ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 194, 2016-05-30 10:30

איציק שמולי: בוקר טוב לכם.

איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

איציק שמולי: היום ה-30 במאי, כ"ב באייר תשע"ו, השעה 10:32.

איציק שמולי: נושא הדיון – פגיעה בילדים עם צרכים מיוחדים בשל היעדר צוותים פארא-רפואיים במסגרות חינוכיות, דיון בעקבות הצעה לסדר של חברי הכנסת מסעוד גנאים, נורית קורן, קארין אלהרר ושלי.

איציק שמולי: אני גם רוצה לציין לטובה את התכנית יהיה בסדר בגלי צה"ל, שעוסקים רבות בנושא הזה ושמו אותו על סדר היום ואני נחשפתי אליו בעקבות העיסוק הגובר שלהם בנושא.

איציק שמולי: אני רוצה להזכיר שאנחנו, מבחינת שנת הלימודים, עומדים בשלהי שנת הלימודים, שכידוע מתחילה בחודש ספטמבר, והסתבר לנו גם מעדויות שהגיעו מהורים שידברו כאן וגם מדיווחים שעלו בכלי התקשורת, שיש מסגרות חינוכיות בחינוך המיוחד, ובמקרה הספציפי שנידון במליאת הכנסת, גן שפתי, שממש הפלא ופלא, מכל אנשי המקצוע שהיו יכולים להיות חסרים באותה המסגרת, המרכיב הדומיננטי, שהוא כמובן קלינאי התקשורת, הוא המרכיב החסר באותן המסגרות ובאופן ספציפי באותו הגן.

איציק שמולי: אנחנו הבנו מדיווחים שהגיעו אלינו, שלא מדובר רק במקרה אחד שקרה, אם אני זוכר נכון.

איציק שמולי: רועי, מאיפה אתם בארץ?

<רועי צימרמן: מבאר יעקב.

איציק שמולי: מבאר יעקב, אלא הגיעו דיווחים גם ממודיעין וממקומות אחרים.

<רויטל לן-כהן: בדרום אין בכלל בשום מקום.

איציק שמולי: והמקרה הזה של באר יעקב הוא מקרה שבעצם זועק לשמיים, כי הרי ברור מה תכליתה של המסגרת הסגרגטיבית של ילדי החינוך המיוחד.

איציק שמולי: הכוונה של המחוקק וגם של המשרד כמובן, זה להקצות מסגרת אחת שנותנת מענה הוליסטי, אינטנסיבי לאותם הילדים, בשאיפה להעמיד אותם, בשאיפה, כאידיאל, על אותו קו זינוק.

איציק שמולי: כמובן שלא תמיד זה מתאפשר, אבל זאת צריכה להיות הכוונה והמוכוונת של המערכת.

איציק שמולי: אבל כאשר יש מקרה שבו בגן שפתי הדמות המקצועית החשובה ביותר לא נמצאת, עולה השאלה מה בעצם הגורל החינוכי והאישי שנגזר על אותם הילדים.

איציק שמולי: ואני מזכיר לכם את מה שאני אומר כבר הרבה זמן ולא בפעם הראשונה: יש דברים טובים שקורים במשרד החינוך, אבל התפקיד של משרד החינוך בראש ובראשונה זה לוודא שאף ילד, בכל הפרויקטים הטובים שקורים, לא נשאר מאחור.

איציק שמולי: ואם יוצא מצב שבו במסגרת מהלך כלשהו התוצאה היא שיש ילדים שנשארים מאחור מסיבות כאלו או מסיבות אחרות, אני חושב שהמשרד חוטא למטרה, אנחנו חוטאים למטרה ושכרנו כמובן יוצא בהפסדנו.

איציק שמולי: אני רוצה לפתוח בבקשה עם רועי, שהוא אבא של אותו הילד מאותו גן שפתי בבאר יעקב, רק כדי לפתוח צוהר בעזרת דוגמא לבעיה שאנחנו עוסקים בה היום, וכמובן, כל מי שרוצה לדבר, יירשם אצל מנהלת הוועדה היקרה והמסורה, ואנחנו נשתדל לתת רשות דיבור לכולם.

איציק שמולי: בבקשה, רק תציג את עצמך לפרוטוקול ובקצרה.

<רועי צימרמן: בוקר טוב.

<רועי צימרמן: שמי רועי צימרמן.

<רועי צימרמן: אני גר בבאר יעקב ובני איתי התגלה – וקודם כל כגילוי נאות, אולי בגלל הרעש שעשינו – גם איציק וגם אני ברדיו – חודש וחצי אחרי התכנית הגיע קלינאי תקשורת לגן, ברוך השם, בחודש אפריל, שבעה חודשים באיחור, הגיע.

<רועי צימרמן: אבל אני חושב שאנחנו כאן כדי לתקן עוולות עתידיות, כי יכול להיות שהוא הגיע סתם, כסתימת חור לשנה הזאת בגלל הרעש שעשינו ואני לא יודע מה התכניות הלאה.

<רועי צימרמן: לגבי הבן שלי ספציפית, הוא עדיין צריך להמשיך להיות בגן.

איציק שמולי: רועי, אני מציע שתעזוב רגע את התחום הכללי.

איציק שמולי: תספר את המקרה שלך שהיה, ואנחנו מתוכו נוכל ללמוד על הבעיה באופן כללי.

<רועי צימרמן: אוקיי, אז אחרי שגילינו שהבן שלי סובל מאיחור שפתי, התחלנו בכל התהליכים הנדרשים, דרך קלינאי או דרך קופת חולים, כמובן שגם קלינאות פרטיות.

<רועי צימרמן: עשינו את כל המאמצים ואמרנו הוא עולה לגן של העירייה, שם נקבל את כל מה שנדרש ובא לציון גואל, ומה שקרה זה בדיוק הפוך.

<רועי צימרמן: אחרי שוועדה מחוזית החליטה שהוא זכאי לגן שפתי, התחילה שנת הלימודים.

<רועי צימרמן: באסיפת ההורים הראשונה הגננת אומרת כן, הכל טוב ויפה, יש הכל – יש פיזיותרפיה ויש מרפאה בעיסוק ויש תרפיה במוסיקה, וואלה, קלינאי תקשורת אין.

<רועי צימרמן: אמרנו טוב, ספטמבר, אחרי החגים בטח יגיע.

<רועי צימרמן: מחכים, מחכים, שום דבר.

<רועי צימרמן: עכשיו, אנחנו חדשים בתחום, לא ידענו אפילו איפה אנחנו נופלים, מי אחראי ולמה וכמה.

<רועי צימרמן: פנינו כמובן למחלקת החינוך של באר יעקב.

<רועי צימרמן: כן, נכון, אין קלינאי תקשורת, בואו, אולי אתם תעזרו לנו למצוא קלינאי תקשורת, תעשו מאמצים בשבילכם – אנחנו ההורים – והפנו אותנו כמובן למתי"א, שאני הבנתי שזה מרכז טיפול יישובי אזורי.

<רועי צימרמן: פנינו במכתבים למתי"א, בפגישות, גברת מאד נחמדה בשם יעל שושן משכה אותנו, משכה אותנו, בסוף אמרה – בואו נודה על האמת – אין קלינאית, לא תהיה קלינאית, זה המצב.

<רועי צימרמן: תלמדו לחיות איתו.

<רועי צימרמן: כמובן שאחרי שקיבלנו את התשובה הזאת התחלתי את כל התהליך עם "יהיה בסדר" ברדיו והגענו עד לפה.

<רועי צימרמן: סתם לסבר את האוזן, אני לא יודע אם אני מחדש לכם, קלינאי תקשורת בפרטי, על 40 דקות לוקחת 250 שקלים.

<רועי צימרמן: אז אולי זו הסיבה שהן לא רוצות לעבוד עם משרד החינוך, אבל זאת באמת לא הבעיה שלי.

<רועי צימרמן: ציפיתי שהמדינה תיתן לי מה שמגיע לי.

<רועי צימרמן: דווקא כשחשבתי שזהו, הבן שלי יקבל מה שהוא צריך במסגרת החינוכית ואני אוכל – ודרך אגב גם קופות החולים מפסיקות לך את הקלינאית שלהן, ברגע שאתה מתקבל לגן שפתי.

<רועי צימרמן: אה, קיבלת גן שפתי, שבעה ילדים רק – אמריקה.

<רועי צימרמן: שתי סייעות, שבעה ילדים.

איציק שמולי: אתה יכול לתת משפט על העניין הזה של קופת החולים?

<רועי צימרמן: קופת החולים – ברגע שאתה התקבלת לגן שפתי – עושה קאט.

<רועי צימרמן: אין יותר.

<רועי צימרמן: אתה לא מקבל מהם.

<רויטל לן-כהן: אין כפל מבצעים.

איציק שמולי: וכאשר ניסית לפנות ולהסביר את המצב.

<רועי צימרמן: אז קיבלתי, אני מודה.

<רועי צימרמן: ברגע שהם הבינו שאין קלינאי תקשורת, מאשרים לי.

<רועי צימרמן: כבר אישרו לי 24 טיפולים.

איציק שמולי: יפה מאד, איזו קופה זו?

<רועי צימרמן: במכבי, פרטי.

<רועי צימרמן: זאת אומרת לא את כל הכסף, אבל אני משלים גם דרך ביטוח פרטי.

<רועי צימרמן: אבל עדיין, זה לא משנה את העובדה שהשעות שהוא היה יכול לקבל בגן היו צריכות לחפות על הכל.

<רועי צימרמן: זהו, פחות או יותר.

איציק שמולי: טוב.

איציק שמולי: אני מבקש מנציגת משרד החינוך, רחלי, אני מבין שיש לכם מצגת להציג.

<רחלי אברמזון: כן.

איציק שמולי: בבקשה.

איציק שמולי: אני מבקש – שבע שקופיות זה עובר, אבל תשתדלו בפעם הבאה 5.

איציק שמולי: אם את יכולה, רחלי, מעבר מאשר לתת לנו פירוט על כל התחום ומה אתם עושים, זה אני מניח שאת תעשי, גם להתייחס באופן ספציפי לבעיה שעלתה כאן – מה היקף הבעיה וגם איך אתם נערכים אחרת לקראת פתיחת שנת הלימודים הבאה.

<רחלי אברמזון: טוב, אז בוקר טוב לכולם.

<רחלי אברמזון: אני רוצה באמת להודות על הדיון החשוב הזה.

<רחלי אברמזון: קראתי בעיון גם את הפרוטוקול של דיון ההצעה לסדר שנערך, וכדי שאנחנו נדבר באותה שפה ונדע למה אנחנו מכוונים, אנחנו באמת הבאנו במצגת בצורה מאד ממוקדת אלף את תמונת המצב נכון להיום, ב', את המשמעות של הזכאות למתן שעות טיפול ממקצועות הבריאות לתלמידים הזכאים לשירותי החינוך המיוחד; ואנחנו נעסוק גם בנושא החסר ומה הן הפעולות שהאגף מתכנן וכבר מקדם בתחום.

<רחלי אברמזון: לכן רצינו לפתוח עם המצגת ואנחנו נעשה ככה: פנינה תדבר אחר כך.

<רחלי אברמזון: אני אתן רק את הפתיח נכון להיום.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מדברים היום על עובדי הוראה ממקצועות הבריאות במערכת החינוך, ואני מתייחסת לעובדי הוראה ממקצועות הבריאות רק במערכת החינוך, לא מעבר לזה.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על 1,320 מרפאים בעיסוק.

<רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על 1,390 קלינאי תקשורת, 355 פיזיותרפיסטים, ו-2,895 מטפלים באומנות.

