלמידה מכפר סבא.

יעקב מרגי: ועדת בדיקה.

יעקב מרגי: שני דיונים היו אצלנו בוועדה והתחייבו לתוצאות ועדת בדיקה.

יעקב מרגי: אני בינואר הוצאתי סיכום שהוועדה מבקשת מהמשרדים הנוגעים בדבר לדווח לה על ביצוע מסקנות תוך שלושה חודשים.

יעקב מרגי: אנחנו בסוף יוני.

יעקב מרגי: יש כאן בעיה בתהליך, כבר בדיון הקודם, וזיהינו שהמערכות לא יודעות לתפקד במצבים כאלה.

יעקב מרגי: כשאני מדבר על מערכות, כרגע מבחינתי זאת מערכת החינוך וכל המערכת התומכת מסביב.

יעקב מרגי: לא יודעת ולא ערוכה לטפל במקרים כאלה.

יעקב מרגי: מקרה אחד הוא מקרה יותר מדי.

יעקב מרגי: היה לנו ממי ללמוד ואני לא לוקח את ההיסטוריה לפני המקרה של התלמידה מכפר סבא.

יעקב מרגי: אל תשאלו אותי מאיזו עדה היא הייתה.

יעקב מרגי: לא יתכן שעד היום לא קיבלנו תוצאות ומסקנות של הבדיקה.

יעקב מרגי: אני מבין, זה משרד גדול, יש אילוצים, יש סדר יום, יש סדרי עדיפויות, אבל כל יחידה יודעת לעבוד במקביל לשנייה.

יעקב מרגי: כך ארגון תקין עובד.

יעקב מרגי: לא יתכן דבר כזה.

יעקב מרגי: אם אני לוקח את המטען שיש לי מהדיון שקיימנו כאן, מהדיונים שקיימנו על הילדה מכפר סבא, ואני שומע את הדברים האלה כאן, תסלחו לי, לכו הביתה ותקימו יחידה שמטפלת.

יעקב מרגי: כן, מה לעשות, יחידה שתטפל בהתאבדויות לכאורה.

יעקב מרגי: יחידה שתיתן סעד ותמיכה למקרים כאלה.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, או שאתם לא יודעים להטמיע את זה בקרב העובדים שלכם בקצה.

יעקב מרגי: אנשי חינוך, אנחנו מדברים על אנשי חינוך.

יעקב מרגי: אנחנו באים בטענות על מקומות עבודה שהשיקול שם הוא כולו כלכלי, שאין טיפול המשך ויחס לעובדים שלהם אחרי פרישה או אחרי מקרים כאלה.

יעקב מרגי: אנשי חינוך.

יעקב מרגי: אני אומר הכול בהסתייגות למרות הכאב שאני מדבר בו, עד שנשמע את הדברים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות אנשי משרד החינוך, אני הפעם לא אשמע דברים כלליים כמו בדיונים הקודמים.

יעקב מרגי: אני ארצה לשמוע תשובות חד משמעיות.

יעקב מרגי: תאמרו לי מה קרה, איך יכול להיות שהטיפול אחרי זה הוא כפי שהוא, ומה הולך להיות מהיום.

יעקב מרגי: לאחר מכן נעבור למשרד לביטחון פנים ולמשטרה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<יוכי סימן טוב: אנחנו נתחלק.

<יוכי סימן טוב: אני מנהלת היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ וחירום.

<יוכי סימן טוב: המפגש עם השכול הוא תמיד מאוד מאוד קשה.

<יוכי סימן טוב: אני אומר עכשיו משהו אישי.

<יוכי סימן טוב: כדי לא לעשות את אנשי משרד החינוך כאילו הם אנשים חסרי רגשות, אני בחרתי לעסוק בנושא מאוד מאוד קשה בגלל רקע של שכול.

<יוכי סימן טוב: אני מאוד רגישה לשכול.

<יוכי סימן טוב: אני מאוד כואבת כל מקרה.

<יוכי סימן טוב: ממש ממש כואבת כל מקרה וכך אנחנו מנסים להעביר את זה לאנשים שלנו בשדה.

<יוכי סימן טוב: אני אומר דבר אחרי דבר.

<יוכי סימן טוב: אני מבינה שהמשפחה רוצה לדעת כל פרט.

<יוכי סימן טוב: אני יודעת את החוויה הזאת ולא משנה ממה זה קרה.

<יוכי סימן טוב: כשאדם איננו פתאום, אנחנו רוצים לדעת מה היה ברגעים האחרונים, מה הוא דיבר, מה הכאיב לו, איך זה בדיוק קרה.

<יוכי סימן טוב: זו שאלה שמלווה אותנו שנים אחרי כן.

<יוכי סימן טוב: זה לא שתהיה לנו תשובה מאוד מאוד חד משמעית.

יעקב מרגי: עזבי את המתח.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך לעשות סדר בדיון.

יעקב מרגי: לגבי חוסר המידע - - -

<יוכי סימן טוב: תן לי רגע.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: לגבי חוסר המידע, זו סוגיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לדבר על הקשר ועל היחס למשפחה.

<יוכי סימן טוב: בסדר.

<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר ירחיב לגבי מה שנעשה במוסד החינוכי.

<יוכי סימן טוב: אני כן אדבר על הדברים העקרוניים של ועדות בדיקה.

<יוכי סימן טוב: קודם כל, ועדת בדיקה מוקמת, בנוהל כתוב תוך שלושים ימים - אנחנו נשנה את זה - כי מתוך המחקר למדנו שלפני שלושים ימים לא טוב להתחיל לעשות בדיקה.

<יוכי סימן טוב: זה ממש מחקר בינלאומי.

<יוכי סימן טוב: זה הדוקטורט שלי.

<יוכי סימן טוב: אני אומרת שזה לא טוב כי המשפחה עדיין מוצפת, האנשים מוצפים והבדיקה היא לא תקינה.

<יוכי סימן טוב: משלושים ימים ואילך.

<יוכי סימן טוב: אבל עדיין זה כתוב לנו בחוזר מנכ"ל.

דב חנין: אני ממש לא מצליח להבין את העברית שלך.

<יוכי סימן טוב: ועדת הבדיקה של משרד החינוך מוקמת בתוקף נוהל פנימי ולא בתוקף חוק.

