ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 348, 2016-01-31 09:00

אלי אלאלוף: אתה לא מפעיל פה קרן ידידות?

<דורון אלמוג: לא, פניתי אליו כמה פעמים.

אלי אלאלוף: לא, הוא לא רצה?

<דורון אלמוג: הוא לא רצה לבוא לפה.

<דורון אלמוג: נמאס לי לכתוב ולדבר.

<דורון אלמוג: פניתי.

אלי אלאלוף: כי זה נוצרים.

אלי אלאלוף: הוא אוהב את זה.

<דורון אלמוג: אבל פניתי אליו כמה פעמים, לא יודע.

<דורון אלמוג: פניתי אליו.

<דורון אלמוג: תעזור לי, אולי - - -

אלי אלאלוף: כן, תרשום שנפנה.

אלי אלאלוף: יש לו עכשיו מנכ"ל חדש.

אלי אלאלוף: הוא היה בסוכנות.

<דורון אלמוג: היה בסוכנות, הוא היה פה גם.

אלי אלאלוף: אז הוא - - -

<דורון אלמוג: אתם צריכים גם להזמין אותו, את ג'ף - - -

אלי אלאלוף: אני אשאל את טרכטנברג.

<דורון אלמוג: טרכטנברג בוות"ת?

אלי אלאלוף: היה.

אלי אלאלוף: עכשיו אנחנו פרטנרים בכנסת, עובדים הרבה ביחד.

אלי אלאלוף: תרשום שם את נושא הדיור לסטודנטים, אני אשאל אותו אם זה נכנס ב - - -

<דורון אלמוג: בוא נחזור למודל.

<דורון אלמוג: אני חושב באמת באמת באמת כדאי להביא ארבעה משרדים, ארבעה שרים, להביא אותם ביחד, לעשות איזה איגום תקציבי ולבנות מודל כזה, זה יהיה טוב לכולם, זה win win.

אלי אלאלוף: תביא ארבעה שרים?

<דורון אלמוג: כן, בחרנו בריאות - - -

אלי אלאלוף: אתה תביא ארבעה משרדים, זה שונה בעיניי.

<דורון אלמוג: ארבעה משרדים, בסדר, מצוין.

<דורון אלמוג: אפילו מנכ"לים.

אלי אלאלוף: אז אני מציע שבאמת, אחרי שנסייר ויהיו לנו כמה רעיונות, לחשוב על להביא את התפיסה החדשה שלך, אם תזמין גם אורחים, גם משתמשים בשירות פה, התפיסה האזורית, תביא את אנשי המועצות האזוריות ונעשה דיון בוועדה.

אלי אלאלוף: יום מיוחד על - - -

<דורון אלמוג: אני מוכרח לספר לך, כשהייתי אלוף פיקוד דרום חשבנו על כל מיני מקומות, לא רק על המקום הזה, הלכנו לפה ולפה ולפה.

<דורון אלמוג: אחד המקומות שחשבנו בתוך אופקים, בשוליים של אופקים.

<דורון אלמוג: הלכנו יהודה מרמורשטיין ואני ביום שישי אחד ליאיר חזן, שהיה ראש העיר - - -

אלי אלאלוף: כן, אין סיכוי שהוא יקבל את זה.

<דורון אלמוג: תקשיב מה הוא אומר, אחרי רבע שעה שאני מדבר הוא אומר לי, 'זה מפגרים?

<דורון אלמוג: ' אני אומר לו 'כן, זה מפגרים כמו ערן הבן שלי', הוא אומר לי 'זה לא טוב, אף אחד מאופקים לא יבוא לעבוד עם מפגרים.

<דורון אלמוג: אצלנו אנשים נרתעים מזה'.

<דורון אלמוג: אלי, זה היה לא מזמן, הוא אומר 'אנחנו עדיין לא הבקענו'.

<דורון אלמוג: יהודה ואני עברנו את הכביש, הלכנו למושב בטחה, באנו לראש מועצת מרחבים, באנו לאבנר מורי - - -

אלי אלאלוף: איפה הוא עכשיו?

<דורון אלמוג: בכלא.

<דורון אלמוג: הלכתי לבקר אותו לפני שבועיים.

<דורון אלמוג: שוחד לאיזה קבלן, 20,000 ₪.

<דורון אלמוג: עזוב.

<דורון אלמוג: הסתבך ו - - - נתתי עדות במשפט.

<דורון אלמוג: סיפרתי גם במשפט, את מה שסיפרתי לך עכשיו גם סיפרתי לשופט.

<דורון אלמוג: לאבנר מורי באנו, אותו סיפור, אחרי דקה הוא קם ואומר לי 'אני מתרגש, יש לי פה 100 דונם בקרית חינוך מרחבים, אתה יכול להתחיל לבנות'.

<דורון אלמוג: איפה להתחיל לבנות?

<דורון אלמוג: מחר יום שבת.

<דורון אלמוג: אמרנו לו, 'תשכח מזה, תעביר את כל האישורים, אתה ראש ועדת תכנון ובנייה ואנחנו נבנה'.

<דורון אלמוג: העביר, הכול בסדר, הלכנו ביחד, הולכים ביחד עם המועצה האזורית.

<דורון אלמוג: למה אני מספר לך את זה?