<רחלי אברמזון: כשאנחנו מסתכלים במערך הכולל, יש לנו בממוצע כ-500 מטפלים חדשים מדי שנה שנכנסים אל המערכת.

<רחלי אברמזון: אז אני מבקשת להעביר את רשות הפרזנטציה לפנינה, שהיא המפקחת הממונה באגף על מקצועות הבריאות, ולציין גם שפנינה במקצועה היא מרפאה בעיסוק.

<רחלי אברמזון: אז בבקשה.

איציק שמולי: בבקשה.

<יהודית גידלי: כשאת אומרת מטפלים זה בכל הקטגוריות?

<רחלי אברמזון: אלה הקטגוריות.

<רחלי אברמזון: שלוש הקטגוריות הראשונות עברו בחקיקה - - -

<יהודית גידלי: אבל אני שואלת אותך על ה-500.

<רחלי אברמזון: ה-500 כן.

<רחלי אברמזון: הם מטפלים מכל הקשת.

<רחלי אברמזון: לפנינה יש גם את הפילוח לגבי השנה.

<יהודית גידלי: אוקיי, תודה.

<רויטל לן-כהן: זהו, נורא מעניין כמה קלינאי תקשורת - - -

<רחלי אברמזון: אז הנה, פנינה תציג.

<פנינה אלתר: זה באמת היה מעניין, גם סיקרן אותנו כמה מצטרפים, כי הנטייה לחשוב תמיד שזה רק מטפלים באומנויות.

<פנינה אלתר: לקורסים השנה, כשאנחנו עושים קורסים למטפלים החדשים, היו 600 מטפלים, מתוכם 176 קלינאי תקשורת, 40 פיזיותרפיסטים, 182 מרפאים בעיסוק ו-177 - - -

<יהודית גידלי: במהירות הזו אני לא מצליחה לכתוב.

<יהודית גידלי: בבקשה לחזור על המספרים.

<פנינה אלתר: אז אני אחזור.

<פנינה אלתר: 176 קלינאי תקשורת היו, 40 פיזיותרפיסטים, 182 מרפאים בעיסוק ו-177 מטפלים באומנות.

<פנינה אלתר: זאת אומרת שיש לנו פה משהו שמתחיל להתאזן, שיש לנו קצת יותר ושהמטפלים החדשים הם לא רק מטפלים באומנויות.

<פנינה אלתר: חשוב לי רק קצת ליישר קו בשיח ולהגיד שילד הושם לחינוך המיוחד בגין צרכיו, - - - זו מערכת חינוכית.

<פנינה אלתר: זאת אומרת הוא מושם והצוות מוכוון לטובת אותה אוכלוסייה שהוא עובד בה.

<פנינה אלתר: על פי החוק, זה חשוב גם להגיד שמקצועות הבריאות זה שירותים נלווים.

<פנינה אלתר: זאת אומרת, ילד לא מושם לגן בגין זה שהוא צריך קלינאי תקשורת, אלא בגין זה שהוא צריך את המסגרת הייחודית הזאת.

<פנינה אלתר: ואני אומרת שוב, מקצועות הבריאות אמנם בחוק זה שירותים נלווים - - -

<רויטל לן-כהן: אוי, נו.

איציק שמולי: אבל זה לא שירות - - -

<רויטל לן-כהן: סליחה, חינוך מיוחד זה שירות, זה לא - - -

איציק שמולי: סליחה, רויטל.

איציק שמולי: יש לך שתי הערות ביניים בכל דיון וניצלת את שתיהן היום.

<פנינה אלתר: נכון להיום, זה שזה בחוק מוגדר שירותים נלווים, זה לא מונע מאיתנו לעשות את כל המאמצים שזה יקרה כשירות - - -

קארין אלהרר: אבל אני חייבת לקטוע אותך, סליחה, אדוני יושב הראש.

קארין אלהרר: אני חייבת לקטוע ולומר, תראי, הרי כשבאים להורים ואומרים להם כדאי לכם חינוך מיוחד, כי בחינוך מיוחד יש את כל השירותים בילד אין בתוך המערכת, לא תצטרכו לרוץ לקופת חולים.

קארין אלהרר: אז כאילו, זה קצת מיתמם לבוא ולהגיד – זה לא הדבר העיקרי.

קארין אלהרר: ברור שזה לא הדבר העיקרי, אבל זה שירות ליבה שאמור להינתן במסגרות החינוך המיוחד.

<פנינה אלתר: אני מסכימה ואנחנו נדבר על החסר ועל ההתמודדות שלנו, אבל באופן עקרוני אני כן רוצה לשים את זה, שילד מושם בגין צרכיו הפדגוגיים.

<פנינה אלתר: זאת אומרת לשם זה הוא בא.

<פנינה אלתר: ילד שצריך רק ריפוי בעיסוק לא ייכנס לגן - - -

קארין אלהרר: אף אחד לא מגיע רק בגלל ריפוי בעיסוק, בואי נודה על האמת.

<פנינה אלתר: אני אומרת שזה לא מונע מאיתנו – עוד מעט תראו – לעשות את כל מה שאנחנו עושים לטובת העניין, אבל חשוב לי רק להציג את זה באופן הנכון.

<רחלי אברמזון: סליחה שנייה, אני רק רוצה לציין לגבי מתן הטיפולים והשירות מטעם, אני חושבת שלגבי העניין הזה של אם קופת חולים מפסיקים להעניק את השירות או לא, בגין שירות שמתקבל על ידי משרד החינוך – אני חושבת שצריך להפנות את זה למשרד הבריאות, לברר את הסוגיה, כי ברמה העקרונית - - -

קארין אלהרר: רחלי, אבל את מכירה את המציאות.

<פנינה אלתר: היה בג"ץ - - -

<רחלי אברמזון: לא, אבל מה שאני - - -

קארין אלהרר: רחלי, אבל את יודעת שאם משרד החינוך הפסיק לתת את השירות וצריך ללכת לקופת חולים, את יודעת טוב יותר ממני כמה זמן צריך לעמוד בתור בקופת חולים ואיזה מערכת בירוקרטית צריך לעבור כדי לקבל את הטיפולים הפארא-רפואיים.

קארין אלהרר: את עומדת בראש המערך הזה, את מכירה את זה.

<רויטל לן-כהן: ביקשו גננת שאין והיא לא נותנת.

<רחלי אברמזון: ואני רוצה רגע לומר שבמדיניות שלנו אין מצב – וצר לי על הסיפורים אני שומעת ואנחנו מודעים לחסר – ופנינה תיכף תדבר עליו ותדבר גם על הצעדים שאנחנו עושים כדי לטפל בעניין הזה ולקדם אותו.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, אין מצב שבו גן יהיה זכאי לקבל את השירות הזה ולא ננסה ולא ייעשה בשטח מאמץ כדי לנסות לאתר את האיש המקצועי שייתן את המענה הטיפולי הזה.

<רחלי אברמזון: לכן אני רוצה לומר שהמשרד מכוּון לתת את השירות בתוך הגן, ככל שהילדים זכאים לו.

קארין אלהרר: תגידי, לא היו גני תקשורת שלא הייתה בהם קלינאית תקשורת?

<רחלי אברמזון: אז אני אומרת, על החסר הזה נדבר עוד רגע.

<רחלי אברמזון: פנינה תסיים ונתקדם.

איציק שמולי: כן, בבקשה, בואי תשלימי.

<פנינה אלתר: רק - - - אחת, שיהיה לנו שיח משותף איך בכלל השעות האלה מתנהלות.

<פנינה אלתר: אז אני אעשה את זה בקצרה.

<פנינה אלתר: בחינוך המיוחד ילד לא מקבלת שעות, המסגרת מקבלת שעות.

<פנינה אלתר: כשיש קריטריונים של מספר התלמידים במסגרת, סוג הכיתה, דרגת הכיתה וסוג המוסד.

<פנינה אלתר: ביחד הילד כאילו מביא איתו משאבים ועוד מעט נראה מה הילד מקבל.

<פנינה אלתר: כאשר יש טבלה שמראה מה ה-100% האופטימאלי שאפשר לקבל, המאסט הוא 70%.

<פנינה אלתר: זאת אומרת זאת ברירת מחדל וכל מסגרת אמורה לקבל 70%, כשכל מה שיש לנו בתקן מעבר ל-70%, הוא על פי שיקול דעת מקצועי של מפקחים.

<פנינה אלתר: לפעמים אנחנו רוצים לתקן, יש מסגרות מורכבות יותר, יש מסגרות שפתאום יש להן יותר תלמידים.

<פנינה אלתר: סוג הטיפולים מהמקצועות האלה שניתנים לתלמיד, נקבעים בעצם על ידי הצוות הרב מקצועי בתוך הגן.

<פנינה אלתר: מה הוא יקבל, פרטני, קבוצתי, איזה סוג טיפול, את כל זה בעצם הצוות קובע.

<פנינה אלתר: זאת אומרת, זה לא נקבע מראש בחוזר מנכ"ל.

<פנינה אלתר: חוזר מנכ"ל נתן מסגרת.

<פנינה אלתר: וזהו, ונגיע בעצם לבעיות שלנו, שבאמת זה סיבות לחסר.

<פנינה אלתר: קודם כל אני רוצה להגיד זה חסר ואני לא יודעת אם יש פה את נציגי משרד הבריאות.

<פנינה אלתר: החסר קיים במדינת ישראל ולא רק במערכת החינוך.

<פנינה אלתר: בנושא של מסגרות ההכשרה, בשנים האחרונות יש הרבה יותר מסגרות הכשרה שאני חושבת שגם צופים שהחסר ילך וייעלם ויקטן עם הזמן.

<פנינה אלתר: בזמנו היה בית ספר אחד לריפוי בעיסוק, אחד להפרעות בתקשורת.

<פנינה אלתר: היום אנחנו עומדים על שישה בתי ספר להפרעות בתקשורת, חמישה לריפוי בעיסוק, שישה לפיזיותרפיה, כשאחד עומד להיסגר.

<פנינה אלתר: זאת אומרת שלאט לאט.

<פנינה אלתר: יש גם איזה דו"ח של משרד הבריאות - - -

איציק שמולי: למרות שהטענה שעלתה ברדיו לפחות, הייתה שאין בעיה באנשי מקצוע.

איציק שמולי: הם לא באים לעבוד עם המשרד ומעדיפים לעבוד בחוץ, בגלל תנאי השכר.

<פנינה אלתר: אז אני אפריד.

<פנינה אלתר: קודם כל עדיין כנראה יש בעיה וכבר נדבר עליה והיא באזורים מסוימים, במגזרים מסוימים, עדיין קיימת בעיה.

<פנינה אלתר: ואם קיימת אצלנו והיא קיימת גם במשרד הבריאות וגם בעמותות שנותנות שירות למשרד הבריאות, משמע שזה לא רק אצלנו.

<פנינה אלתר: ההעדפה לעבוד במערכת פרטית – אני לא יכולה לדבר עליה.

<פנינה אלתר: אני יכולה לבוא ולהגיד מה אנחנו כמערכת חינוך נותנים למטפלים האלה מבחינת תנאי ההעסקה.

איציק שמולי: מה נותנים?

<רחלי אברמזון: שהם מקבילים לעובדי הוראה.

<פנינה אלתר: הם עובדי הוראה לכל דבר ועניין מבחינתנו.

<פנינה אלתר: זאת אומרת ממש.

<רחלי אברמזון: כן, כן.

<פנינה אלתר: וכבר נדבר על זה במה שאנחנו עושים, אז אני אסביר את זה יותר בפירוט.