<יוכי סימן טוב: רק כדי לדעת את זה.

<יוכי סימן טוב: זה לא חוק אלא משרד החינוך לוקח אחריות על הנושא ואומר אני רוצה לדעת מה היה שם, מה אני יכול ללמוד מתוך הילד הזה שהתאבד כבר, על הזהירות היתרה שאולי צריך, אולי הסימנים המקדימים ואכן מתוך מחקר שעשינו על שבעים סיפורי חיים של ילדים שהתאבדו, כולל דרוזים, כולל בדואים, כולל ערבים, לפעמים זה התעכב מסיבות שונות ואני יכולה להסביר אם תרצו אבל אנחנו מנסים - - -

דב חנין: גברתי, אני מנסה להבין.

דב חנין: באמת אני מנסה להבין.

דב חנין: גברתי צודקת שלפעמים תוך שלושים ימים אי אפשר לדעת כלום וזה לוקח הרבה יותר זמן.

דב חנין: אין לי בעניין זה שום מחלוקת עם גברתי.

דב חנין: אבל אני לא מבין את הטענה שאומרת שאי אפשר לפני שלושים ימים להתחיל לבדוק.

דב חנין: לפעמים האינפורמציה דווקא מהימים הראשונים, האינפורמציה הטרייה, היא הכי חשובה.

<יוכי סימן טוב: זאת בדיקה של המשטרה.

דב חנין: בסדר.

דב חנין: אתם לא משטרה אבל האינפורמציה היא ישירה לפני שאנשים מתאמים עדויות.

דב חנין: אני אומר את זה לאו דווקא בצד הפלילי.

דב חנין: אני לא מדבר על הצד הפלילי.

דב חנין: אני מדבר על הצד של חקירה.

דב חנין: בירור של דברים בימים הראשונים אחרי שהם התרחשו, לפעמים נותן לנו מידע שכעבור זמן הוא מיטשטש, נעלם, מתערפל, שוכחים, הנושא פחות אינטנסיבי.

דב חנין: לפי דעתי הבדיקה שלכם צריכה להתחיל כמה שיותר מוקדם.

דב חנין: יכול להיות בהחלט שהיא תיקח הרבה זמן, יכול להיות שזה תהליך, יכול להיות שיש דברים שאי אפשר לסכם בזמן קצר אבל אני לא רואה שום סיבה למה לייצר כזאת תקופה ארוכה לפני שהתהליך הזה בכלל מתחיל.

<יוכי סימן טוב: אני לא רוצה להתווכח.

<יוכי סימן טוב: אני רק רוצה להגיד שיש הבדל - - -

יעקב מרגי: כדי לעשות לנו סדר, תאמרי לנו מתי קרה האירוע ומתי הוקמה ועדת הבדיקה.

יעקב מרגי: תאריך מדויק של הקמת הוועדה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו הפקנו לקחים לגבי ועדות הבדיקה ואנחנו גם מקימים ועדה שתבחן מחדש את הנושא.

<יוכי סימן טוב: אני אתן דוגמה.

<יוכי סימן טוב: רק לענות על השאלה בצורה ברורה - הוועדה הוקמה חודשיים אחרי האירוע.

<יוכי סימן טוב: האירוע קרה בפברואר והוועדה הוקמה בתחילת אפריל.

<יוכי סימן טוב: היא בתהליך של עבודה עם אנשים באמת מצוינים שעושים את העבודה.

יעקב מרגי: המצוינים האלה לא הצטיינו בכפר סבא.

<יוכי סימן טוב: אנחנו באמת לומדים מכל דבר.

<יוכי סימן טוב: אני מסכימה שזה לקח יותר זמן ממה שחשבנו.

<יוכי סימן טוב: העבודה שנעשית היא יסודית, רצינית ומקצועית.

דב חנין: הזמנתם את המשפחה?

<יוכי סימן טוב: כן.

<יוכי סימן טוב: היו אצל המשפחה בבית עם חיבוק ועם מגשרת כדי לגשר על פערי שפה.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה להבדיל בין מה שאנחנו עושים לבין עבודת המשטרה.

<יוכי סימן טוב: המשטרה, זה נכון שצריך לעשות מיד כדי לא לטשטש ראיות וכל הדברים האלה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו עושים בדיקה והבדיקה מתאפשרת כשאנשים קצת פחות מוצפים מהאירוע.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד שמעבר למשפחה שבוודאי היא הנפגעת העיקרית מהסיפור, יש עוד נפגעים.

<יוכי סימן טוב: יש ילדים שראו גופה של חבר שלהם בשירותים, יש ילדים שהיו אתו ארבע שנים ויש מורים שליוו אותו וגם הם בני אדם וגם הם בטראומה מהסיפור הזה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו מפיקים לקחים.

<יוכי סימן טוב: אמרתי שאנחנו נפיק לקחים.

<יוכי סימן טוב: אני מקימה ועדה שבכלל תבדוק האם זה שאנחנו עושים שמפקח כולל הוא יושב ראש ועדת בדיקה, זה הדבר הנכון ואולי אנחנו צריכים לעשות את זה אחרת.

יעקב מרגי: את מבינה שיש לי פער גדול בין הדברים כפי שאת מציגה אותם במלוא הרגש לבין המציאות בשטח.

יעקב מרגי: גם כשאת אומרת לי על פי חוות דעת מקצועיות ומחקרים לגבי שלושים הימים, הוועדה הוקמה אחרי שישים ימים.

<יוכי סימן טוב: נכון.

יעקב מרגי: זאת כבר כניסה לתהליך ברגל שמאל.

יעקב מרגי: אני מבין את המטענים של המשפחה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, צריך להיות חיבוק לאנשי הצוות ולחברים וצריך להיות חיבוק למשפחה וזה צריך להיות במקביל וזה לא נושק לזה וזה לא מפריע לזה וזה לא אמור להשפיע על זה.

<יוכי סימן טוב: נכון.

יעקב מרגי: זה לא קרה.

יעקב מרגי: אני מוכן לקיים דיון ולסייע בידכם ולפתח תהליכים הכי בריאים והכי נכונים אבל אנחנו כרגע בדיון בעטיו של משבר שעל פניו הדברים לא התנהלו כפי שצריך.