<דורון אלמוג: בא לפה לפני חודש איציק דנינו, ראש עיריית אופקים, סיפרתי לו את הסיפור הזה, דבר ראשון הוא אומר לי 'קודם כל אני מתנצל בשם 28,000 תושבי אופקים', אמרתי לו 'איציק, אתה לא צריך להתנצל.

<דורון אלמוג: אני רוצה שתדע, 120 עובדים הם מאופקים', רוב העובדים שלי הם מאופקים.

<דורון אלמוג: אמרתי לו 'בוא תראה עכשיו את הגן פה למטה'.

<דורון אלמוג: ירדנו פה למטה, יש גננת אתיופית, סימה, מאופקים, שכל פעם שאני יורד היא אומרת לי 'דורון, תביא עוד ילדים לכפר.

<דורון אלמוג: אני מלמדת אותם מה זה קבלת השונה, מה זה ואהבת לרעך'.

<דורון אלמוג: איזה יום אני יורד למטה לסימה באחד הביקורים, היא בוכה, זה היה היום שהיו הפגנות של האתיופים בתל אביב, אני אומר לה 'מה את בוכה?' היא אומרת לי 'רציתי ללכת להפגנות, אני לא יכולה לעזוב'.

<דורון אלמוג: אחרי זה היא מנגבת את הדמעות, 'תביא עוד ילדים, אני אלמד אותם מה זה - - - אני יודעת, אתה רואה אותי, אני יודעת מה זה קבלת השונה'.

אלי אלאלוף: למה אני הצעתי לך, אני הצעתי, אתה מכיר את הכנסת, אל"ף, כי באמת הוועדה, ועדת הרווחה והבריאות והתעסוקה, זה שלושה נושאים - - -

אברהם וורצמן: זה שלושה מתוך ארבעה נושאים שאתה מדבר עליהם.

אלי אלאלוף: שים לב, הם בוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: אומרים שההתייחסות לדיונים, הם מאוד מעשיים והם מאוד מכובדים, עם הקשבה וכשאני מרים טלפון זה יותר טוב מאשר עם חברי הכנסת, המנכ"לים מגיעים והם חוטפים גם, חלקם - - - אני אומר ש - - -

אברהם וורצמן: בוועדה?

<נעמה דודביץ: דיון בוועדה.

אלי אלאלוף: כן, דיון בוועדת הרווחה, הבריאות והתעסוקה, זה מאפשר להשפיע באופן ממלכתי על כל המשרדים.

אלי אלאלוף: מי שכותב את הסיכום זה בדרך כלל אנחנו.

אלי אלאלוף: זה נותן תוכן, זה לא רק בדקה ה-90 מגיעים, תלחץ, נזיפה ו - - - התהליך שאתה מייצר.

אברהם וורצמן: ואתה יכול להזמין גם נציג של החינוך אליך?

אלי אלאלוף: ודאי.

אברהם וורצמן: אפילו את המנכ"לית?

אלי אלאלוף: ודאי, אני יכול לשתף את מרגי, הוא חבר טוב, בוועדת החינוך.

אלי אלאלוף: אין לנו בעיה.

<דורון אלמוג: מרגי היה פה, הוא באמת מצוין.

אברהם וורצמן: אולי אפילו את המנכ"לית, זה יותר טוב, זה יותר מעשי.

אלי אלאלוף: אין לנו בעיה, נזמין את מי שרוצים.

אלי אלאלוף: כי זו תפיסה באמת, בין תחומית.

אלי אלאלוף: המשרדים, כל אחד וה - - - שלו, במקום להסתכל מהצד.

אלי אלאלוף: זה מה שקורה היום בוועדה.

אלי אלאלוף: תאר לך שעל נושא של מכללות טכנולוגיות, מי צריך לדון?

אלי אלאלוף: זה משרד הכלכלה, לא? זה שמה?

אלי אלאלוף: אז אני לא פגשתי עוד עובד במשרד הכלכלה ברמה הנדרשת ואני אמרתי את זה, אז הזמנו את המנכ"ל, אבל לא לבד, עם מנכ"ל האוצר.

אלי אלאלוף: ושניהם התייצבו.

אלי אלאלוף: בסדר, מנכ"ל האוצר, אני מבין, יש לו טיפה איחור והוא - - - והוא הגיע באיחור של חצי שעה וחיכינו, משכנו את זה ומתקבלות החלטות ואנחנו עושים מעקב ונעשה מעקב גם אחרי דיון כזה.

אברהם וורצמן: זה גם היתרון הגדול, שהוא מהעשייה של משרד האוצר, זה יתרון ענק.

<דורון אלמוג: היתרון זה שהוא, אלי, קודם כל איש ביצוע, לא רק איש חזון.

אלי אלאלוף: אני אומר, אפשר לעשות את זה, אני בעד לנסות לשכנע את המערכות לעבוד ביחד.

אלי אלאלוף: היום המשרדים, הם לא באים אף פעם לצאת לדיון - - -

אברהם וורצמן: דורון, לצאת מהשולחן של גדעון שלום.

אברהם וורצמן: גדעון שלום זה לא ה - - - אני אומר, זה צריך לצאת.

אברהם וורצמן: גדעון שלום הוא סמנכ"ל משרד הרווחה, שהוא חבר, אבל הם כל הזמן - - -

<נעמה דודביץ: הוא מנהל האגף שלנו.

<דורון אלמוג: עם כל הכבוד לרווחה, הם בתוך הרווחה.