<פנינה אלתר: הם עובדי הוראה לכל דבר ועניין.

קארין אלהרר: אז איך מסבירים שלא מצליחים להביא אנשים?

<פנינה אלתר: אולי עדיין זה לא מפתה.

<פנינה אלתר: אז אני אגיד לכם עוד כמה דברים למה אנחנו אולי לא מצליחים לפתות.

<פנינה אלתר: אז קודם כל אנחנו אמרנו - - -

<רבקה מורוביץ: העסקה של מורים, יותר נמוך מהעסקה של מומחה.

<רבקה מורוביץ: מומחה צריך להרוויח - - -

איציק שמולי: רגע, סליחה, מי את?

<רבקה מורוביץ: אני רבקה מורוביץ, אני אמא ואני גם מלווה הורים בקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים ובתסמותק, אני מלווה הורים - - -

איציק שמולי: אז עוד כמה דקות תוכלי לדבר ולהשמיע את דבריך.

<רבקה מורוביץ: זה מה שרציתי להגיד מבחינת שכר.

איציק שמולי: אוקיי, בסדר.

<פנינה אלתר: בכל אופן, אז דיברנו שעם תוספת משמעותית של מוסדות ההכשרה, אנחנו מקווים שזה ילך ויפחת.

<פנינה אלתר: השונות בין האזורים – ידוע שאזור הדרום הוא אזור בעייתי ולא רק במערכת החינוך.

<פנינה אלתר: הוא בעייתי וזה נושא שצריך לשים עליו את הדעת.

<פנינה אלתר: השונות בין מגזרים – במגזר הערבי ידוע לנו שיש גם איזה שהוא חסר עוד יותר, למרות שכבר עכשיו לומדים בירדן ובג'נין, יש חסר, שוב, מצטבר יותר לאזור הדרום ומזרח ירושלים.

קארין אלהרר: אז מה עושים?

<פנינה אלתר: אני עוד דקה אדבר על זה.

<פנינה אלתר: אני רק רוצה להגיד את החסרים ואז אני אתן תמונה מה אנחנו מנסים לעשות.

<פנינה אלתר: גם מזרח ירושלים היא בבעיה בנושא הזה, כאשר חשוב לי דווקא לציין שבחלק מהמגזר הערבי דווקא טיפול באומנויות הוא החסר הגדול והבולט, מבחינה תרבותית.

<פנינה אלתר: העדפות של מטפלים – פה אני יכולה לבוא ולהגיד שכנראה לעבוד במערכת החינוך אולי זה לא הדבר היוקרתי ביותר ועל זה אנחנו עושים המון מאמצים.

<פנינה אלתר: אולי נראה יותר מקצועי לעבוד במערכת בריאות ואולי פה, הייחודיות שלנו, שקשה לנו להביא את המטפלים דווקא למערכת החינוך, ואני כבר אגיד מה אנחנו עושים.

איציק שמולי: את יכולה לתת לנו מספרים?

<פנינה אלתר: מספרים של מה?

איציק שמולי: נגיד אם את אומרת שיש העדפות למטפלים ללכת למערכת פרטית, כמה הצלחתם לגייס בכל אחת משלוש השנים האחרונות?

<פנינה אלתר: אני אומר לך.

<פנינה אלתר: אתה ראית דוגמא של שנה כמה הצלחנו לגייס.

<פנינה אלתר: אנחנו מצליחים לגייס הרבה, אבל אם עדיין יש לנו חסר בעובדים, משמע שעוד לא גמרנו.

<פנינה אלתר: אבל אני אומרת שוב, אני שומעת את זה גם ממערכת הבריאות באזור הדרום, שלא מצליחה לגייס.

<פנינה אלתר: אז אני לא יודעת אם התופעה היא רק - - -

איציק שמולי: בסדר, אבל באר יעקב ומודיעין הן לא בדרום.

<פנינה אלתר: אוקיי.

<פנינה אלתר: אני לא מדברת על זה.

<פנינה אלתר: נכון שיש פה נקודות ספציפיות, אני מדברת על תופעה.

<פנינה אלתר: התופעה היא שבאזור המרכז יש פחות, דרום המרכז מצטרף לנו קצת לדרום.

איציק שמולי: ולגבי מה ששאלה חברת הכנסת אלהרר, כמה חסרים?

<פנינה אלתר: כמה חסרים?

<פנינה אלתר: תראה, באיזה שהוא בירור שעכשיו ערכנו, אני יכולה לבוא ולהגיד שבמקום שחסר משמעותית, אז משמעותית למשל חסרים לנו באזור הדרום 50 מרפאים בעיסוק, 55 קלינאי תקשורת ו-27 פיזיותרפיסטים.

<יהודית גידלי: סליחה, אני לא מספיקה לרשום.

<פנינה אלתר: 50 מרפאים בעיסוק, בערך.

<פנינה אלתר: 55 משרות, זאת אומרת אנשים במשרה אני מתכוונת.

<פנינה אלתר: 55 קלינאי תקשורת ו-27 פיסיותרפיסטים.

<פנינה אלתר: החסר בולט לנו גם במזרח ירושלים, של 6 מרפאים בעיסוק, 12 קלינאי תקשורת ופיזיותרפיסטים.

<פנינה אלתר: בשאר המקומות בארץ זה חסרים הרבה יותר קטנים, נקודתיים, זה לא תופעה.

<פנינה אלתר: זה קושי.

<פנינה אלתר: ללא ספק זה קושי.

<פנינה אלתר: ללא ספק זה קושי.

קארין אלהרר: הם מועסקים במשרה מלאה?

<פנינה אלתר: לא, אז לכן אמרתי משרות.

<פנינה אלתר: הם לא מועסקים במשרות.

<פנינה אלתר: אני אספתי את מכסת השעות.

<פנינה אלתר: במשרד החינוך משרה היא 26 שעות, חילקתי וזה מספר התקנים שיצאו לי.

<פנינה אלתר: זאת אומרת זה לא מספר ה - -

קארין אלהרר: לא, אני אגיד לך למה אני שואלת את זה.

קארין אלהרר: אני שואלת את זה ביחס לתשובתך הקודמת, שאמרת שהם מקבלים תנאים טובים, אז אני מנסה לחשוב על בעל מקצוע שלמד אי אלו שנים, עשה התמחויות ומגיע לפרקטיקה.

קארין אלהרר: הוא רוצה מן הסתם מקום עבודה מסודר, שמאפשר לו לחזור הביתה בסוף עם משכורת טובה וגם עם ביטחון תעסוקתי.

<פנינה אלתר: אני מסכימה איתך והלוואי וזו הייתה החשיבה של המטפלים.

<פנינה אלתר: החשיבה של המטפלים היא לעבוד אולי חצי במשרד הבריאות, חצי אצלנו.

<פנינה אלתר: זה צורך של מטפלים לא בקטע כלכלי - - -

קארין אלהרר: זה לא פונקציה של כסף?

<פנינה אלתר: לא, לא, לא.

<פנינה אלתר: אנחנו יכולים להעסיק ואנחנו רוצים להעסיק אותם במשרות מלאות.

<פנינה אלתר: לפעמים זו בחירה של עובד.

<פנינה אלתר: יש שעובדים במשרות מלאות ויש שלא.

<פנינה אלתר: זו בחירה שלהם.

קארין אלהרר: אבל כלל שהם מבקשים אתם מאפשרים.

<פנינה אלתר: בוודאי, בוודאי.

<פנינה אלתר: בחסר הזה זה בוודאי.

איציק שמולי: את יכולה להבהיר את העניין?

איציק שמולי: כשאת אומרת חסרים 50 מרפאים בעיסוק, זה אומר שמה?

איציק שמולי: זה אומר שחסרים - - -

<פנינה אלתר: חסרים 50 משרות, שיש לנו מסגרות שאין בהן את אותם קלינאי תקשורת, או את אותם פיזיותרפיסטים.

<רחלי אברמזון: תלוי בצרכים של אותה מסגרת, לפי זכאות.

<פנינה אלתר: ושוב, כשהם ילכו למערכת הבריאות, גם שם הם נתקלים באותו מקום באזורים האלה, גם שם הם נתקלים בחסר הזה, לצערנו.

<פנינה אלתר: אני רוצה לדבר עכשיו דווקא על מה שאנחנו עושים ומנסים לעשות סוג של איזו שהיא מהפכה, וזה דווקא בנושא המקצועי, כי אנחנו מאמינים שאם יש העדפה לעבוד במערכת הבריאות, אנחנו צריכים מאד מאד להתמקצע בייחודיות שלנו, כדי שנהיה מאד אטרקטיביים למטפלים לבוא ולעבוד איתנו.

<פנינה אלתר: אז בנושא ההתמקצעות אנחנו עושים המון דברים.

<פנינה אלתר: קודם כל מטפל בשנה השנייה מקבל מאיתנו קורס של 150 שעות שבסופו הוא מקבל רישיון לעבודה במערכת החינוך.

<פנינה אלתר: הקורס הוא על חשבון המשרד, כשהתכנים של הקורס זה הייחודיות של העבודה במערכת החינוכית, שזה סוג של תפיסה אקולוגית.

<פנינה אלתר: זה דבר אחד שאנחנו עושים.

<פנינה אלתר: אני חושבת שאופק חדש זימן לנו אפשרות לפרוש המון קורסים מקצועיים, ייחודיים, וזה ללא ספק מהפך של שלוש השנים האחרונות.

<פנינה אלתר: קורסים ברמת בית הספר, המתי"א, אפילו קורסים ארציים שהם קורסים מקצועיים לכל אחד ואחד מהמקצועות האלה.

<פנינה אלתר: שיהיה להם באמת שווה לבוא.

<פנינה אלתר: הם מקבלים את זה ללא כסף.

<פנינה אלתר: אנחנו גם עכשיו בונים לקראת השנה הבאה תכנית לחשיפת הטיפול במערכת החינוך במוסדות להשכלה גבוהה.

<פנינה אלתר: אנחנו רוצים להיכנס לשם, לחשוף את זה בפני הסטודנטים, להראות להם שהמערכת הזאת היא מקצועית והיא ייחודית ומאד מאד מעניינת ומרתקת.

<פנינה אלתר: וכשאני באתי בעבר הרחוק ממערכת הבריאות, אני יודעת מה הייחודיות של העבודה במערכת החינוך.

<פנינה אלתר: אנחנו רוצים לעודד ומעודדים ואנחנו הולכים לתגבר את זה - את ההכשרה הקלינית.

<פנינה אלתר: אנחנו מאמינים שאם אנחנו נביא את הסטודנטים אלינו, להכשרה קלינית, הם כבר יכירו וזו איזו שהיא טעימה ראשונה שהם ירצו להישאר אצלנו.

איציק שמולי: אגב, במסגרת העידוד, אני יודע שיש פרויקטים כאלה של משרד החינוך בתחומים אחרים, שכאשר יש מחסור במורים אז נותנים יותר כסף.

איציק שמולי: האם במסגרת העידוד - - -

<רחלי אברמזון: החוזים האישיים.

איציק שמולי: את זה אסור לי להגיד במפלגת העבודה.

<רחלי אברמזון: בסדר.

איציק שמולי: אבל במסגרת העידוד, האם אתם עושים מאמצים נוספים גם בתחום הזה?

<פנינה אלתר: מודה שאני לוקחת את זה לתשומת ליבי.

<פנינה אלתר: אני יודעת שבאזור הדרום יש תמריצים ועדיין זה מסתבר לא מספיק.

<פנינה אלתר: יש תמריצים לעובדים שגרים ועובדים באזורים מסוימים, הם מקבלים תוספת.