<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר יענה.

יעקב מרגי: תגידו לנו קונקרטי למקרה מה היה, לקראת מה אנחנו הולכים כי אני רוצה לטפל בו.

<יוכי סימן טוב: לגבי הזמן, אנחנו הפקנו לקחים.

<יוכי סימן טוב: אני חייבת להגיד שאסור להעלות על דל שפתיים שבגלל שהוא יוצא אתיופיה.

<יוכי סימן טוב: אסור להעלות את זה על דל שפתיים.

<יוכי סימן טוב: זה מזיק, זה לא נכון, אנחנו לא נוהגים איפה ואיפה בשום תלמיד, אנחנו מקימים ועדת בדיקה גם אם תלמיד התאבד בחופש בבית בשעה 12:00 בלילה.

<יוכי סימן טוב: זה לא משנה בכלל.

<יוכי סימן טוב: אין שום הבדל בין ילד יוצא אתיופיה, ערבי, בדואי, דרוזי.

<יוכי סימן טוב: זה לא משנה.

<יוכי סימן טוב: אתם יכולים לבוא ולבדוק את זה.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה לסגור את זה בזה.

יעקב מרגי: תאמיני לי שאם היו לי הכלים, הייתי עושה זאת.

<יוכי סימן טוב: אני יכולה לתת לך.

יעקב מרגי: אם היו לי הכלים, הייתי הולך לחקור את זה.

<יוכי סימן טוב: הדוקטורט שלי פתוח.

<יוכי סימן טוב: אפשר לראות את הכול.

יעקב מרגי: את יודעת מה החיסרון שלי?

יעקב מרגי: שזה לא בא ממעוף הציפור של הדוקטורט אלא מבית ספר של מדעי החיים.

יעקב מרגי: אם היו לי הכלים והיה לי הפנאי, הייתי יורד לבדוק איך תדירות החיבוק ועוצמת החיבוק למשפחה כזו וכזו, אולי כדאי להוציא את החשש ואת הסבירות הזו מהשיח הציבורי.

יעקב מרגי: מה לעשות שסטטיסטיקן וגם מדען, אין לו אלא מה שעיניו רואות.

יעקב מרגי: מה שעיני רואות זה כפר סבא, רואות עכשיו גן יבנה נהריה ואם אני אקח עוד מקרים אחרים, יכול להיות שאני אראה את הדוגמה הזו.

יעקב מרגי: תקשיבי, הרי לא נעלם מעיניכם ואתם נותנים לנו את זה בדיונים אחרים.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש משפחות אחרות שיוזמות ואז החיבוק הוא אינטראקטיבי כזה אבל כולנו יודעים מה קורה.

יעקב מרגי: יושבת כאן משפחה עם הקשיים האובייקטיביים, יש פערים מנטליים, הם עולים יוצאי אתיופיה, אנחנו מכירים את האופי שלהם, מכירים את הצניעות, מכירים גם את התחושה.

יעקב מרגי: מה לעשות, מכירים את התחושה.

יעקב מרגי: זה טבעי, זה לגיטימי שאדם שהוא מיעוט, שהוא בקשיי קליטה, שהוא ישייך את זה לשם.

יעקב מרגי: אני לא בז לזה.

יעקב מרגי: אני רק אומר איפה אנחנו עם החיישנים שלנו, איפה המערכות עם החיישנים והתחושה שלי היא שיש אבק כבד על החיישנים של המערכות המטפלות במשרד החינוך.

<יוכי סימן טוב: דוקטור בני פישר יאמר מה נעשה במוסד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<בני פישר: קודם כל, הכאב הוא גדול ומה שעינינו רואות זה באמת כאב.

<בני פישר: זה כאב שרק אפשר להזדהות אתו וגם יש ביקורת שצריך לקבל אותה.

<בני פישר: אני רוצה לתת כאן איזושהי זווית נוספת שלא עלתה שחשוב לציין אותה.

<בני פישר: א.א.

<בני פישר: זכרונו לברכה למד ארבע שנים והיו שנים טובות.

<בני פישר: אהבנו אותו והוא אהב אותנו.

<בני פישר: קרה מה שקרה שאנחנו לא כל כך מבינים מה קרה.

<בני פישר: זאת רעידת אדמה וכאב ואי אפשר בכלל להיכנס לנעליים ולמקום שאתם נמצאים בו כרגע ולכן אני אומר את זה גם בהתרגשות אמיתית וגם באיזושהי הבנה שאם היום אתם במקום הזה, אז אנחנו לא בסדר.

<בני פישר: זאת אומרת, אסור להיות במקום הזה.

<בני פישר: אבל צריך להגיד מה עוד נעשה וחשוב שתדעו מה נעשה כי התמונה היא יותר מורכבת.

<בני פישר: ראשית, אכן רעידת אדמה.

<בני פישר: כשזה קרה, המוסד נכנס למצוקה מאוד גדולה.

<בני פישר: הגענו לשם בלילה, היו שם מפקחים, ישבנו.

<בני פישר: אני לא מדבר כרגע על התהליך שנעשה מול המשפחה - הוא נעשה עם אנשי מקצוע, הוא נעשה עם המשטרה, הוא נעשה עם גורמי רווחה בקהילה.

<בני פישר: מעגלים נוספים של תלמידים, של צוות, ויש התערבות והייתה התערבות ובמהלך השבעה, חשוב להגיד.

<בני פישר: הגיעו גם להלוויה.

<בני פישר: הגיעו תלמידים להלוויה והגיע צוות – ואין ויכוח – במהלך השבעה והגיעו גם אנשי מטה, מנהל אגף הפנימיות ומפקח אצלנו.

<בני פישר: באיזשהו שלב, בסוף השבעה – הגיעו גם לשלושים – הייתה איזושהי תחושה, איזשהו כאב גדול, בלי לשפוט את המשפחה, שיש המון כעס וביקורת וחוסר הבנה ואולי גם הסתרה של אינפורמציה.

<בני פישר: חשוב לנו להגיד שאנחנו כגורם מטפל במקום - - -

יעקב מרגי: נדרשתם על ידי המשפחה לא להגיע?

<בני פישר: הייתה שם אמירה מסוג.

<בני פישר: אני לא הייתי שם באופן אישי.