<דורון אלמוג: אתה יודע, כל אחד שומר על ה - - -

אלי אלאלוף: אנחנו נזמין אפילו אנשי בינוי של קונספט אורבני אחר.

אלי אלאלוף: אם אתה הולך לגלנט, עם כל זה שהוא בעד, הוא צריך לקבל גיבוי פרלמנטרי, הוא מקבל את זה מהוועדה.

<דורון אלמוג: מה אני אומר?

<דורון אלמוג: מה היופי פה בפרויקט הזה?

<דורון אלמוג: זה פרויקט, בעבר אני אומר, מוסדות למפגרים היו כמו בתי כלא, אף אחד לא מגיע לשם.

<דורון אלמוג: אתה לוקח אותם ואתה הופך אותם למשולבים, ראש העיר תומך, תכנית של סטודנטים מתנדבים, תכנית של אנשי היי טק מתנדבים.

<דורון אלמוג: אתה גם מטפח את זה, אתה עושה את זה לילדים רגילים, נגיד בירושלים, אם אתה עושה גן ציבורי, גן שעשועים, שהוא גן שהוא גם טוב לילדים רגילים.

אלי אלאלוף: זה התוספת.

אלי אלאלוף: אני אגיד לך, אל תערבב את המרכזיות של הנושא.

אלי אלאלוף: לדעתי יש שני נושאים מרכזיים, טיפולית אתה נותן בתנאים כאלה שאתה רוצה אתה, טיפול טוב יותר ל - - -

<דורון אלמוג: נכון, זה חד משמעית.

אלי אלאלוף: זה הכי חשוב.

אלי אלאלוף: שתיים, אתה מוסיף לזה, כדי לנשוף באוצר, ניתוח כלכלי שמאפשר לך להוכיח שבמצב הזה אתה פחות תלוי בקצבאות או בוועדה.

אלי אלאלוף: זה שני המרכזים.

אלי אלאלוף: ועל זה, כל ההתנדבות, זה החלק ההומניטרי, הנפלא, החשוב, הייעודי, מה שאתה רוצה.

<דורון אלמוג: נכון.

אלי אלאלוף: אתה יודע, אני לוקח אפילו חברי כנסת של הסיעה המשותפת, אני רוצה להראות להם שבמוסדות יהודיים יש גם ערבים והם מקבלים אותו טיפול.

<דורון אלמוג: זה מה שפה.

<נעמה דודביץ: זה גם עובדים.

<דורון אלמוג: אלי, אני רוצה שתדע, אנחנו תיכף נעשה סיור.

<דורון אלמוג: יש לנו היום משמרת של בדואים?

<דורון אלמוג: עכשיו לומדים בדואים?

אלי אלאלוף: אז בוא נכיר את החברים, אני לא מכיר.

<דורון אלמוג: אתה מכיר בסדר גמור.

אלי אלאלוף: אני מכיר את הקירות.

אלי אלאלוף: אני מכיר את דורון 100 שנה ואת אבי 150 שנה.

אברהם וורצמן: את נעמה הכרת עכשיו, מנהלת של מוריה בגדרה.

אלי אלאלוף: מה ההכשרה שלך?

<נעמה דודביץ: אני מרפאה בעיסוק במקצועי.

<נעמה דודביץ: לפני כן למדתי, יש לי תואר במשפטים וניהול.

אלי אלאלוף: משפטים זה כדי לרפא או להעסיק?

<נעמה דודביץ: לא, זה כדי להבין בעיקר, גם ברמת המיקרו וגם ברמת המקרו, את תהליכי העבודה וההתנהלות.

אלי אלאלוף: יצא לך לעבוד עם עולים חדשים בתחום הזה של ריפוי בעיסוק?

<נעמה דודביץ: של ריפוי בעיסוק לא.

<נעמה דודביץ: כל החיים המקצועיים אני עובדת בעמותת עלה, מגיל מאוד מאוד צעיר.

אלי אלאלוף: ועכשיו אנחנו עומדים לשחרר את האפשרות להתעסק בזה.

<נעמה דודביץ: כי יש להם בעיה מאוד קשה למרפאים בעיסוק, בכלל בעולם, בצפון אמריקה מאוד מאוד הגבילו, יש המון אנשים שרוצים לעבוד בארץ ולעבוד פה.

אלי אלאלוף: אז הוא יפתור.

<מילי בלום זק: מרפאים בעיסוק, אנחנו נשמח לקבל אותם.

<נעמה דודביץ: כן, הם פונים אלינו, רק הם לא יכולים לקבל רישיון כי הגילדות חוסמות את זה.

אלי אלאלוף: זה לא אני אומר את זה, את אומרת.

<נעמה דודביץ: אני אומרת לך את זה, אני יודעת את זה.

<נעמה דודביץ: הם הציעו לי כמה פעמים, מרפאים בעיסוק, בוועדה העליונה לשבת איתם, אבל בגלל שהם כאלה ואין להם תפיסה רחבה אני פשוט לא מוכנה לשתף איתם פעולה מקצועית.

אלי אלאלוף: אז הצעת החוק היא על השולחן שלנו וזה יהיה בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: הצעת חוק למקצועות הבריאות, נושא של ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת ותזונה.

<דורון אלמוג: אז אולי להכניס גם את נושא אחיות?

אלי אלאלוף: לא, אחיות זה הפרויקט הבא.