<פנינה אלתר: כנראה זה לא מספיק.

<פנינה אלתר: אני לא יודעת.

<פנינה אלתר: חשוב לי להגיד שמשנה שעברה אנחנו מעסיקים מדריכה ארצית מהמגזר הערבי, שהמטרה שלה היא לקדם את מקצועות הבריאות במגזר הערבי, כי שם אנחנו בסוגיה אחרת.

<פנינה אלתר: אני חושבת שכבר בעקבות זה אנחנו עושים הרבה מאד שינויים.

<פנינה אלתר: אנחנו בנינו קורסים לכל המטפלים שלומדים בירדן ובג'ינן, לתת להם תכנים שחסרים להם לעבודה במערכת החינוך בארץ.

<פנינה אלתר: אז זה אחד מהדברים של העבודה שלנו.

<יהודית גידלי: כמה כאלה יש?

<פנינה אלתר: יש הרבה.

<יהודית גידלי: הרבה זו מילה יפה.

<פנינה אלתר: מספר, צר לי להגיד לך, אני לא יודעת.

<פנינה אלתר: באזור הדרום ובמזרח ירושלים זה רוב המטפלים.

<יהודית גידלי: עשרות, מאות?

<פנינה אלתר: כן.

<יהודית גידלי: את אומרת שזה רוב המטפלים ועדיין המחסור הכי גדול הוא בדרום, אז צריך גם לדבר על מספרים.

<פנינה אלתר: רוב המטפלים שקיימים בדרום, במגזר הערבי, למדו בירדן ובג'נין.

<פנינה אלתר: זה עדיין לא - - -

<יהודית גידלי: כמה?

<פנינה אלתר: אני לא יודעת.

<פנינה אלתר: אין לי את המספר הזה, צר לי.

איציק שמולי: טוב, אנחנו נבקש לקבל את זה לוועדה.

<פנינה אלתר: בסדר.

<פנינה אלתר: מספרי מטפלים שלמדו בחו"ל, בסדר גמור.

איציק שמולי: סיימת?

<פנינה אלתר: כאשר קורה מצב כמו שתיארת פה, ואני יודעת שגם במקרה הספציפי קיימת תכנית ואנחנו מעצימים אותה.

<פנינה אלתר: מה אנחנו עושים בהעדר מטפל, ויש מציאות כזאת, וזה לא כי המשרד לא רצה, כי באמת לא נמצא המטפל הנכון.

<פנינה אלתר: אז פה יש לנו את הדרך על ידי מומחי התחום במתי"א, על ידי מדריכים מחוזיים, שנותנים הדרכה לצוותים, שדרך אגב בגן שפתי הגננת מוכשרת קודם כל לעבוד עם האוכלוסייה הזאת, ואנחנו נותנים את התמיכה המקצועית בהעדר.

<פנינה אלתר: שוב, זה סוג של אילוץ, אבל אנחנו בונים איזו שהיא תכנית תמיכה, שהילדים לא יינזקו, ובמקרה הספציפי בהערכה מהצוות, הילדים יתקדמו.

<פנינה אלתר: זאת אומרת שבהדרכה, בסך הכל אנחנו אומרים שהמטפל נותן פעם בשבוע, ההדרכה היא מאד משמעותית.

<פנינה אלתר: מסתבר שכנראה צוות הגן עשה הרבה והילדים לא יצאו ניזוקים מהעניין הזה.

<פנינה אלתר: יש לנו את חוברת קווים מנחים, שאני מקווה שבתוך שנה תצא להיות חוזר מנכ"ל, שהיא בעצם מסבירה מה זה עבודת מערכת הבריאות בתוך מערכת החינוך – מה הייחודיות, מה זכויות העובדים האלה.

<פנינה אלתר: יש דברים שאנחנו צריכים לעשות הסדרות והתאמות.

<פנינה אלתר: מה לעשות שאנחנו הכנסנו מקצוע טיפולי לתוך מערכת חינוכית שעובדת באיזה שהוא אופן ואנחנו צריכים לעשות כל הזמן את המשחק של ההתאמות.

<פנינה אלתר: אני אתן לכם דוגמא, אפילו שמירה בהפסקות.

<פנינה אלתר: מילוי מקום.

<פנינה אלתר: איך אנחנו גורמים שהמטפלים שלנו לא יהיו ממלאי מקום למורים.

<פנינה אלתר: אז כל הדברים האלה נכתבים בחוברת הזאת, שאני מקווה שהיא תצא כחוזר מנכ"ל.

<פנינה אלתר: בקיצור, אנחנו עושים מאמצים רבים ויחד עם זאת, אני מאמינה שבתהליך של זמן החסר ילך ויתמלא, אבל ללא ספק החסר הוא אובייקטיבי.

<פנינה אלתר: הוא לא בגלל שאנחנו לא עושים למען ולא בגלל שאין לנו תקנים.

<פנינה אלתר: זה לא בעיה של התקנים.

איציק שמולי: אבל את אומרת בפירוש שהמגמה היא מגמה של צמצום הפער.

<רחלי אברמזון: לצמצם את הפערים.

<פנינה אלתר: בוודאי, בוודאי.

איציק שמולי: כשאת אומרת לי שכבר יש תכנית למתן כלים לצוותים בהעדר מטפל, זה קצת מתחיל להטריד אותי.

<פנינה אלתר: לא, אז זה אנחנו צריכים להשאיר תמיד, כי אפילו אם יש לך מצב שמטפלת יצאה לחופשת לידה ועדיין לא מצאנו ממלאת מקום, חשוב לי שהגן, עדיין יש לנו עוד כמה שנים.

<פנינה אלתר: אני עוד לא רואה שביום אחד באזור הדרום אנחנו מכסים על הכל.

<פנינה אלתר: אז חשוב לנו לבנות תכנית כרגע שיהיה גיבוי מקצועי, אבל ללא ספק אני חושבת שגם המגמה שיש יותר מוסדות הכשרה וגם המאמצים שאנחנו עושים בחשיפה של מערכת החינוך, אני מקווה שביחד יתנו סוג של איזה שהוא מענה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: בבקשה, חברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני יושב הראש.

קארין אלהרר: קודם כל תודה רבה על קיומו של הדיון הבאמת סופר חשוב הזה.

קארין אלהרר: אני יודעת שאתה מוביל אותו כבר זמן מה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר כמה דברים.

קארין אלהרר: תראו, אין רוע של מישהו מהמשרדים ובוודאי שאין כוונת מזיד, אבל התוצאה בעיני ההורים היא תוצאה לא טובה ואני יכולה להבין למה.

קארין אלהרר: כי בסוף יש ילד או ילדה שמגיעים למסגרת חינוכית פדגוגית, שאמורה לתת גם מענים פארא-רפואיים, זה בילד אין, זה חלק מהגדרת המקום, והוא לא מקבל את המענים הללו וזה דבר שעשוי לפגוע פגיעה קשה וחמורה.

קארין אלהרר: רק עובדי משרד החינוך וההורים יודעים כמה עמל דרוש על מנת לקדם ילד ולהביא אותו למימוש מלוא הפוטנציאל שלו, ומבינים כמה אפילו גאפ של חודש, של חודשיים, עשויים ממש להביא לרגרסיה משמעותית במצבו של הילד.

קארין אלהרר: מה שחורה בעיקר זה מצב שבו הדבר הזה ידוע מראש.

קארין אלהרר: אני אומר שכבר בשנת 2014, המועצה להשכלה גבוהה התריעה שיש מחסור חמור במקומות הכשרה במקצועות הפארא-רפואיים, וגם מרגע שהמדינה תיתן תמריצים ללכת וללמוד, אין מקומות באקדמיה.

קארין אלהרר: עכשיו, הדיון כאן מחבר אותי לדיון אחר שהיה לנו בוועדת העלייה והקליטה.

קארין אלהרר: שמגיעים לכאן המון עולים חדשים, בעיקר מצרפת בזמן האחרון, שיש בידיהם תעודות, אבל המדינה מערימה עליהם קשיים על קשיים, כדי לאמת את התעודות האלה כאן וכך אנחנו מפסידים מטפלים פארא-רפואיים שיכולים להיות כוח עבודה מצוין שמשרד החינוך יכול להיעזר בו, על מנת לתת את המענים ואני לא מצליחה להבין.

קארין אלהרר: עושה רושם כאילו יד ימין לא מכירה את יד שמאל.

קארין אלהרר: אין חיבור ביניהם, למרות שזה אותו גוף ולמרות שזה אותה ממשלה, למרות שהמנהיגות היא אותה מנהיגות ואני באמת לא מצליחה להבין למה זה קורה.

קארין אלהרר: עכשיו אני רוצה לומר עוד דבר.

קארין אלהרר: יש את העניין הזה של גידול משמעותי מאד במספר הילדים שזקוקים לטיפולים פארא-רפואיים.

קארין אלהרר: רק בקרב האוכלוסייה על הרצף האוטיסטי יש גידול של 123% בשנים 2010 עד 2015, שזה לבדו מעיד שצריכה פה להיות היערכות של תכנית חומש מסודרת.

קארין אלהרר: הרי שנת הלימודים לא מגיעה בהפתעה.

קארין אלהרר: היא מגיעה אחרי שאני בטוחה שמשרד החינוך התכונן אליה מבעוד מועד.

קארין אלהרר: ולכן העובדה שגן ילדים נפתח, גן תקשורת והוא נפתח כשאין קלינאי תקשורת בגן, קשה לי להסכים עם זה שלא ידענו מה לעשות.

קארין אלהרר: אני לא אומרת לא לפתוח את הגן, אני כן אומרת לפתוח את הגן עם הצוות הרפואי, או לחילופי חילופין אני רוצה לומר משהו.

קארין אלהרר: יושבת כאן גברת אדלשטיין, שהיא המנכ"לית של העמותה לילדים בסיכון, שנותנת את הטיפול הרפואי המקדם הזה בין יתר העמותות שנותנות את הטיפול הרפואי המקדם, לאותם מענים פארא-רפואיים במסגרות החינוכיות.

קארין אלהרר: גם איתם צריך לשבת, גם איתם צריך לדבר.

קארין אלהרר: זה לא הבעיה של העמותות שלא יודעות לתת את המענה.

קארין אלהרר: גם אתם, במסגרות שאתם מביאים משלכם, לא מצליחים להביא.

קארין אלהרר: ולכן הטחת האשמה ההדדית הזאת היא חסרת תועלת.

קארין אלהרר: היא גם לא מקדמת את ההורים.

קארין אלהרר: יש איזו הטחת אשמה.

קארין אלהרר: אני שומעת את זה הדדית.

קארין אלהרר: זה מיותר.

קארין אלהרר: ההורים רוצים מענה, לא מעניין אותם מי אשם במה.

קארין אלהרר: ואני רוצה לומר לסיום, קודם כל להתנצל שאני לא יכולה להישאר עד סוף הדיון כי יש לי דיון בוועדה לביקורת המדינה.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר את הדבר הבא: אפשר למצוא פתרונות.

קארין אלהרר: אני מסרבת להאמין שזה כתוב בכוכבים ואין שום דרך לתת מענה כי ככה זה, כי אין מספיק מטפלים פארא-רפואיים.

קארין אלהרר: יש בישראל דה-פקטו המון מטפלים פארא-רפואיים שאנחנו לא מממשים את זכותם לתעסוקה במקצוע שאותו הם למדו.

קארין אלהרר: קחו את מאות המטפלים הפארא-רפואיים, העולים מצרפת, שכל המשאלה שלהם, שמישהו יכיר להם בלימודים הללו.