<בני פישר: היו שם מטענים מאוד קשים, אמירות מאוד קשות, מאוד מאוד קשות כלפי ראש המוסד, מאוד קשות, אבל שוב, בזהירות גדולה, יש שם אנשים טובים ואף אחד בכלל לא רצה להיכנס לעימות כי לא נכון להיות בעימות, אבל התשובה היא כן.

יעקב מרגי: אז ההחלטה הייתה לא לבוא יותר.

<בני פישר: לא.

<בני פישר: לא.

<בני פישר: התקלה.

<בני פישר: אני אומר עוד פעם שאני נפגשתי עם המשפחה לפני שבוע.

<בני פישר: המסרים הקשים שעברו גרמו לאנשים רגשית כך שהם לא יכלו להגיע.

<בני פישר: זה היה המצב.

<בני פישר: אבל האנשים האלה ישבו וישבו אצלנו לישיבות והיו דיבורים.

<בני פישר: זאת התחושה.

<בני פישר: ביקשנו שהאנשים האלה לא יבואו לכאן אבל אפשר לשמוע אותם.

<בני פישר: זה ממש לא נבע מאיזו אדישות שחוזרים לשגרה.

<בני פישר: המוסד הזה לא חזר לשגרה, יש שם התמודדות טיפולית.

יעקב מרגי: אין לי בעיה עם המוסד.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמוסד עצמו מתבוסס בטרגדיה כי ארבע שנים זה לא יום ולא יומיים והם מכירים אותו, הם חברים שלו וראו בו מה שראו בו.

יעקב מרגי: יש לי בעיה עם המערכת והתחושה שלי – ואני אומר לך את זה – שאם אומרים לי שהוועדה הוקמה רק לאחר חודשיים, ואומר לי יהודה יערי שהוא נכנס לתמונה אחרי חודש וחצי, אם לא הייתה דרישה, התחושה היא – אלא אם כן תקן אותי – שאם זה היה עובר בשקט, הוועדה לא הייתה מוקמת.

<בני פישר: אני חייב לענות על זה.

יעקב מרגי: אדרבה, תענה.

יעקב מרגי: אני בכוונה מאתגר אותך.

<בני פישר: אני אענה.

<בני פישר: קודם כל, זה נוהל קדוש.

יעקב מרגי: מה קדוש?

יעקב מרגי: למה חודשיים?

<בני פישר: אני אסביר לך מהצד שקשה לי לומר אותו עכשיו כי זאת תשובה שהיא לא נעימה לאוזן.

<בני פישר: ראשית, חשוב להגיד שהמאמץ הגדול הוא לא לקחת אנשים שנוגעים לדבר והוועדה הזאת בנויה מגורמים חיצוניים.

<בני פישר: נכנס איש המחוז שהוא לא המחוז שמנהל את המוסד, נכנס מפקח, מערכת שלמה של אנשים כי לא רוצים כאן נגיעה בדבר ולכן לפעמים זה לוקח קצת זמן.

<בני פישר: זה לא טוב, אני כואב ואני חושב שצריך לשנות את זה, יוכי ואני יודעים את זה, יוכי מקדמת את זה ומשרד החינוך מבין את הדבר הזה.

<בני פישר: אי אפשר להצדיק את זה.

<בני פישר: הספרות המקצועית מנחה אותנו אם האמירה היא חודש או חודשיים ואנחנו הולכים לפי איזה שהם קודים מקצועיים הומניסטיים נכונים ועל זה יוכי ענתה.

<בני פישר: זה שהיום אנחנו נמצאים בתחושה שהמשפחה בנתק, אני כואב את זה.

<בני פישר: זה לא נכון.

<בני פישר: ישבנו אצלנו בדיונים להבין מה קרה כאן.

<בני פישר: גם התשובה של התחושה שהמשפחה לא באופן מודע אומרת אמירות מאוד קשות כלפי המוסד, כי יש טענה שעלתה שם בכאב רב שהוא לא התאבד, שאולי מישהו פגע בו, אלה אמירות נורא קשות שלא אנחנו יכולים להתמודד אתן ומישהו צריך לבדוק אותן.

<בני פישר: זאת ועדת בדיקה שהמשטרה מבצעת ולא אנחנו ואחר כך הוועדה המקצועית החיצונית.

<בני פישר: אני יכול להכות על חטא בכאב רב שהתחושות – כי אנשים ישבו עם בכי וכאב גדול וניסיון.

<בני פישר: הגיע מזון למשפחה והיו עם תשומת לב במהלך השבעה.

<בני פישר: אני אומר בחוויה של האנשים וגם עובדתית.

<בני פישר: זה שהמשפחה מרגישה אחרת, אני ממש לא שופט אותה, זאת החוויה שלה.

<בני פישר: במהלך שלושה וחצי חודשים, בגלל איזו תחושה לא הגיעו וזה לא בסדר.

יעקב מרגי: כל מה שנעשה בשבעה, אני יכול להבין אותם שהם לא הרגישו.

יעקב מרגי: לא קיים.

יעקב מרגי: מי שעבר חוויה פחות קשה מזו, בשבעה אל תצפה שמישהו ירגיש מי בא, מי הלך, מה הביאו, מה עשו ומה דיברו.

יעקב מרגי: אבל החכמה הגדולה היא אחרי שכולם הולכים.

יעקב מרגי: בשבעה כולם עוטפים את כולם אבל החכמה היא אחר כך.

יעקב מרגי: בהמשך הדברים אני גם ארצה לקבל תשובה האם יש ועדת בדיקה רק על מקרים ספציפיים או בכלל כל הסוגיה הזו של הטיפול, מניעה והטיפול לאחר מכן.

יעקב מרגי: שוב, אמרתי בפתיחת דבריי שהתחושה שלי היא שמשהו לא עובד שם.

<בני פישר: אני אסביר.

<בני פישר: ראשית, חשוב להגיד שבסיטואציה כזאת יש רווחה, יש את לשכת הרווחה בה יש מקשרת.

<בני פישר: המשפחה נמצאת בקשר.

<בני פישר: זה לא שכולם התאדו.

<בני פישר: יש גורם.

<בני פישר: אנחנו דיברנו, ועוד מעט יציגו, עם עובדת סוציאלית ברווחה שנמצאת בקשר עם המשפחה.