<נעמה דודביץ: אחיות זה אחד הנושאים הכי קשים.

אברהם וורצמן: הם מאוד שומרים - - -

אלי אלאלוף: אבל אתם יודעים, אני סתם מספר כי זה מעניין כאזרח.

אלי אלאלוף: ריפוי בעיסוק, בחוץ לארץ זה נעשה בתעודה, לא אקדמית.

אלי אלאלוף: אומרים פה, אם זה אקדמיה זה יותר טוב, זה יותר מוצלח, אז שיילכו לאקדמיה לפני שיעלו לארץ, אבל הם כבר פועלים שנים רבות.

אלי אלאלוף: זה תקוע ככה.

אברהם וורצמן: ואז כשהם באים לפה לא מכירים להם בתעודות.

<נעמה דודביץ: הם צריכים לקבל רישיון ממשרד הבריאות ומשרד החינוך.

אלי אלאלוף: עכשיו יש תקופה, אנחנו בסך הכול בשישה חודשים של התנסות וזה מקום להתחיל לפתוח את ההתנסות, בשישה חודשים יוכלו לקבל את הרישיון שלהם.

<נעמה דודביץ: איך אפשר?

<נעמה דודביץ: מה התהליך?

<מילי בלום זק: איך אנחנו יכולים - - -

<נעמה דודביץ: טוב, נהיה בקשר במייל.

אלי אלאלוף: לגבי התהליך, אחר כך.

<דורון אלמוג: אני פותח סוגריים, רק להגיד לך מה חשבנו לגבי אחיות.

<דורון אלמוג: אנחנו חשבנו, וזה לא הולך עם הוועד שלהם וכו', אנחנו חשבנו שצריך להתחיל ללמד פחות, שצריך להיות דבר שנקרא אחות מעשית וללמד את זה בתיכון, כמו תיכון מרחבים, זה ייתן לנו - - - תחשוב עכשיו על המקום הזה בעוד חמש שנים כי יש פה עוד 500 עובדים, קרוב ל-800 איש שיעבדו.

<דורון אלמוג: היום 260 עובדים, עוד 500 עובדים בגלל בית החולים שיעבדו פה.

<דורון אלמוג: עכשיו אני צריך אחיות, מטפלים.

<דורון אלמוג: אם היה דבר כזה ויש עומס על מערכת הבריאות - - -

אלי אלאלוף: רופאים אתה לא צריך?

<דורון אלמוג: בטח שאני צריך, איזה שאלה.

אלי אלאלוף: היום אתה יודע שיש רק שבע מדינות שאם אתה עולה משבע מדינות מסוימות או חוזר, זה חוק של כל אזרחי המדינה, או חוזר משבע מדינות, כמו דרום אפריקה, זו רפואה טובה בדרום אפריקה, אבל גרמניה זה לא קל, את דרום אפריקה כן קבעו ואת גרמניה לא.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כי קבעו במשרד הבריאות - - -

<דורון אלמוג: מי קיבלו?

<דורון אלמוג: ארגון הבריאות העולמי?

אלי אלאלוף: לא, הבריאות שלנו.

אלי אלאלוף: אמנם הוא מרגיש שהוא בעל הבית של העולם, אבל - - - משרד הבריאות, שבע מדינות בלבד בתחום הרפואה.

אברהם וורצמן: רגע, מה זה אומר?

אברהם וורצמן: אני לא הבנתי.

אברהם וורצמן: תסביר לי מה זה אומר.

אלי אלאלוף: אם אתה עולה, למשל, או מגיע עם ניסיון משבע מדינות מסוימות - - -

אברהם וורצמן: אז אתה ישר - - -

<נעמה דודביץ: לא, אתה צריך לעבור מבחן.

אלי אלאלוף: אבל למשל למה משבע מדינות?

אברהם וורצמן: מי קבע דווקא את המקומות האלה?

אלי אלאלוף: ככה

אברהם וורצמן: ומה קורה במקומות אחרים?

אברהם וורצמן: ואם אתה בא ממקום אחר עם תעודה?

אלי אלאלוף: אז אתה צריך לעבור מבחנים וזה.

אלי אלאלוף: רפואת שיניים, למשל - - -

<מילי בלום זק: ואם אתה בא מאותן שבע מדינות?

<דורון אלמוג: בואו נמשיך.

אלי אלאלוף: אבל בואו ניקח את הדוגמה אופטימית.

<נעמה דודביץ: אבל, דורון, הנושא של האחיות הוא מאוד חשוב.

<נעמה דודביץ: יש מחסור אדיר בכל הארץ.

אלי אלאלוף: יש מחסור גם בנושא של רופאי שיניים, נכון?

אלי אלאלוף: לכן כשאתה הולך לטיפול שיניים אתה משלם הון מטורף, אלה סכומים מטורפים.

אלי אלאלוף: עד עכשיו, אם אתה בא לארץ, אם יש לך ניסיון של 14 שנה אתה יכול לבוא ולקבל רישיון.

אלי אלאלוף: עכשיו הורדנו את זה לחמש שנים ובלי בחינות.

אלי אלאלוף: זה עבר ביום שני בלילה.

אלי אלאלוף: אתם לא יודעים מה זה, מחיאות כפיים כולם, אפילו ראש הממשלה בא לברך.