קארין אלהרר: משרד הבריאות צריך להפסיק להערים עליהם קשיים, ותאמינו לי, כולם ירוו נחת מהסיפור הזה.

קארין אלהרר: ההורים יקבלו מענה לילדים שלהם, משרד החינוך יוכל לבוא ולומר – הנה, אני נותן מענה.

קארין אלהרר: העמותות יקבלו את המענה והכי חשוב זה הילדים.

קארין אלהרר: הילדים יקבלו את המענה.

קארין אלהרר: יש איזה פינג פונג כזה בין משרד הבריאות למשרד החינוך.

קארין אלהרר: אני מכירה את הבג"ץ, אני יודעת מה היה שם ועדיין, אם משרד החינוך יודע לומר ביושר – אני לא יודע לפתוח שנת לימודים עם קלינאי תקשורת בגן, תתנו להורים זמן היערכות.

קארין אלהרר: תגידו להם – אני לא יודע לתת קלינאי תקשורת.

קארין אלהרר: אל תגידו להם בואו נפתח את השנה ונראה מה יהיה.

קארין אלהרר: שיתחילו לעמוד בתור בקופת חולים.

קארין אלהרר: למה הם צריכים לחכות לתחילת השנה?

קארין אלהרר: או שיבחרו לחלוטין בשילוב.

קארין אלהרר: אני באמת אומרת, המצב הזה הוא Loss-Loss ואפשר להפוך אותו ל-Win-Win, ואני אומרת יפה שעה אחת קודם.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: מוריה וינדרבוים, נציגת ההורים.

<מוריה וינדרבוים: האם אני יכולה לפני השאלה הערה קטנה?

איציק שמולי: יכולה.

<מוריה וינדרבוים: אני אישית יש לי ילד על הרצף.

<מוריה וינדרבוים: הוא נמצא בגן תקשורת.

<מוריה וינדרבוים: בגן תקשורת הייתה קלינאית תקשורת וגם סל בריאות מקדם.

<מוריה וינדרבוים: היו למעשה – סליחה, לא נעים לי – שתי קלינאות תקשורת, אחת ממשרד החינוך ואחת מהעמותה.

<מוריה וינדרבוים: קרה מקרה וקלינאית התקשורת, דרך משרד החינוך מהיום למחר חלתה, נאלצה לעזוב ולא מצאנו קלינאית תקשורת.

<מוריה וינדרבוים: ניסו ונשארנו בלי.

<מוריה וינדרבוים: הילד מהיום למחר הפסיק לדבר.

<מוריה וינדרבוים: פשוט מהיום למחר הפסיק לדבר.

<מוריה וינדרבוים: זה קרה בפסח והיום אנחנו מנסים בכל דרך להחזיר את המצב לקדמותו.

<מוריה וינדרבוים: זה דבר אחד.

<מוריה וינדרבוים: דבר שני, איך שנודע שקלינאית התקשורת לא מגיעה, ביקשתי אישור מהגן – תנו לי לקחת קלינאי תקשורת דרך קופת החולים.

<מוריה וינדרבוים: לא יכולים, לא יודעים, לא זה, טוב.

<מוריה וינדרבוים: הקלינאית של העמותה תחלק את השעות במקום שעתיים לילד תעשה שעה לכל ילד.

<מוריה וינדרבוים: תבוא מישהי, תכנית למתן כלים לצוותים בהעדר טיפול, כנראה שהפעילו אותה.

<מוריה וינדרבוים: אבל אישור בכתב על זה שהילד לא מקבל טיפול מלא של קלינאי תקשורת, אלא חצי טיפול כי הוא מקבל שעה ממישהי שלא מכירה אותו, לסתום חור, איזה פלסטר, לא קיבלנו וגם כנראה לא נקבל.

<מוריה וינדרבוים: אני חושבת שבתכנית למתן כלים לצוותים בהעדר מטפל, הבולט הראשון צריך להיות מתן אישור להורים על זה שהילד לא מקבל קלינאי תקשורת ולתת להורים אפשרות לקבל אלטרנטיבה.

<מוריה וינדרבוים: זה דבר אחד.

<מוריה וינדרבוים: עכשיו לגבי השאלה שלי.

<מוריה וינדרבוים: יש ילדים על הרצף שהולכים לשילוב.

<מוריה וינדרבוים: ילדים שהולכים לשילוב על פי הספר, אמורים לקבל קלינאי תקשורת גם כן, ואולי יש אחד או שניים במדינה שכן מקבלים.

<מוריה וינדרבוים: השאלה היא אם המספרים שהגברת הנכבדה ציינה פה, כוללים את כל החוסר של כל הילדים בשילוב, שכמעט כולם לא מקבלים קלינאי תקשורת.

<מוריה וינדרבוים: אני יכולה לומר לך שאני הייתי - - - -

איציק שמולי: השאלה ברורה.

איציק שמולי: את שואלת האם החוסר המספרי מתייחס גם לילדים המשולבים במערכת החינוך ה-So called רגילה.

<מוריה וינדרבוים: כן.

<מוריה וינדרבוים: הם זכאים באותה מידה כמו - - -

איציק שמולי: אוקיי, בבקשה.

איציק שמולי: מה התשובה?

<פנינה אלתר: לא, התשובה היא שלא.

<פנינה אלתר: אבל אני רק רוצה לשים פה משהו בפרופורציות.

<פנינה אלתר: זאת אומרת, אם יש לנו בסביבות - - -

<רויטל לן-כהן: הנה המוטיבציה השלילית לשילוב והם אומרים שזה לא נכון והם מקדמים את השילוב.

<מוריה וינדרבוים: אז רגע, אני אסיים את המשפט שרציתי לומר.

איציק שמולי: חברה, תנו לה לענות.

<מוריה וינדרבוים: אני אסיים את המשפט שרציתי לומר.

<מוריה וינדרבוים: אני אמא חד הורית, ישבתי בוועדה ודיברתי עם ועדת השמה שקיוויתי שתלך לוועדת שילוב ודיברתי איתם על זה שאני רוצה שהבן שלי יגיע לשילוב לא השנה הקרובה, שנה אחרי זה, והגברת מהמתי"א והמנהלת של החינוך, אמרו לי אבל את אמא חד הורית, איך את תצליחי לתת לילד את המענה הזה של לרוץ לקלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק.

<מוריה וינדרבוים: הילד לא מדבר.

<מוריה וינדרבוים: את צריכה את זה.

<מוריה וינדרבוים: הם לא באו ממקום רע, הם באו ממקום טוב, לנסות לעזור לי לארגן את החיים שלי.

<מוריה וינדרבוים: הרי איך תעשי את זה ולמה?

<מוריה וינדרבוים: למה בגלל שאני אמא חד הורית הבן שלי לא זכאי לשילוב?

איציק שמולי: אוקיי, תודה.

איציק שמולי: בבקשה.

<פנינה אלתר: אני רק רציתי לשים דברים בפרופורציות.

<פנינה אלתר: מבחינת משרות, אם אני מדברת רק על חינוך מיוחד, אני אוסיף שוב, יש לנו 3,200 משרות של מטפלים.

<פנינה אלתר: אנחנו מדברים על חוסר ואני עכשיו לוקחת מקדם גבוה, כי לא חישבנו 200 משרות.

<פנינה אלתר: אז קודם כל אני רוצה - - -

<רויטל לן-כהן: אין סיכוי בעולם שהמספר הזה נכון.

איציק שמולי: רויטל, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

<פנינה אלתר: וגם אם זה 250, עדיין אני רוצה שקודם כל במיין סטרים זה קיים ושאנחנו מודעים לבעייתיות.

<פנינה אלתר: זה לא שאנחנו לא מודעים.

<פנינה אלתר: ואני לא יודעת אם זה כל כך קל.

<פנינה אלתר: אנחנו פותחים שנת לימודים ואנחנו מנסים גם לחלק את העוגה ולפעמים אין לנו אופציה, כי אין מטפל ואי אפשר למצוא יש מאין.

<פנינה אלתר: אבל אם אפשר ברשותכם להגיב לחברת הכנסת - - -

איציק שמולי: לא, את תאספי עוד הערות ואחרי זה תגיבו לכולם.

איציק שמולי: עדי עזוז, נציגת אלו"ט.

<עדי עזוז: שלום.

<עדי עזוז: אני שומעת את הדיון ואני חושבת שיש אולי לכולנו בעיה בהגדרת הבעיה בכלל.

<עדי עזוז: ואני תוהה לפני, אני רק רוצה לוודא.

<עדי עזוז: יש פה נציגים מהמל"ג וממשרד הבריאות?

<עדי עזוז: כן?

<יהודית גידלי: משרד הבריאות היה אמור להיות.

<יהודית גידלי: הוא כנראה - - -

<יפית יצחקי: לא, לא, אני מבריאות הציבור.

<יפית יצחקי: שמי יפית יצחקי.

<יפית יצחקי: הבנתי שחיפשתם לראות ואני חתומה שאני בוועדה.

איציק שמולי: אז את נציגת משרד הבריאות?

<יפית יצחקי: בריאות הציבור.

<יהודית גידלי: את נציגת משרד הבריאות?

<יפית יצחקי: אני נציגה לא רשמית.

<יפית יצחקי: אני נציגה במקום ד"ר עדינה יוסף, שהייתה אמורה להגיע.

איציק שמולי: את נציגת משרד הבריאות בדיון הזה?

<יפית יצחקי: כן, כרגע.

איציק שמולי: יפה.

איציק שמולי: אוקיי, תודה.

<עדי עזוז: אוקיי, אז פשוט היה לנו שולחן עגול איתם לפני כשלושה חודשים ואני לא זוכרת אותך ספציפית.

איציק שמולי: יקירה, תדברי בבקשה לוועדה.

<עדי עזוז: סליחה, כן.

<עדי עזוז: אז אני אגיד מה.

<עדי עזוז: אני חושבת שהבעיה היא בזה שצריך קודם כל להגיד, וזה לא שמשרד החינוך לא מצליח למצוא מרפאות בעיסוק או קלינאיות וזה לא שאלו"ט לא מצליחה או העמותה לילדים בסיכון לא מצליחה, זה כי אין.

<עדי עזוז: אין מספיק.

<עדי עזוז: וצריך להגיד שיש גידול, למשל בקלינאיות התקשורת, אני יכולה גם להעביר לך את זה בסוף הוועדה, זה נתונים מחוק חופש המידע.

<עדי עזוז: יש גידול בקלינאיות.

<עדי עזוז: יש גידול משנת 2010 עד שנת 2014 ב-82%.

<עדי עזוז: זה יפה.

<עדי עזוז: זה גידול יפה.

<עדי עזוז: הוא לא מספיק.

<עדי עזוז: למה הוא לא מספיק?

<עדי עזוז: כי כמו שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה, רק באוכלוסיית האוטיסטים יש גידול ב-123% בטווח זמן הזה ואני מכירה רק את הנתונים שלי ויש עוד מאות אלפי, לא יודעת אם מאות אלפי, אבל אלפי ילדים שזקוקים לטיפולים האלה.

<עדי עזוז: ואני אגיד שהמחסור אצלנו הוא כפול, כי אנחנו גם עמותה מתפעלת וגם מסנגרת.

<עדי עזוז: אז ברמת התפעול, למשל בבאר שבע, זה מחסור אמיתי וקשה.

<עדי עזוז: אתה שאלת על תמריצים.

<עדי עזוז: אנחנו נותנים תמריצים של 150% מהשכר ונותנים שכר על ביטול זמן של נסיעה מהמרכז ועדיין אנחנו מקבלים ממש מעט קורות חיים, לעתים לא מקבלים בכלל.