<בני פישר: המשפחה הייתה מוכרת לרווחה לפני, זאת האמירה של הרווחה וצריך לשאול אותה.

<בני פישר: יש גורמים בקהילה.

<בני פישר: אני אומר משהו על החינוך הפנימייתי שהוא מאוד מורכב.

<בני פישר: יש לו אחריות בכל מיני רבדים.

<בני פישר: אני רק יכול לומר מה אני עשיתי בלי קשר לוועדת בדיקה.

<בני פישר: אנחנו חודש וחצי אחרי התכנסנו כל המעגלים הרלוונטיים ועשינו בדיקה ושאלנו שאלות וחלק מהשאלות היו שאלות עם ביקורת נקודתית, חלקן היה לראות מה.

<בני פישר: יש לנו תיעוד של לפחות שתי פגישות של צוות רב מקצועי שנעשו במהלך שלושת החודשים האלה.

<בני פישר: אנחנו ממש לא יכולים לעבור לסדר היום גם בגלל הקהילה עצמה שנמצאת באיזשהו סטרס ובוודאי גם בגלל המשפחה.

<בני פישר: אני חייב לומר משהו שאני הרגשתי בפגישה מאוד כואבת שהתקיימה אצלי במשרד וזה אולי כן קשור למקום וזאת לא סיבה מספיק טובה.

<בני פישר: יש איזה נתק מסוים מנטלי שלא מצליחים להבין אחד את השני.

<בני פישר: גם גורמים מקהילה שמנסים.

יעקב מרגי: התחושה הזו גם של המגשרים?

<בני פישר: כן.

<בני פישר: בהחלט.

יעקב מרגי: למה המגשרים לא נמצאים?

יעקב מרגי: למה המגשר או המגשרת שהיו במקרה הזה לא נמצאים כאן?

<בני פישר: אני אקח אחריות על העובדת שלי שהיא מרכזת את הטיפול שהיא מהקהילה.

<בני פישר: יש איזה קושי מאוד גדול היום בתוך הקהילה סביב העניין הזה מתוך ההקשרים שנעשו שבעיני – אני אומר את זה בצניעות ובזהירות – אני חושב שזה מאוד מסוכן לקחת את הטייטל של המקום של הקהילה היום ולשייך את זה למקרה הפרטני ולהגיד שזאת הסיבה.

<בני פישר: הם נמצאים במלכוד מאוד קשה מול הקהילה.

<בני פישר: יש כאן איזו סיטואציה מאוד מורכבת ואפשר לדבר עליה למרות שאני לא בטוח שזאת הבמה.

<בני פישר: אנשים שיושבים ועושים עבודת קודש ומגיעים לבית.

<בני פישר: דבר אחד שאני יכול להצטער עליו מאוד היום וברור לי שהוא הולך להשתנות חד משמעית.

<בני פישר: ברוב המצבים אנחנו, משרד החינוך, בדרך כלל לא נדרש להגיע חודש או חודשיים אחרי כי יש מעגלי תמיכה למשפחה באופן טבעי כמו בית ספר, שהוא בעיקר הגורם המשמעותי שמכיר.

<בני פישר: הוא נמצא בקשר.

<בני פישר: כאן הגיעו לאיזשהו נתק בגלל איזושהי ביקורת ואז נוצר הדבר הזה.

יעקב מרגי: לא בגלל ביקורת.

<בני פישר: לא בגלל שהם התעצלו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

יעקב מרגי: אני לא איש מקצוע ואני מצפה לשמוע את זה מכם כאנשי מקצוע.

יעקב מרגי: הכשל כאן הוא בגלל שהמערכות לא יודעות להתמודד עם מקרים כאלה.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, יש גם טיפול טראומתי גם מול המשפחה וגם מול המערכת ודווקא בגלל שיש נתק, היה צריך לכפות את הקשר הזה ולהיכנס וליצור את הריאקציה הזאת.

יעקב מרגי: אני חושב שאם היו בכל זאת מתעקשים ולא בורחים, לא היינו היום בדיון כאן.

<בני פישר: חבר הכנסת מרגי, אני יכול לספר באופן שבמחוז שלי בשנה האחרונה לצערי היו עוד מקרי אובדן כואבים מאוד, היה קושי והייתה התמודדות ובסוף נכנסו כי באופן טבעי יש ביקורת.

יעקב מרגי: האירוע קרה בזמן שעות הלימודים או השעות הפנויות?

<בני פישר: בשעות הערב.

<בני פישר: בחלק מהמקרים, כשזה קורה בבית, לכאורה גם פורמלית אין כאן אחריות.

<בני פישר: כאן יש אחריות.

<בני פישר: הילד הוא באחריות שלנו כשהוא נמצא בפנימייה.

<בני פישר: יש קושי וזה לא קושי מודע ושם זה היה מאוד חזק ועם עוצמות.

יעקב מרגי: נמצא אתנו משרד הבריאות?

<שושי הרץ: כן.

יעקב מרגי: היחידה למניעת אובדנות.

יעקב מרגי: השקענו הרבה מאמץ בכנסות הקודמות.

<שושי הרץ: נכון.

יעקב מרגי: אני רוצה לא סיפור כללי.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת האם יש עבודת מטה למקרה אובדנות של מקרים כאלה בתוך מוסדות חינוך.

<שושי הרץ: אני מנהלת היחידה למניעת אובדנות.

<שושי הרץ: העבודה שאנחנו עושים בתכנית למניעת אובדנות היא עבודת מניעה בעיקרון.

<שושי הרץ: המדיניות היא שילדים ונוער עד גיל 18, העבודה נעשית באמצעות משרד החינוך.

<שושי הרץ: נעשית שם עבודה שהיא מאוד מאוד גדולה.

<שושי הרץ: נעשית אל מול רשויות כאשר אנחנו נכנסים לרשויות.

<שושי הרץ: אני חייבת לומר שבמקרה הזה נהריה עדיין לא נכנסה.

<שושי הרץ: אנחנו יחידה חדשה ויחידה בהקמה.

<שושי הרץ: אבל כן צריך להגיד שנעשית עבודה מאוד גדולה עם משרד החינוך - ובאמת אני שמה כאן את הדברים על השולחן - ויש כאן כאב וצער מאוד מאוד גדול.