אלי אלאלוף: ההצבעה הייתה 96 בעד, נגד 0.

אלי אלאלוף: אז רופאי השיניים עברו.

אלי אלאלוף: הפרא רפואיים יעבור, זה עניין טכני.

<קריאה: מחר.

אלי אלאלוף: מחר?

אלי אלאלוף: טוב, תכין טוב את הנאום.

אלי אלאלוף: עכשיו לאור ההצלחה נחבר עם מה שצריכים לעשות, בנאום.

<נעמה דודביץ: אנחנו רוצים להיות בפיילוט של השישה חודשים.

אברהם וורצמן: אתמול הייתי באוהלי הנגב, הולך להיבנות שם בית חולים שיקומי, שהייתי שותף ב - - -

<מילי בלום זק: אתה יודע שבכל אזור הדרום אי אפשר ללמוד, לא ריפוי בעיסוק ולא קלינאי תקשורת.

אלי אלאלוף: זה הקליקות.

<נעמה דודביץ: כן, זה הגילדות.

אברהם וורצמן: קודם כל בואו נמשיך את ההיכרות ואחר כך אני רוצה להגיד מה חשבנו על סדר היום, נדע מה לתכנן ואז - - -

אלי אלאלוף: זה הצלם המקצועי?

<ניר צפריר: צפריר.

אלי אלאלוף: מאיפה אתה, באזור?

<ניר צפריר: אני במקור מנס ציונה, שכן של דורון.

<ניר צפריר: אני עכשיו גר ביד מרדכי, בונה שם בית.

אלי אלאלוף: כן, בין לבין.

<ניר צפריר: מתעסק בצילום היום.

<ניר צפריר: יצאתי לפנסיה ב-2001.

<דורון אלמוג: השתחרר מהמשטרה, התפקיד האחרון היה - - -

<ניר צפריר: הייתי ראש מה"ד, הייתי מפקד מג"ב ירושלים, הייתי מפקד הימ"מ, הייתי בימ"מ עשר שנים.

אלי אלאלוף: טוב, שמרת עלינו.

<ניר צפריר: אני ממקימי הרשות להגנה על עדים.

<ניר צפריר: זה החזיר אותי לעבודה ממשלתית לאיזה שלוש שנים.

אברהם וורצמן: זה מדהים.

<דורון אלמוג: והוא צלם הבית עכשיו, הוא מתנדב.

אברהם וורצמן: ירושלים.

אלי אלאלוף: זה השם?

<ירושלים יונגר: כן, זה השם.

אלי אלאלוף: איזה כיף, איזה יופי.

אברהם וורצמן: ספרי מי את, תגידי איך הגעת לפה.

אלי אלאלוף: את ילידת הארץ, או עלית?

<ירושלים יונגר: עליתי.

<ירושלים יונגר: אמא שלי סחבה אותי עד סיני ואז לקח לי שנה וחצי עד שעליתי לכאן.

אברהם וורצמן: ירושלים עכשיו בבדיקה להיכנס פה לעבודה.

אלי אלאלוף: באיזה תחום?

<ירושלים יונגר: יחסי ציבור.

אברהם וורצמן: יחסי ציבור, קבלת קבוצות.

אלי אלאלוף: איפה למדת?

<ירושלים יונגר: למדתי במכללה למינהל בראשון.

אלי אלאלוף: איפה את גרה?

<ירושלים יונגר: אני גרה עכשיו במגן, אבל כל החיים גרתי בראשון.

אלי אלאלוף: את התיכון עשית בראשון?

אלי אלאלוף: לא בפנימייה?

<ירושלים יונגר: לא, אמא שלי לא אהבה את הקונספט של פנימייה.

אלי אלאלוף: כל הכבוד לה.

אלי אלאלוף: גם אני לא.

<ירושלים יונגר: אף אחד מאיתנו לא היה בפנימייה.

אלי אלאלוף: למרות כל המעורבות שלי בפנימיות אני מעדיף בית.

<ירושלים יונגר: בטח, כן, אמא שלי שמרה אותנו קרוב לבית.

<סתיו הילינג: אני עובדת כבר שנה בעלה נגב, במחלקת יחסי ציבור.

<סתיו הילינג: גרה בתל אביב, מגיעה - - -

<דורון אלמוג: היא באה כל יום מרמת השרון.

<סתיו הילינג: מתל אביב.

<סתיו הילינג: ברמת השרון במקור, היום בתל אביב.

<דורון אלמוג: כל יום, אלי, הלוך חזור.

אברהם וורצמן: וזה לא בדיוק יחסי ציבור, זה חינוך.

אברהם וורצמן: כי היא מלווה את הקבוצות.

אברהם וורצמן: אנחנו מרחיבים את זה עכשיו, גם ירושלים נכנסת להרחבת הקבוצות.

אברהם וורצמן: כי יש פה תהליך של חינוך עמוק עמוק עמוק של החברה.

אברהם וורצמן: שמע, קורה פה משהו במסות ואנחנו רוצים להעביר את זה לכל הרשת.

אברהם וורצמן: נדבר על זה בהמשך.

אלי אלאלוף: מה ההכשרה שלך?

<סתיו הילינג: תואר ראשון במדעי המדינה, תואר שני עכשיו מסיימת ביישוב סכסוכים וגישור.