<עדי עזוז: מהצד השני של הסנגור, הורים שרוצים לקחת את שעות הטיפול בקופות החולים, אין גם לקופות החולים את קלינאי התקשורת לתת להם.

<עדי עזוז: אז הם ממתינים את השלושה חודשים, בזמן הזה הם לא יכולים לעשות כלום.

<עדי עזוז: אחרי שלושה חודשים הם הולכים לקחת פרטי.

<עדי עזוז: השכר שהם משלמים לא תואם את התעריף של משרד הבריאות.

<עדי עזוז: חלקם אפילו לא מסוגלים לשאת בדלתא של התעריף בין מה שהם יקבלו לבין מה שהם מוציאים.

<עדי עזוז: השורה התחתונה היא שאין מספיק, וכמו שחברת הכנסת אלהרר אמרה – צריך תכנית חומש גדולה.

<עדי עזוז: לדעתי זה שמשרד הבריאות לא פה זה חמור מאד.

<עדי עזוז: אנחנו עדיין מחכים לפרוטוקול מלפני שלושה חודשים של השולחן העגול, שאלו"ט ביקשה הכרה בבעיה, שיש מחסור.

<עדי עזוז: יצאנו משם עם הכרה, אחרי שאנחנו – תסלח לי – ירקנו דם בדיון כדי לקבל את ההכרה הזאת.

<עדי עזוז: הם לא נמצאים כאן והבעיה היא שהם גם לא פותחים מספיק תכנית הכשרה, ולכן המל"ג גם לא מאפשר פתיחה של תכניות לימוד חדשות.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: רויטל לן-כהן, קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<רויטל לן-כהן: אני רוצה להגיד כמה דברים באופן כללי, שרשמתי לי קודם, ואז להתייחס לדברים שנאמרו פה, כי חלקם ממש מקוממים.

איציק שמולי: בשלוש דקות תגידי כל מה שאת רוצה.

<רויטל לן-כהן: אני מדברת מהר.

<רויטל לן-כהן: קודם כל אין סטנדרטים.

<רויטל לן-כהן: כדי שהורה יוכל לקבל טיפול לילד שלו, יותר נכון כדי שהילד יוכל לקבל טיפול, אין סטנדרט שאפשר לבוא אליו ולהגיד הוא זכאי כי.

<רויטל לן-כהן: ואז מתחיל מסחרה, שוק, מול מערכת החינוך.

<רויטל לן-כהן: בדרך כלל מול המנהלת, אם אנחנו מדברים על שילוב או מול הצוות הפארא-רפואי של המסגרת של החינוך המיוחד.

<רויטל לן-כהן: זה נכון שיש מחסור במטפלים, אבל אחת הסיבות למחסור העיקרי בתוך משרד החינוך הוא כן השכר.

<רויטל לן-כהן: תוך כדי אני מתכתבת עם קלינאית תקשורת.

<רויטל לן-כהן: היא שלחה לי את תלוש השכר שלה.

<רויטל לן-כהן: יוצא שהיא מרוויחה לשעה 40 שקלים.

<רויטל לן-כהן: אין רצף טיפולים בחופשות ובחגים, ולא משנה כמה שנים אנחנו אומרות את זה, משרד החינוך לא טורח לפתור את הבעיה הזאת, שלפעמים חודשיים ילד מפסיד טיפול.

<רויטל לן-כהן: אי אפשר להפסיק לילד עם צרכים מיוחדים טיפול לחודשיים, גם לא לחודש, גם לא לשבוע.

<רויטל לן-כהן: צריך למצוא איזה שהוא פתרון של רצף טיפולי.

<רויטל לן-כהן: כנ"ל רצף טיפולי של מטפלים.

<רויטל לן-כהן: זה מקסים שמטפלת יוצאת לכל מיני דברים של משרד החינוך, אבל אנחנו צריכים לחשוב על הילדים ולא על משרד החינוך ולכן גם לזה צריך לתת מענה.

<רויטל לן-כהן: אין פיקוח על איכות ויעדים, בטח לא בשילוב, כי אין יעדים, כי אין סטנדרטים.

<רויטל לן-כהן: הורים רבים מבקשים לייצר קשר עם המטפלים של אחר הצהריים כדי לתת מענה הוליסטי.

<רויטל לן-כהן: אז שמענו פה מאד יפה את הביטוי של חשיבה אקולוגית, אין חשיבה אקולוגית.

<רויטל לן-כהן: הם לא מרשים לדבר עם המטפלים של אחר הצהריים.

<רויטל לן-כהן: לא מרשים להביא אותם לדיונים פנימיים בתוך המסגרות והרבה יותר מזה - - -

<קריאה: תצפיות.

<רויטל לן-כהן: ומעבר לזה, וזה נכון, גם תצפיות הם לא מרשים להם לבוא לעשות כדי שהם יידעו איך לטפל בילד, הם גם לא מוכנים לקבל את דעתם לגבי על מה כדאי לעבוד עם הילד.

<רויטל לן-כהן: ואז יוצא שזו עובדת על משהו אחד וזה עובד על משהו אחר והילד, שצריך להיות זה שמאגמים סביבו, הוא הכי ניזוק מהעניין הזה.

<רויטל לן-כהן: יש דיפרנציאציה בין מוגבלות שלא מסיבות רפואיות, אלא מסיבות של איזו עמותה לחצה יותר.

<רויטל לן-כהן: אם כבר הצליחו להכניס דברים פרטיים לתוך החינוך הציבורי, בניגוד לכל כלל אחר, ואני מדברת פה על הסלים השיקומיים, כי הכירו בצורך, אז לפחות שיאפשרו כניסה של סלים שיקומיים או שיבנו סלים שיקומיים לעוד אוכלוסיות חוץ מהאוטיסטיים, כי יש עוד אוכלוסיות שזקוקות לזה.

<רויטל לן-כהן: נאמר פה על רגל אחת ואני רוצה להדגיש את זה ביתר שאת, הילדים בשילוב היחידני זה ילדים שההורים שלהם מסוגלים לשאת בעלויות, בקושי ובאורח החיים הבלתי אפשרי של טיפולים בילד.

<רויטל לן-כהן: משרד החינוך, אני אומרת את זה קבל עם ועדה, לא פעם ולא פעמיים, האופן שבו משרד החינוך מנהל את המשאבים שלו, מייצר, למרות ההצהרות היפות של לתת עדיפות לשילוב, מייצר מוטיבציה שלילית אצל הורים ללכת לשילוב, והוא לא עושה את זה במסביב, ברקע.

<רויטל לן-כהן: א' אני יושבת כנציגת הורים בוועדות השמה בתפקיד סטטוטורי - - -

איציק שמולי: רויטל, אני מבקש.

<רויטל לן-כהן: כן, אני מסיימת.

<רויטל לן-כהן: הם אומרים את זה להורים בצורה ברורה.

איציק שמולי: רויטל, את פשוט נפרשת יותר מדי על כל התחום של השילוב והחינוך המיוחד.

איציק שמולי: אז תסכמי את דברייך ותתמקדי בנושא הדיון בבקשה.

<רויטל לן-כהן: זה הכל סביב נושא הדיון.

<רויטל לן-כהן: אין בנייה של תכנית עבודה עם הילד לפני ה-1 בספטמבר, ואז ב-1 בספטמבר הם רק נפגשים, באוקטובר הם רק עושים תצפית, בנובמבר הם נפגשים פעם ראשונה עם ההורים, מתחילים בדצמבר, שלושה חודשים הצלחנו לטפל בילד.

<רויטל לן-כהן: אני רוצה לציין שגם קדימה מדע, שאמור לתת לילדים, לפי המכרז החדש, טיפולים פארא-רפואיים, גם הוא לא מצליח לתת להם את הטיפולים.

<רויטל לן-כהן: זה ילדים שהרבה יותר קשה להם להגיע לטיפולים והעובדה שלא מצליחים לתת, היא משהו שחייבים לתת עליו את הדעת.

<רויטל לן-כהן: לגבי הדברים שנאמרו פה, עוד דבר שאני רוצה להגיד.

<רויטל לן-כהן: משיחות שלי עם מטפלים פרטיים, שאחת הסיבות שהם לא רוצים לעבוד מול משרד החינוך, מעבר לעניין של השכר, כי יש אידיאליסטים שכן רוצים, זה שבגלל שהם אידיאליסטים ושבגלל שהם רוצים לעבוד עם הילדים בצורה שמיטיבה עם הילדים, הם מגיעים למערכת החינוך ורואים שההתנהלות בפנים לא רואה את הילד, אלא רואה את המערכת והם לא מסוגלים לשאת את זה.

<רויטל לן-כהן: אני כמובן לא אחשוף שמות, אבל אם הוועדה רוצה, הם ישמחו לדבר בדלתיים סגורות בפני הוועדה ולהסביר למה הם מתכוונים כשהם אומרים שלא רואים את הילדים והם לא מסוגלים לשאת את ההתנהלות הזאת מול ההורים והילדים.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אמיתי, מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<אמיתי שוחט: שלום לכולם.

<אמיתי שוחט: שמי אמיתי שוחט, מנהל תחום שילוב בחינוך בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<אמיתי שוחט: נקודה שאני רוצה להעלות זה באמת הנושא של השילוב.

<אמיתי שוחט: אני לא רוצה לגעת אם כן דוחפים או לא דוחפים, אבל יש פשוט בעיה מובנית בסיפור הזה, שילד שנמצא בשילוב יחידני, אז אם בבית הספר אין מספיק ילדים או שיש ילדים שצריכים טיפול שונה, אין את המטפל, מטפל רגשי או כל מטפל אחר שאותו יהיה צריך, ולכן - - - ואתה צריך טיפול בבעלי חיים, נביא מה שיש בבית הספר, שזו בעיה שצריכים לראות באמת איך פותרים אותה.

<אמיתי שוחט: זו גם בעיה מבחינת המטפלים.

<אמיתי שוחט: אני מבין שמשרד החינוך צריך לתת מענה לסיפור הזה, איך מטפלת עוברת ממקום למקום בבית ספר והאם הנסיעה הזאת נחשבת שעות העסקה או לא שעות העסקה.

<אמיתי שוחט: אני מבין שזה נושא רגיש ואני חושב שגם כן צריך לתת עליו את הדעת.

<אמיתי שוחט: אנחנו מדברים על כך ששילוב זה באמת משהו שאמור לבוא מבחירה חופשית של ההורים, אז באמת כדאי לפתור את הנושא הזה.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: עורכת דין תמר שי, מארגון קשר, בבקשה.

<תמר שי: ארגון קשר, הבית של המשפחות המיוחדות.

<תמר שי: באמת אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו ואני מסכימה עם כל מילה שרויטל אמרה פה, כי זה פשוט כל מילה בסלע.

<תמר שי: אני רוצה להגיד שגם כשמקבלים את המטפלות ויש מטפלות בגנים, מה שהוצג פה, זאת אומרת בסופו של דבר לפי הלקות של הילד ו-70% מזה, אנחנו בסופו של דבר מגיעים בגנים או בבתי הספר, באמת הקשים ביותר, אני מדברת באמת על הקשים ביותר – ל-1.8, 2.2 טיפולים בשבוע.

<תמר שי: כדי להתמודד עם הדבר הזה, המנהלים מבינים שהם לא יכולים לתת לילד שני טיפולים בשבוע או טיפול וחצי בשבוע.

<תמר שי: מה שהם עושים זה את העבודה הקבוצתית.

<תמר שי: לקבוצת ילדים אין אף פעם את אותם צרכים ואי אפשר לטפל בקבוצת ילדים יחד וזה מה שקורה ברוב הגנים.