<שושי הרץ: אני גם יכולה להגיד באופן כללי שהקהילה האתיופית היא אתגר מאוד גדול.

<שושי הרץ: בכלל עולים זאת אוכלוסייה מתאבדת יותר.

<שושי הרץ: הגירה.

<שושי הרץ: רק השבוע היה מקרה מאוד מצער של שינוי שייכות.

<שושי הרץ: זאת אמנם בחורה.

<שושי הרץ: ברגע שיש שינוי זהות מסוים, יש שם בעיה מאוד גדולה.

<שושי הרץ: הקהילה האתיופית היא אתגר מאוד גדול.

<שושי הרץ: אולי ממשרד הרווחה ידברו על זה יותר, אבל כנראה עדיין חסרים מטפלים.

<שושי הרץ: בנושא המניעה, במהלך השנה הזאת הוכשרו 1,300 יועצים ופסיכולוגים לאיתור וזיהוי ילדים במצוקה אובדנית.

<שושי הרץ: יש 330 פסיכולוגים חינוכיים שעברו תהליך של לימוד של הערכת מסוכנות.

<שושי הרץ: זאת אומרת, הם אמורים לאתר יותר בתוך מערכת החינוך וזה גם נעשה.

<שושי הרץ: יש מעל עשרים בתי ספר – שוב, יכול להיות שבית הספר הזה עדיין לא – שמשתתפים בתכניות חוסן כאלו ואחרות.

<יוכי סימן טוב: 120 בתי ספר.

<שושי הרץ: אני שמחה לשמוע.

<שושי הרץ: נכון.

<שושי הרץ: 120.

<שושי הרץ: אלפי מורים ומפקחים שעוברים את ההכשרות האלו.

<שושי הרץ: יש ארבעים מדריכות של היחידה של יוכי שמסתובבות בשטח ואנחנו ביחידה עוזרים להן ומסייעים לנהל את הרצפים הטיפוליים שבאמת כל אדם במערכת ידע לאן צריך להפנות.

<שושי הרץ: לפי המידע שאני קיבלתי יש כבר במערכת 350 ילדים שעברו הערכת מסוכנות ו-170 ילדים שמטופלים בתוך המערכת שבעצם איתרו את הצורך לפתוח אותם לבריאות הנפש על אף שבמקרים שכן יש צורך לשלוח לבריאות הנפש, היום המערכת יודעת לעשות את הקשרים האלו.

אכרם חסון: צר לי להגיד שהדברים שלכם לא משכנעים ואני רוצה להגיד לכם גם למה.

אכרם חסון: גם אם הנוהל הוא תקין אצלכם, להקים את הוועדה אחרי חודש, אתם הקמתם אותה אחרי חודשיים, רק אחרי שעורכי דין מתנדבים כתבו למשרד החינוך וכתבו למשטרת ישראל ופתחו את התיק מהתחלה.

אכרם חסון: אני מכיר עוד מקרה שקרה באחד מכפרי הגליל.

אכרם חסון: אותו הדבר.

אכרם חסון: מה שסיפר היושב ראש על התלמידה מכפר סבא, זה אותו מקרה.

אכרם חסון: אני רואה שאתם הולכים סביב המקרה וזה לא נכון שאי אפשר למצוא מגשרים.

אכרם חסון: הרי בעיריית נהריה יש אגף רווחה גדול מאוד ויש אנשים שם שמטפלים בבני העדה האתיופית ויכולתם להשתמש גם בשירותים שלהם ויכולתם לתת את הטיפול הכי נכון והכי טוב למשפחה הזאת.

אכרם חסון: פשוט מאוד, הייתה הזנחה פושעת, לעניות דעתי, וכל ההתערבות שלכם הייתה רק אחרי שעורכי הדין כתבו.

אכרם חסון: אני הייתי מצפה מכם שתבואו ותגידו טעינו, קרה מה שקרה, מתחילים מכאן.

אכרם חסון: אני לא רואה אף ישראלי בתפקיד שמוכן לבוא ולהגיד טעינו, אנחנו רוצים ללמוד ולקדם את זה.

יעקב מרגי: יעקב מרגי.

אכרם חסון: נכון.

יעקב מרגי: אני מוכן להגיד טעיתי.

יעקב מרגי: אני נהנה כל פעם כשאני אומר טעיתי.

יעקב מרגי: שיוכיחו לי אחרת.

יעקב מרגי: המשרד לשירותים חברתיים.

<אילן שריף: משרד הרווחה.

יעקב מרגי: אני לא עומד בקצב השינויים של שמות המשרדים.

<אילן שריף: דווקא השם נשאר.

יעקב מרגי: הלוואי והיו שינויים בתדירות גבוהה במהות.

<אילן שריף: אני לא ביקשתי לדבר.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לדבר.

<אילן שריף: לשכת הרווחה המקומית נמצאת בקשר עם המשפחה.

<אילן שריף: היו מספר מקרי התאבדויות בישוב ואנחנו בקשר שם.

<אילן שריף: אני מביע כאן את צערי.

<אילן שריף: אני מקווה שנוכל לעזור להם בהמשך.

יעקב מרגי: על המקרה הנוכחי אתה יכול להגיד לי אם יש טיפול, מה רמת הטיפול וכולי?

יעקב מרגי: אתה מכיר את המקרה?

<אילן שריף: לא.

<אילן שריף: אני לא מכיר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משטרת ישראל.

יעקב מרגי: שלושה ימים, סגירת תיק?

<שלמה מנחם: בוקר טוב.

<שלמה מנחם: ראשית, אני משתתף בצער המשפחה.

<שלמה מנחם: אני ראש ענף חקירות של מחוז חוף.

<שלמה מנחם: האירוע קורה ב-3 לפברואר בשעות הערב, בשעה 6:00 בערב.

<שלמה מנחם: למקום הגיעו כל גורמי החקירה.

<שלמה מנחם: בחקירה ראשונית, ואני יכול להגיד גם בחקירה המעמיקה לאור הפניות כאלה ואחרות של בני המשפחה, אנחנו מגיעים למסקנה שמדובר לצערנו בהתאבדות ולא חשד לפלילים ולו הקטן ביותר.