<מילי בלום זק: אני מילי, אני ראש אגף מרכזי חוץ וקהילה רווחה, אני עובדת סוציאלית בהכשרתי, התחלתי לעבוד פה לפני שמונה שנים כמעט בתור עובדת סוציאלית.

אלי אלאלוף: איפה למדת?

<מילי בלום זק: למדתי בחיפה, אני במקור בערבה ולמדתי בחיפה.

<דורון אלמוג: אלי, את אח שלה אתה מכיר, אייל בלום, ראש מועצת ערבה.

<מילי בלום זק: בערבה לא היית עדיין, נכון?

אלי אלאלוף: הערבה התיכונה.

אלי אלאלוף: היה לי חבר טוב שם, נהרג בתאונת מטוס לא מזמן.

<אופיר קרני: אני עורך את הפרוטוקול פה.

<אופיר קרני: שמי אופיר, אני גר בתל אביב ועליתי לפני חצי שנה מבלגיה.

<אופיר קרני: למדתי תואר ראשון ושני בלונדון במדעי הסביבה וקיימות ובינתיים אני עובד בעבודה הזו בשביל לשים כסף בצד לדירה.

אלי אלאלוף: אז אתה מאלה שיודע צרפתית?

<אופיר קרני: (צרפתית).

אלי אלאלוף: האמת שרק הבלגים חושבים שהם דוברי צרפתית.

<אופיר קרני: לא, אני לא בלגי כל כך, כי אף פעם לא הייתי ממש משולב בקהילה הבלגית, תמיד הייתי בתוך בועה יהודית, בית ספר יהודי, הורים ישראלים.

<אופיר קרני: אחרי 30 שנה בגולה הם גם חזרו מבלגיה ואני בשבוע הבא הולך למשרד הפנים לעשות עלייה.

<אופיר קרני: וזהו, מקווה גם למצוא עבודה בתחום בקרוב.

<דורון אלמוג: יש לנו גם מבלגיה, משפחת קנדיוטי.

<דורון אלמוג: אתה מכיר את קלוד.

אלי אלאלוף: חבר טוב.

<דורון אלמוג: כל שנה משפחת קנדיוטי בבריסל, הוא כותב מאמרים גם ב'ישראל היום', גם ב'הארץ'.

אלי אלאלוף: אבא שלו היה יושב ראש קרן היסוד בבלגיה.

<דורון אלמוג: הם כל שנה, כבר 14 שנה, אני חושב, עושים אירוע התרמה לעלה, כל שנה, בבית שלהם, ובין 80,000 ל-100,000 יורו כל שנה, תרומה לקהילה שם מבריסל.

<נתנאל אריאל: אני ממשרד יחסי ציבור בלומברג תקשורת, נתחיל לעבוד בעזרת ה' פה עם עלה.

אלי אלאלוף: פרו בונו?

אברהם וורצמן: כמעט.

אברהם וורצמן: שירוויחו קצת ש - - - הם מחזיקים משרד.

אברהם וורצמן: אתה יודע מה?

אברהם וורצמן: אני רוצה להגיד לך משהו, משרדים גדולים זה הרבה רעש, זה הרבה צלצולים.

אברהם וורצמן: משרד חביב, נחמד, עושים את העבודה.

<קריאה: אני מחפש מגייס כסף.

<קריאה: גם בלי הוצאה זה גם טוב.

אלי אלאלוף: אני באר שבעי, בטעות הגעתי לפני 35 שנה לאבטחת הסוכנות לשלוש שנים ועוד לא גמרתי אותן.

אלי אלאלוף: אתם עובדים במקום מדהים.

אלי אלאלוף: זה כולו הרעיון שלו.

אלי אלאלוף: באמת אל תחפשו באף מקום אחר, קודם כל תלמדו הרבה מפה, תתרמו פה הרבה, אחר כך תעשו - - - זה שווה.

<דורון אלמוג: מילה אני חייב להגיד כי לאלי יש פה מניות יסוד ושותפות עמוקה ואמיתית וחברות.

<דורון אלמוג: אני תמיד אומר שאם לא היה נולד ערן הבן שלנו אז המקום הזה לא היה קם, אז באמת באמת הילד הזה, שלא דיבר אף פעם, אני אומר הוא המורה שלי, ביום שישי זו אזכרה שלו, תשע שנים מאז שנפטר.

<דורון אלמוג: אומרים חכמים אל תדון אדם עד שלא תגיע למקומו, אז הוא זה ששם אותי במקום שלו.

<דורון אלמוג: אם הוא לא היה מצליח לשים אותי במקום שלו, לנסות לשפוט את העולם מהמקום שלו, אז גם אנחנו לא היינו נהיים חברים ובקיצור, זה לא היה קם.

<דורון אלמוג: אבל, אלי, לך קודם כל לב ענק, התחברת לרעיון.

<דורון אלמוג: מי אמר לנו קודם?

<דורון אלמוג: זאת מהביטוח שאמרה שפה היה חול וחול, היה פה חול וחול ואלי תרם לנו להקמת בית ערן, זאת אומרת קרן רש"י - - -

אברהם וורצמן: בגדרה.

<דורון אלמוג: כן, בגדרה.

<דורון אלמוג: אחר כך פה השיחות הראשונות שהיו עם גוסטב לוון, שאלי קורא לו הזקן, אבל זה אלי.