<תמר שי: אני יכולה להגיד גם באופן אישי, מעבר לזה שאני יועצת משפטית בקשר, אני גם אמא לילדה עם צרכים מיוחדים, ילדה מאד מאד מורכבת וקשה.

<תמר שי: רוב הטיפולים שהילדה שלי מקבלת בגן הם טיפולים קבוצתיים.

<תמר שי: היא כמעט ולא מקבלת טיפול פרטני בגן מאד מאד מאד קשה.

<תמר שי: אז זה משהו שהמנהלים עושים כדי להתמודד עם החוסר בשעות ותקצוב, שגם על זה צריך לשים את הדעת, גם כשיש זה לא מספיק.

<תמר שי: אני רוצה כן שהדיון הזה לא יתמקד רק בכיתות תקשורת, בגני תקשורת ובילדים האוטיסטים, כי באמת זה כל המוגבלויות וכל הצרכים וצריך לדבר על זה.

<תמר שי: למשל אם אנחנו דיברנו על השילוב היחידני, אז אם יש שתיים, שלוש, חמש קלינאיות תקשורת שנותנות מענה לשילוב, אז פיזיותרפיסטיות למשל, אין דבר כזה טיפול פיזיותרפיסטי בשילוב.

<תמר שי: אין חיה כזאת ולא הייתה ולא תהיה אף פעם פיזיותרפיסטית בשילוב.

<תמר שי: רוב הילדים, או הרבה מהילדים המשולבים עם ילדים עם לקויות פיזיות קשות, שצריכים את המענה הזה של פיזיותרפיה.

איציק שמולי: תודה.

<תמר שי: אני רק אגיד עוד משפט, מילה אחרונה.

<תמר שי: באמת כמו שרויטל מתכתבת, גם אני מתכתבת.

<תמר שי: אחד הדברים שבעצם מונעים ממטפלות לעבוד במשרד החינוך, זה הסיפור הזה של כן מציעים לי משרה מלאה אבל משרה מלאה בשלושה או ארבעה בתי ספר שונים.

<תמר שי: זה אומר שבאמצע היום אני צריכה לנסוע מבית ספר לבית ספר, אף אחד לא משלם לי את הנסיעות האלה, או גם אם משלמים לי, משלמים לי לפי חופשי–חודשי.

<תמר שי: אני מפסידה המון שעות, אני מגיעה הביתה מאד מאוחר.

<תמר שי: אז משרה מלאה בארבעה בתי ספר, בעיני זה לא תנאי עבודה הולמים.

<תמר שי: תודה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: עורכת הדין ציפי נגל-אדלשטיין, מנכ"ל העמותה לילדים בסיכון.

<ציפי נגל-אדלשטיין: שלום, תודה רבה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: צהריים טובים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: אני גם מייצגת כאן את גני התקשורת של הילדים על הרצף האוטיסטי, שצריך לדאוג לכולם, אבל אני חושבת שמהבעיה שנוצרה בתחום הזה, כן אפשר להסיק לגבי דברים אחרים ואין ספק שעל אף שיש גידול של מספר אבסולוטי כלשהו של מטפלים, אין לו שום קורלציה לגידול במספר המסגרות.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זה נכון גם לגבי המסגרות של גני התקשורת וגם לגבי מסגרות אחרות.

<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לי כאן נתונים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: קודם כל העמותה לילדים בסיכון פרושה ברחבי הארץ מאילת בדרום ועד מטולה בצפון, עם כ-150 מסגרות שבהן אנחנו נותנים את הטיפול הבריאותי המקדם.

<ציפי נגל-אדלשטיין: כמובן מסגרות של גני תקשורת, של משרד החינוך מרביתם.

<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לנו כ-1,150 עובדים שמרביתם מטפלים גם פארא-רפואיים, גם פסיכולוגים, פסיכיאטרים מכל הסוגים, וכחלק ממה שאנחנו רואים בשנים האחרונות ובגלל הגידול באבחון של הילדים על הרצף האוטיסטי, אנחנו באמת ראינו שיש בעיה עצומה במספר המטפלים ויש חסר עצום בכוח אדם.

<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לי גם נתונים פנימיים של העמותה וחסר בכוח אדם מגויס, על אף בג"ץ שהגשנו ועדכון תעריף וניסיונות לשפר את התנאים.

איציק שמולי: באיזה אזורים במיוחד?

<ציפי נגל-אדלשטיין: בצפון יש בעיה קשה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: יש לי נתונים גם של משרד החינוך.

איציק שמולי: מה זה צפון?

<ציפי נגל-אדלשטיין: צפון – בצפת למשל אין בכלל קלינאיות תקשורת באזור הזה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: בדרום – בבאר שבע, זה פשוט קטסטרופה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: אנחנו מנסים להקים גנים, יחידה של גני תקשורת בבאר שבע.

<ציפי נגל-אדלשטיין: הקושי שם פשוט עצום.

<ציפי נגל-אדלשטיין: באשקלון יש חוסר מאד גדול במטפלים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: ושוב, לצערי פריפריה - אנחנו נאלצים להגדיר מחדש פריפריה, כי בכל מה שקשור למטפלים, הרבה פעמים אי אפשר לדעת אפילו מה הסיבה שבגללה באזור כזה או אחר יש חוסר מאד גדול.

<ציפי נגל-אדלשטיין: בזמנו, בראשון למשל, ראשון הייתה פריפריה ובת ים הייתה פריפריה, כי מטפלים לא רצו להגיע לשם.

<ציפי נגל-אדלשטיין: עכשיו שוב, חבל באמת לחזור, הדברים נאמרו מבחינת הבעיה, אבל אני כן יכולה להציע אולי שני פתרונות שיכולים להקל.

<ציפי נגל-אדלשטיין: ושוב, אני מבינה שהדיון נוגע לפארא-רפואיים, אז אני מתעלמת מנושא של פסיכולוגים ופסיכיאטרים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: אנחנו לקחנו על עצמנו תפקידי מדינה - - -

איציק שמולי: כן, מה שתי ההצעות?

<ציפי נגל-אדלשטיין: קודם כל נושא של ביצוע סטאז' בקהילה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זאת אומרת כן לחבור לאוניברסיטאות, וכמו שמתמחים בפסיכולוגיה יכולים לעשות סטאז' במסגרות שלנו, שיהיה ביצעו סטאז' בקהילה, בתוך גני התקשורת, שוב, או גנים אחרים, כמובן תחת הדרכה וכך ניתן יהיה להוסיף עוד מטפלים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: שוב, אני מדגישה שזה תחת הדרכה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זה חייב לעמוד בקריטריונים מקצועיים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: דבר נוסף שכן מתקיים למשל במתמחים בפסיכולוגיה, אבל לא מתקיים אצל המרפאים בעיסוק וקלינאיות התקשורת, בגלל הגבלות של האיגודים המקצועיים, למיטב ידיעתי, הוא נושא של מה קורה עם סיום הלימודים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זאת אומרת יש פער בין סיום הלימודים לבין מעבר הבחינה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: בעצם בפער הזה, אצל פסיכולוגים, הם כן יכולים לעבוד תחת הדרכה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: קלינאי התקשורת והמרפאים בעיסוק, אני יודעת שאיגוד הקלינאיות הוציא מסמך שאוסר עליהם לעבוד כקלינאיות תקשורת בפרק הזמן הזה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זאת אומרת אם כן היינו מצליחים "להשמיש" אותם לעבודה בתקופה הזו, זה היה יכול לפתור בעיה לא קטנה.

<ציפי נגל-אדלשטיין: כיוון שיש פער השתכרות בין המגזר הפרטי - - -

איציק שמולי: על איזה פער אנחנו מדברים?

<ציפי נגל-אדלשטיין: זה חצי שנה ואני אסביר למה הוא משמעותי.

<ציפי נגל-אדלשטיין: זו אינה רק החצי שנה הזאת - - -

איציק שמולי: לא, אנחנו יודעים למה הוא משמעותי, לא צריך להסביר.

<ציפי נגל-אדלשטיין: לא, הוא משמעותי.

<ציפי נגל-אדלשטיין: אני מדברת על כך שברגע שמישהי נכנסת למסגרת שלנו, זאת אומרת אם היא לא נכנסת למסגרת, היא מיד כמעט הולכת למגזר הפרטי, בגלל פערי ההשתכרות, אבל אם היא נכנסת למסגרת והיא מקבלת את המעטפת של הצוות הרב מקצועי, היא נקשרת לתחום הרבה מאד פעמים, על אף שכוונתה הראשונית לא הייתה להישאר במסגרות מהסוג הזה, היא כן ממשיכה ומתמידה לעבוד במסגרת השירות הציבורי, כי היא רואה את היתרונות האחרים, שאין בקליניקה פרטית.

<ציפי נגל-אדלשטיין: לכן האפשרות הזאת לעבוד בתקופת הביניים הזו, היא מאד משמעותית.

איציק שמולי: אוקיי, תודה רבה לך.

איציק שמולי: אלמוג בן משה, מההסתד - - - ממועצת התלמידים.

מירב בן ארי: ממועצת התלמידים.

<אלמוג בן משה: מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אלמוג בן משה: היית אצלנו ב - - -

מירב בן ארי: כן, אצלו זה הכל הסתדרות.

<אלמוג בן משה: אני ממועצת התלמידים והנוער הארצית, ואני באה לדבר קצת בכובע אחר.

<אלמוג בן משה: לי יש אח אוטיסט, אני חונכת בכנפיים של קרמבו בסניף נתניה ובעצם הנושא הזה של מחסור בצוותים פארא-רפואיים, פוגש אותי בהמון המון מקומות.

<אלמוג בן משה: אח שלי זקוק לטיפול רגשי, ובעצם ככל שחסרים הצוותים הפארא-רפואיים, ככה הוא מקבל פחות שעות והוא בעצם גם נפגע מזה.

<אלמוג בן משה: זה בעצם צורך שהוא מאד מאד משמעותי, כמו שעלה כאן.

<אלמוג בן משה: כמו שחברת הכנסת קארין אלהרר אמרה, יש פתרונות.

<אלמוג בן משה: יש פתרונות.

<אלמוג בן משה: לא יכול להיות שאין פתרונות, שאנחנו מחכים לא יודעת למי.

<אלמוג בן משה: יש פתרונות וצריך וחייבים להשתמש בהם ולממש אותם בהקדם האפשרי, ובאמת בתור אמירה: אנחנו במועצת התלמידים והנוער הארצית קוראים לוועדת החינוך של הכנסת לעשות את הכל בשביל לממש את הפתרונות האלה, כי זה צורך שאני אפילו לא יודעת להסביר במילים כמה הוא משמעותי וכמה הוא גדול.

<אלמוג בן משה: אז בפנייה לכל היושבים כאן סביב השולחן, אנחנו באמת נשמח לקחת חלק בכל דבר שצריך כדי לקדם את הנושא הזה.

<אלמוג בן משה: וזהו.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: רועי, אתה רצית להוסיף משהו?

<רועי צימרמן: לא, כבר מיצו את זה.

<רועי צימרמן: קודם כל צריך לקחת בחשבון שגם הטיפולים הפרטיים, אין קלינאית תקשורת שמקבלת אחרי הצהריים.

<רועי צימרמן: זה רק בבוקר, גם בקופת החולים וגם בפרטי, וזה גם על חשבון ההורים איפה שהוא.

<רועי צימרמן: ימי עבודה וזה גם דבר שלא לוקחים בחשבון.

איציק שמולי: אוקיי.

איציק שמולי: משרד החינוך, אם אתם רוצים להשלים.