<שלמה מנחם: שום חשד לפלילים.

<שלמה מנחם: הדבר מתחזק גם לאור – ואני לא אפרט יותר מדי – ממצאים פורנזיים כאלה ואחרים ומדובר באירוע של התאבדות פר אקסלנס.

<שלמה מנחם: לכן התיק הזה, ברגע שאתה מגיע למסקנה שאכן אין חשד לעבירה פלילית אלא מדובר בהתאבדות, התיק הזה נסגר.

יעקב מרגי: הגעתם למסקנה הזאת בתוך שלושה ימים?

<שלמה מנחם: אפשר להגיע לנושא של התאבדות, האם אדם מתאבד או לא, אתה יכול להגיע למסקנה תוך מספר שעות כשאתה חוקר.

<שלמה מנחם: לאור פנייה של המשפחה שנעשתה באמצעות עורך דין ושם טענו טענות ושאלו האם נבדק הפלאפון וכולי, לקחנו על עצמנו - למרות ברור לנו שמדובר בהתאבדות – לפתוח מחדש את התיק ולבדוק את הטענות גם אם הן לא יובילו למסקנות אחרות, אבל נבדוק.

<שלמה מנחם: זה נבדק ואני אומר שמה שנאמר כאן גם על ידי מר יערי שאני מאוד מעריך את התרומה שלו, זה נבדק ונמצא לא נכון.

<שלמה מנחם: יש הרבה מאוד דיס-אינפורמציה שאני לא כל כך יודע להגיד מאיפה ואיך היא מגיעה למשפחה אבל המון המון דיס-אינפורמציה.

<שלמה מנחם: בסופו של יום אנחנו בקשר פעם אחת עם עורך דין אחד שהיה בקשר עם המשפחה לאחר מכן החליפו עורך דין וגם אתו אנחנו בקשר.

<שלמה מנחם: אני אומר גם יותר מזה.

<שלמה מנחם: כשיצרנו קשר עם האח, עורך הדין שמייצג את המשפחה אמר שהוא מבקש לא לפנות למשפחה.

יעקב מרגי: באיזה שלב זה היה?

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת דבר אחד.

יעקב מרגי: אני מקבל שיכולות להיות ראיות בזירה שנותנות הכרעה חד משמעית שזה היה מקרה של התאבדות.

יעקב מרגי: יש מחויבות של המשטרה לפנות למשפחה?

יעקב מרגי: לעדכן אותה?

יעקב מרגי: לומר לה?

יעקב מרגי: להסביר לה?

<שלמה מנחם: אני אומר.

<שלמה מנחם: מיד כאשר פנה אלינו עורך הדין, אני לא מצאתי - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא את זה אני שואל.

<שלמה מנחם: אתה מדבר על השלב של לפני כן.

יעקב מרגי: הרציונל הוא שהמערכות עובדות בלי לפרנס אחרים, את עורכי הדין.

יעקב מרגי: צריך להיות נוהל עבודה ברור.

יעקב מרגי: מדובר בחיי אדם.

יעקב מרגי: מדובר ברגש, במשפחה, הבן עשה מעשה אובדני.

<שלמה מנחם: אני יכול להגיד כאן שאנחנו לא פנינו למשפחה ועדכנו אותה בתוצאות החקירה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: זה לא נהוג?

<שלמה מנחם: אין לנו נוהל כזה.

<שלמה מנחם: זה אני אומר לאדוני.

<שלמה מנחם: אין לנו איזשהו נוהל כזה.

יעקב מרגי: חיכיתם שהמשפחה תתעניין ותחפור.

יעקב מרגי: בדרך כלל זאת חפירה של המשפחה.

<שלמה מנחם: לא.

<שלמה מנחם: כאשר מדובר בעבירה פלילית כזו ואחרת, אנחנו מעדכנים את המשפחה בכל צעד וכולי.

<שלמה מנחם: במקרה הזה לא נעשתה פנייה.

<שלמה מנחם: אני לוקח לאור הדיון הזה וגם לאור דיון קודם שאני הייתי בו במקום אחר, אני לוקח את זה לתשומת לב שאולי אנחנו באמת צריכים במקרים האלה, למרות שלא מדובר בעבירות פליליות, כן ליצור איזשהו איש קשר למשפחה כדי שיוכלו לקבל את האינפורמציה שאנחנו יכולים לתת.

יעקב מרגי: אנחנו נוציא פנייה למפכ"ל ולשר לביטחון פנים לחדד את הנוהל כי אני לא רואה אפילו סברה וקצה קצה של סברה שלא צריך להיות כך.

יעקב מרגי: מה אנחנו מצפים?

יעקב מרגי: אתה יודע מה, מה אני מצפה מהמשפחה?

יעקב מרגי: למה שהיא לא תרגיש כפי שהיא מרגישה?

יעקב מרגי: למה שהיא לא תרגיש כפי שהיא מרגישה?

יעקב מרגי: אנחנו בני שבעים, המדינה כבר כבת שבעים, וזה לא מקרה ראשון.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, לא פלא, אני התקוממתי ואפילו רציתי לומר להם שלא יגזים ולא ייסחף כשהוא אמר שטיפלו בזה כאילו מטפלים בגופת חיה.

יעקב מרגי: היה קשה לי להוציא את המונח הזה מהפה.

יעקב מרגי: אני מבין אותו.

יעקב מרגי: בהתחלה רציתי להגיד לו שלא ייסחף ולא יגזים ובתוך תוכי רציתי להשתיק אותו אבל אני מבין אותו.

יעקב מרגי: כשאני שומע את הדברים, אני לא רוצה לומר קהות חושים.

יעקב מרגי: יכול להיות שזה ריבוי המקרים שנותן למערכות להתנהג כך.

יעקב מרגי: אני מבין את העומס.

יעקב מרגי: אני חוזר לדברים שאמרתי בהתחלה.

יעקב מרגי: קחו את שיעורי הבית ואני אומר לך ידידי סמי, ואני אומר את זה בצער, התרומה שלך, התרומה של אחיך זכרונו לברכה היא שאנחנו אומרים את זה בצער, בדיעבד, אבל מהמקרה הזה אני לא עוזב את הנושא הזה.