<דורון אלמוג: במסעדה בבאר שבע, דיבורים ואחר כך נסיעה משותפת, כשהייתי עוד אלוף פיקוד דרום, כשבעצם היוזם מאחורי הנסיעה זה אלי, עוד פעם, לז'נבה, לפגישה עם עזרא מרכוס.

<דורון אלמוג: והקשרים שהוא יצר, כי הוא ישב בז'נבה - - -

אברהם וורצמן: קרן ספרא.

<דורון אלמוג: עם קרן ספרא, כי הזקן, מה שאמר, וזה גם היה במדיניות של הקרן, לעשות מצ'ינג, כמו ממשלה.

<דורון אלמוג: להביא דולר על כל דולר.

אלי אלאלוף: לפחות.

<דורון אלמוג: לפחות.

אברהם וורצמן: לא סתם קוראים לו אלאלוף, כי הוא האל של האלופים בדבר הזה.

אברהם וורצמן: אלוף האלופים במצ'ינג במדינת ישראל, קוראים לו אלאלוף, אלוף העולם.

<דורון אלמוג: זה נכון.

<דורון אלמוג: הזקן באמת אמר 'אני מוכן', הוא אמר שהוא מוכן למצ'ינג, בתנאי שאתה מביא על כל דולר שאני אתן לפחות עוד שניים, הוא אמר, מהמדינה ומעוד קרן.

<דורון אלמוג: ואז נסענו לז'נבה ואחר כך ויינברג בארצות הברית ורש"י נהיה 9 מיליון דולר, בהתחלה, הכול במוכנות של כל אחד בתנאי שהמדינה, וככה נוצרה שותפות שיצרה את המנוע שב-2002 הביא להחלטת ממשלה ראשונה להקמת המקום והטקס שהיה פה ב-2003, עם שרון, ראש הממשלה.

<דורון אלמוג: והשאר נראה היסטוריה, מאז מימשנו את שלב א', אנחנו הולכים לשלב ב' ועכשיו באמת, אלי, כמו שאמרת, הכול סיפורים, אז הצירוף הזה שאתה ראש ועדת העבודה נראה כאילו זה ממש בדיוק בעיתוי שאנחנו צריכים כדי לעשות פריצה, להרחיב את המודל, כי זה לא רק בית לכל החיים, או לאנשים וילדים כמו ערן, זה, כמו שאני אומר, מרכז קהילתי משלב.

<דורון אלמוג: זה משלב.

<דורון אלמוג: זה נותן פתרון לאוכלוסיית הנגב, לכל מי שצריך שיקום.

<דורון אלמוג: אלי לוי, ראש מועצת להבים, כבר כמה חודשים פה בטיפולים, הוא עבר תאונת דרכים, יכול להיות שנראה אותו היום גם.

אברהם וורצמן: הוא חזר לעבודה.

<דורון אלמוג: הוא עובד והוא מגיע לפה והדבר הזה של - - -

אברהם וורצמן: אתה יודע איפה הוא עבר תאונה?

אברהם וורצמן: בצומת להבים, שהוא כל הזמן צעק למה אין מחלף.

<דורון אלמוג: כל הזמן הוא צעק הצומת.

אברהם וורצמן: אין מחלף, אין מחלף, באותו צומת הוא חטף תאונה, חבל לך על הזמן איזה תאונה.

אברהם וורצמן: מדהים הסיפור שלו.

<דורון אלמוג: כמו שאמרת קודם, ללכת קדימה ולהציג בפני שלושה מנכ"לים, נציגי המשרדים, משרד הרווחה, בריאות, תעסוקה, להציג להם מודל שהוא מקיף ונוגע בכל מדינת ישראל, ונביא גם את החינוך, להראות להם שזה יכול להשפיע ממש על כל האוכלוסייה.

<דורון אלמוג: אל"ף, כמו שאמרת, בריאות, ממש תוספת חשובה מאוד לשיפור בריאות ותעסוקה, אבל גם ישפיע על החברה שלנו.

<דורון אלמוג: זה יעשה את החברה יותר טובה על ידי מעורבות גדולה של בתי ספר, של מתנדבים, של מועצות, של האוכלוסייה, וזו תהיה בשורה, לתרגם את זה אחר כך לתכנית עבודה, לתקציבים, לשיתוף יפה של שלושה, ארבעה משרדים, זה יכול להיות דבר גדול, פשוט דבר גדול.

<דורון אלמוג: אם מזה אנחנו יוצאים מהביקור הזה דיינו.

<דורון אלמוג: כמו שיצאנו בהתחלה, זו תוספת מאוד מאוד חשובה, ההרחבה של המודל למשהו ממשי.

<דורון אלמוג: באמת, עדיין כל הנושא עטוף בדעות קדומות, הנושא של טיפול רק במפגרים לבד, אבל אם אתה עושה קהילה, שגם הוא אגב לא פשוט.

<דורון אלמוג: עשינו למשל הסכם עם משרד הביטחון, אגף שיקום, שיבואו נכי צה"ל, הם מגיעים לפה.

<דורון אלמוג: אחת השיחות הכי קשות שהיו לי זה שנכי צה"ל אומרים לי 'תעשה לנו הפרדת שעות בבריכה', אני אומר להם 'מה זה?' הם אומרים 'אנחנו לבד בלי המפגרים'.

<דורון אלמוג: אמרתי להם שזה נגד רוח המקום, 'אתם, שאתם נכים, שככה תגידו?' מה אני אומר?