<ציפי נגל-אדלשטיין: סליחה, אפשר עוד נקודה אחת רק?

איציק שמולי: לא, אנחנו סוגרים את הדיון עוד שתי דקות.

איציק שמולי: בבקשה, משרד החינוך.

<רחלי אברמזון: ברשותך, אדוני יושב הראש, אני רק רוצה למקד שתי נקודות, לגבי אותם תלמידים שמגיעים לתכניות השילוב.

<רחלי אברמזון: אז אני רוצה לסייג, באמת מילים ואמירות בסלע, ככל שיהיו, אני רוצה לדייק אותן ולומר שאין דבר כזה שאין מענה ממקצועות הבריאות או אין מענה כמדיניות, לא בחסר אם חסרה דמות כזו מטפלת או אחרת.

<רויטל לן-כהן: המדיניות היא לאן את שולחת את המשאב.

<רחלי אברמזון: אין מדיניות כזו שלא מאפשרת לילד לקבל את המענה הטיפולי, אם בפיזיותרפיה, אם בקלינאי תקשורת, מבחינת תכנית העבודה.

<רחלי אברמזון: תכנית עבודה לילד נבנית תכנית יחידנית, עם יעדים ברורים, עם מעקב, עם בקרה, כך שהדברים מאד מאד מדויקים כשנבנית התכנית והיא ניתנת.

<רחלי אברמזון: במידה וחסר, זה משהו אחר.

<רחלי אברמזון: זה אחד.

<רחלי אברמזון: הדבר השני זה - - -

<רויטל לן-כהן: זו אמירה מאד יפה של רחלי, רק שבשטח זה לא מחובר - - -

<רחלי אברמזון: הדבר השני שאני מבקשת לומר, שאני כן לוקחת לתשומת לב, זה קצת בדיקה של אותה סוגיה שהעלתה חברת הכנסת קארין אלהרר, לגבי המתמחים או העובדים ממקצועות הבריאות, העולים החדשים שהגיעו.

<רחלי אברמזון: אנחנו נבחן את זה יחד.

<רחלי אברמזון: מבחינתנו נבדוק.

<רחלי אברמזון: אני לא יודעת מה היא המשמעות מבחינת המשרד, אבל אנחנו נבדוק את העניין ונראה איך מקדמים את זה אל מול משרד הבריאות, כי אני מניחה שבשותפות הזאת, צריך להיות שיח מאד ממוקד עם משרד הבריאות.

<רחלי אברמזון: אני גם רוצה לציין את שיתוף הפעולה.

<רחלי אברמזון: כשיש שיח מקצועי בין משרדים, זה לא קשור להטחת האשמות, זה קשור לשיח מקצועי שמתקיים כל הזמן.

<רחלי אברמזון: קשר מאד הדוק עם העמותות, וחשוב לי לציין את זה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.

איציק שמולי: ראשית - - -

<פנינה אלתר: סליחה, משרד החינוך - - -

איציק שמולי: ומה אתם, לא משרד החינוך?

<פנינה אלתר: אנחנו פשוט רחוקות אחת מהשנייה.

איציק שמולי: יש לך ממש דקה לסכם.

<פנינה אלתר: יש לי דקה, אז קודם כל אני רוצה להגיד שלמרות הכל יש לנו המון אנשים שכנראה עדיין רוצים לעבוד אצלנו.

<פנינה אלתר: נערך סקר של משרד הבריאות שיש לי אותו כאן - - -

איציק שמולי: זה קצת סותר את מה שאמרת בהתחלה, אבל לא משנה.

<פנינה אלתר: לא, זה לא סותר.

<פנינה אלתר: אני אמרתי שעדיין אנחנו מעסיקים כל כך הרבה.

<פנינה אלתר: יש חסר, רק צריכים לקחת אותו באיזונים.

<פנינה אלתר: נעשה סקר של משרד הבריאות בשנת 2012, שבעוד כמה שנים הפער ילך ויצטמצם בניגוד למה שחברת הכנסת אמרה.

<פנינה אלתר: אני אתן לכם את הסקר הזה.

<פנינה אלתר: לגבי הנושא של קלינאי תקשורת שעולים מצרפת, הסיפור הוא בכלל לא לפתחנו, הוא לפתחו של משרד הבריאות, והייתי פה בוועדה, ודווקא לגבי קלינאי תקשורת בנושא של שפה, היו שם דרישות מאד הגיוניות מה הם צריכים לעשות.

<פנינה אלתר: נקודה לגבי פיזיותרפיה.

<פנינה אלתר: אני מודה שדווקא פיזיותרפיה בשילוב, זה באמת הנקודה שאנחנו שמנו עליה השנה את כל משאבינו לשכנע ולהסביר את החשיבות של העניין.

<פנינה אלתר: זה נכון שלפיזיותרפיה ספציפית לא היה ידע - - -

<רויטל לן-כהן: את מי את צריך לשכנע?

<פנינה אלתר: את מנהלות המתי"א - - -

<רויטל לן-כהן: סליחה, את הרגולטור.

<רויטל לן-כהן: הן עובדות אצלך.

איציק שמולי: רויטל, די.

<פנינה אלתר: בסדר, אז זהו.

איציק שמולי: רחלי, אני רוצה לשאול.

איציק שמולי: לפי הסקר שיש אצלך, מתי נסגר החוסר?

<רחלי אברמזון: הסקר של משרד הבריאות מדבר על העשור הקרוב, אבל זה סקר של משרד הבריאות.

<רחלי אברמזון: אנחנו נעביר לכם אותו ואני חושבת שאם יושבת כאן נציגת משרד הבריאות - - -

איציק שמולי: רגע, סליחה, אבל השתמשתם בו.

איציק שמולי: הוא על דעתכם או לא על דעתכם?

<פנינה אלתר: מה זה אומרת על דעתכם?

<פנינה אלתר: אנחנו נסמכנו עליו.

<פנינה אלתר: להבין שאם עשו בדיקה, משמע ש - - -

איציק שמולי: תוך כמה שנים?

<רחלי אברמזון: אני חושבת שהם דיברו על עשור.

<רויטל לן-כהן: הם לקחו בחשבון גם את הגידול בילדים או רק את הגידול במטפלים?

<רחלי אברמזון: לא, גם.

<רחלי אברמזון: תחזית עד שנת - - -

איציק שמולי: טוב, אז אנא תעבירי את הדו"ח גם לוועדה.

איציק שמולי: אני רוצה לסכם ברשותכם.

<רבקה מורוביץ: סליחה, אמרת שתיתן לי לדבר.

איציק שמולי: זה נכון, אבל נתתי לכל ההורים ולך לא הספקתי לתת, אז את תדברי בדיון הבא.

איציק שמולי: אני רוצה להודות לכל המוזמנים, גם לחברי הכנסת, גם לנציגי הממשלה, כמובן להורים ותודה מיוחדת גם לרועי צימרמן, שבעזרת הסיפור האישי שלך נחשפנו לבעיה.

איציק שמולי: אני רוצה לסכם בכמה נקודות: 1.

איציק שמולי: הוועדה מצפה לקבל מנציגי משרד החינוך תכנית חומש לסגירת הפער, איך אתם נערכים, לאור הבעיות שאתם הצגתם כאן, גם באופן כללי עם המחסור באנשי מקצוע וגם באופן ממוקד, באזורים מסוימים בארץ.

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אני אבקש גם התייחסות

איציק שמולי: כם מה בכוונתם לעשות או מה אתם יכולים להציע כדי להגדיל את שיתוף הפעולה, גם עם המועצה להשכלה גבוהה, גם עם משרד הקליטה.

איציק שמולי: מדובר פה על העולים.

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: נקודה כואבת נוספת שעלתה פה זה חוסר התיאום בין משרד החינוך, לא כמערכת, בסוף זה הגננת הפרטית, אבל משרד החינוך לבין משרד הבריאות/קופות החולים.

איציק שמולי: לא יכול להיות שהתוצאה של מקרים רבים, זה שההורה מצד אחד לא מקבל את החתימה מהגננת, כי היא לא יודעת על מה מותר לה לחתום, על מה אסור לה לחתום.

איציק שמולי: ומצד שני הוא לא מקבל גם את הזכאות במשרד הבריאות, או שלוקח לו זמן לקבל את הזכאות ממשרד הבריאות, בגלל שהוא לא מקבל את החתימה.

איציק שמולי: אז אני מצפה מכם, וזו קריאה גם למשרד הבריאות, שנמצאים כאן בדיון, לגבש נוהל משותף מה עושים במקרה כזה.

<רויטל לן-כהן: אדוני, אבל מעבר לזה, הם לא נותנים לאנשים של קופות החולים להיכנס לגן.

<רויטל לן-כהן: קופות החולים, לא תגיד פרטי.

<רויטל לן-כהן: מבקשים מהתפתחות הילד לבוא לגן, לצפות בילד, הם לא מרשים.

איציק שמולי: רויטל, אני בדברי הסיכום.

איציק שמולי: אז אנא התייחסותכם גם לנקודה הזאת, שרויטל הוסיפה כאן.

איציק שמולי: 1.

איציק שמולי: נקודה נוספת שהעלתה חברת הכנסת אלהרר לגבי זמן ההיערכות מול ההורים.

איציק שמולי: אם אתם יודעים שיש לכם מחסור בגן מסוים, גם כאן אני חושב שמצופה להודיע להורים על זה מבעוד מועד.

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אנחנו גם נוציא פנייה כוועדה למועצה להשכלה גבוהה, לאור הדברים שעלו כאן, ונבקש את ההתייחסות של המועצה להשכלה גבוהה, גם לגבי ההכשרות, גם לגבי הנקודה שאת העלית, המנכ"לית של העמותה בסיכון, לגבי חוסר ההלימה בין המועד שבו מסיימים את התואר, את ההכשרה באקדמיה, לבין נקודת הכניסה לשוק העבודה.

איציק שמולי: אלה בעצם עיקרי הדברים.

איציק שמולי: אני רוצה להודות לכם.

איציק שמולי: רק בואו נקבע מסגרת זמנים, שלא ניקלע לדיון כזה עוד שנתיים ונראה ששום דבר לא בוצע.

איציק שמולי: אז משרד החינוך, כמה זמן דרוש לכם כדי להגיש לנו תכנית כזאת?

איציק שמולי: משרד החינוך ומשרד הבריאות, כמה זמן דרוש לכם כדי להגיש תכנית כזאת?

איציק שמולי: זאת הנציגה שמשרד הבריאות בחר לשלוח.

<יפית יצחקי: בנושא של התיאום בין משרד החינוך לבין - - -

איציק שמולי: של התיאום ושל תכנית החומש של סגירת הפערים.

<רחלי אברמזון: אני רוצה לומר שאנחנו נקדם את השיח המשותף הזה כדי לשבת ולבחון את כל הסוגיות, אבל קשה לי לאמוד את זה עכשיו בחודש, חודשיים שבהתחייבות.

איציק שמולי: אוקיי, אז אני אאמוד את זה בחצי שנה.

<רויטל לן-כהן: יש סיכוי שבשנה הבאה תרשו למשרד הבריאות להיכנס לגנים שלכם?

<רויטל לן-כהן: לבתי ספר?

<יהודית גידלי: אז בתחילת כנס החורף.

איציק שמולי: אוקיי, אז בתחילת כנס החורף, אנחנו מדברים על תכנית החומש, אבל אני מזכיר שלקראת שנת הלימודים הקרובה צריכה להיות היערכות שונה, ואני אבקש גם מיושב ראש הוועדה הקבוע לעקוב אחרי העניין הזה, ובשאיפה גם לקיים דיון טרם פתיחת שנת הלימודים.