יעקב מרגי: אני אומר, בני וגברת יוכי, נמאס לי לטפל ולקיים כאן דיונים על נערות ונערים שהתאבדו במערכת החינוך והטיפול הוא טיפול לוקה בחסר וזאת קביעה.

יעקב מרגי: אם קודם כל אמרתי בהסתייגות את הדברים וקראתי לחברי הכנסת לצניעות והסתייגות עד שאשמע את הדברים, הרי אני קובע שהמערכות לא יודעות להתמודד ולא יודעות לטפל כפי שצריך.

יעקב מרגי: טיפלתם אבל אני אומר לכם שהטיפול לוקה בחסר.

אכרם חסון: אפשר שאלה למשטרה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אין לי זמן.

אכרם חסון: אני שואל אותה האם הם בדקו את המצלמות.

<פביאן מלשקביץ: אני עובדת סוציאלית ראשית בשירות הפסיכוסוציאלי של עליית הנוער.

<פביאן מלשקביץ: אנחנו נותנים שירות ישיר לכל העובדים הסוציאליים במסגרת הפנימייתית דרך הדרכה ואני רוצה בכל זאת לומר שבאמת קצת קשה לי לשמוע את הקיצוניות של הדברים עם כל הכאב.

יעקב מרגי: את יכולה להתייחס ספציפית למקרה?

<פביאן מלשקביץ: כן.

יעקב מרגי: מה תרמתם ומה חלקכם כדי שהמשפחה הזאת לא תרגיש כפי שהיא מרגישה?

<פביאן מלשקביץ: כן.

<פביאן מלשקביץ: אני רוצה גם לקחת אחריות על הלמידה ועל מה שצריך לעשות.

<פביאן מלשקביץ: לפני כן אני רוצה כן לדבר ואני גם אפנה למשפחה ואני יודעת שדיברו עם נטמאר ולא אתי.

<פביאן מלשקביץ: אני חושבת שכאשר קרה האירוע, כל הצוות שלנו באמת נכנס לתוך הכפר ומה שקרה זה שבאמת היה מצב של פוסט טראומה.

<פביאן מלשקביץ: היה צריך לטפל בילדים, בצוות, במשפחה, לבדוק מה קורה.

<פביאן מלשקביץ: אני יודעת שהעובדת הסוציאלית עד היום גם יצרה קשר עם הרווחה ואנחנו גם יודעים שרינת שהיא עובדת סוציאלית ברווחה בקשר, משתדלת להיות בקשר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מבין.

יעקב מרגי: אתם עושים מה שאתם עושים.

יעקב מרגי: התחושה שלי היא שהילדים בבית הספר מטופלים טוב, מטפלים בהם לגבי תהליכי התופעות הפוסט טראומתיות, הצוות מלווה ברגישות רבה ודואגים ועוטפים אותם וזה נכון וכך צריך להיות אבל את המשפחה הזנחתם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני אומר את הדברים לסיכום הדיון.

<סמי אבאווא: אפשר לומר משהו?

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<סמי אבאווא: אני רוצה לומר לחברים ממשרד החינוך.

<סמי אבאווא: אני לא ראיתי שום דבר ולא העובדת הסוציאלית וגם הרווחה.

<סמי אבאווא: לא ראיתי שום דבר והמשפחה לא ראתה שום דבר.

<סמי אבאווא: אני לא יודע מאיפה זה בא.

יעקב מרגי: אני הגעתי לאותה מסקנה.

יעקב מרגי: אל תדאג.

<יהודה יערי: משפט אחד.

<יהודה יערי: אני חושב שזה מזעזע שנציג משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: איך שאני אמרתי, זה לא נראה שהזדעזעתי?

<יהודה יערי: אני מביע את הזעזוע שלי על זה שאומרים שהמשפחה אשמה בזה שלא היו אתם בקשר.

<בני פישר: זה לא נאמר.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא לא אמר.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת שיזמו את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה משתתפת בצערה של המשפחה ומודה לה על שהעלו את הנושא ושהגיעו לכאן והציפו בפנינו את הבעיה.

יעקב מרגי: אני מתחייב לא לעזוב את הנושא הזה.

יעקב מרגי: הוועדה לא תעזוב את הנושא הזה עד שאנחנו נמצה נהלים מתוקנים.

יעקב מרגי: אני קורא את הסיכום של הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה שוועדת הבדיקה שהוקמה למקרה הזה הוקמה רק לאחר חודשיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לבחון את שינוי הנוהל שקורא להקמת הוועדה רק לאחר שלושים ימים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את הנוהל הנוכחי, אם קיים, לפני השינוי.

יעקב מרגי: אם לא קיים, להודיע שהוא לא קיים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את מסקנות ועדת הבדיקה של המקרה של הנערה מכפר סבא.

יעקב מרגי: אני מתבייש לומר את זה פעם שלישית בדיוני ועדה.

יעקב מרגי: דיון שהיה בינואר, אנחנו בתחילת חודש יולי ואין לנו את מסקנות הוועדה לגבי המקרה הזה.

יעקב מרגי: על מה אנחנו מלינים?

יעקב מרגי: אם היינו מקבלים את המסקנות אחרי שלושה חודשים לגבי כפר סבא, יכול להיות שיכולנו למנוע את הדיון היום ויכול להיות שאפילו יכולנו למנוע את המקרה בנהריה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את פעולות המשרד, הפעולות שהמשרד נוקט למניעת מקרי אובדנות בכלל ובכלל התמודדות עם מקרי אובדנות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל לרענן ולחדש את הנוהל סביב הודעה למשפחה גם במקרה שמוכח שזה מקרה אובדני.

יעקב מרגי: ראיתם את התחושה הזאת של המשפחה ואני חושב שהיא מוצדקת.

יעקב מרגי: הוועדה תוציא פנייה לשר לביטחון פנים וגם למפכ"ל בנושא הזה.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי הטיפול ותקיים, אם צריך, דיון מעקב וגם דיון במסקנות תוך שלושה חודשים.

יעקב מרגי: לגבי המקרה שלכם, אלה לא שלושה חודשים.

יעקב מרגי: לגבי כפר סבא, מיציתי את הזמן ויש לכך 14 ימים למקרה של כפר סבא ואני מבקש לקבל את הממצאים של המקרה בנהריה תוך שלושים ימים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.