<דורון אלמוג: טבע האדם הוא כזה שאנשים בסוף - - - באמת, כדי ליצור שילוב זו עבודה קשה וזה לא בסיסמאות, זה לא לכתוב על הקיר 'ואהבת לרעך כמוך', 'כל ישראל ערבים זה לזה' וזה קורה.

<דורון אלמוג: לא קורה כלום אם לא מתרגמים למשהו שעושים, עושים דברים בבוקר ואנשים מתחנכים בדרך של עשייה.

אברהם וורצמן: תגיד מילה עליך.

<פניאל רוזנטל: אני פניאל, אני אחד מהעוזרים של אלי, אני עורך דין.

אברהם וורצמן: אמרתי לו אשריך.

אלי אלאלוף: הוא מרכז את הנושאים של הבריאות.

אברהם וורצמן: אני גם רוצה להגיד משהו.

אברהם וורצמן: מאיפה אני מכיר את אלי אלאלוף?

אברהם וורצמן: אני מבאר שבע וכשהתחלתי את בית מוריה אלי ליווה אותי מהיום הראשון כמנכ"ל קרן רש"י ובנינו ביחד מתנ"ס בצפון ד' בבאר שבע ואת כל נושא פנימיות היום, מה שהיום קוראים, תכנית מיל"ת, זו תכנית שקרן רש"י התחילה.

אברהם וורצמן: לפני כמה שנים כבר?

אלי אלאלוף: והקמת מטבח טוב.

אברהם וורצמן: והקמתי מטבח ואת כל המנות, 5,000 מנות ביום, צריך להבין את ההיקף.

אלי אלאלוף: אתה עבדת על 10,000 במגזר הבדואי.

<דורון אלמוג: נכון, עשינו.

אברהם וורצמן: המטבח הגדול ברהט.

<דורון אלמוג: ברהט וחורה.

<דורון אלמוג: שני מטבחים.

אברהם וורצמן: יש כמה אנשים בחיים שלי שהם ליוו אותי מאז שהייתי קטן ואולי - - - זה אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: יאללה, בוא נעבור נושא.

אברהם וורצמן: ואני מכיר על זה תודה גדולה.

אברהם וורצמן: מה שאנחנו תכננו זה ככה, חשבנו שתהיה היום ועדה, אנשים שפחות מכירים, אפשר לפתוח עם השיחה של דורון, סיור ואז הדיון.

אברהם וורצמן: מה לוחות הזמנים שלנו?

<דורון אלמוג: אני אומר שנצא לסיור עכשיו, נחזור לפה, יש שלושה נושאים שרצינו להעלות.

אברהם וורצמן: יש ארבעה נושאים.

אברהם וורצמן: דורון ואני נדבר כללי על הכפר, נעמה הכינה מסמך שגם עבדנו עליו, מילי תציג מצגת ונעמה תדבר על המסמך עם ארבע הנקודות שחשובות לנו, אחת, זה היחס של המטפלים שדיברנו, אבל עוד כמה דברים אחרים ונסכם את הדיון.

<דורון אלמוג: מצוין, אז בואו נעשה סיור, זה לדעתי מאוד חשוב.

<דורון אלמוג: (בסיור)

<סתיו הילינג: אני יכולה להסביר על המקום שאנחנו נמצאים פה עכשיו.

<סתיו הילינג: - - - בין הקהילה לכפר - - - טיפול רב מערכתי למטופלי שיקום, אחרי תאונות דרכים, אירוע מוחי, אנשים שהיו בבית לווינשטיין תקופה מאוד ארוכה ועכשיו הם עושים שיקום שהוא קרוב לבית.

<סתיו הילינג: זה משהו שהוא מאוד מאוד שלהם.

<סתיו הילינג: כאן הם מקבלים טיפול שהוא רק - - - אם היום בן אדם בדרום הולך לרופא משפחה והוא צריך שיקום, שולחים אותו, מרפאה בעיסוק בבאר שבע, בריכה בבית הלוחם, בריכה הידרותרפית, קלינאות תקשורת במקום אחר.

<סתיו הילינג: הבן אדם שבוע שלם מִטרטר בין המכונים השונים.

<סתיו הילינג: פה אנחנו מציעים לו טיפול רב תחומי, הוא מגיע ליום מרוכז לכל הטיפולים, אנחנו מעניקים פה למעלה מ-4,000 טיפולים רפואיים בחודש ויש לנו היום למעלה מ-150 מטופלים רפואיים שמגיעים לכאן.

אלי אלאלוף: והטיפולים, מי קובע אותם, הרופא המפנה?

<סתיו הילינג: יש לנו רופא שיקום.

<סתיו הילינג: בן אדם שמגיע לכאן מפנים אותו לרופא שיקום, הוא קובע לו את סדר היום.

<סתיו הילינג: בנוסף יש לנו מנהלת מרכז השיקום.

אברהם וורצמן: מנהל השיקום בתל השומר.

<סתיו הילינג: כן, ברור, גם המנהל הרפואי, יש לנו רופא שיקום שמגיע לכאן פעמיים בשבוע ונפגש עם מטופלי השיקום ומנחה אותם מה הם הולכים לעבור.

<סתיו הילינג: בנוסף יש לנו גם פסיכולוגית שיקומית ועובד סוציאלי.

<סתיו הילינג: אנחנו מבינים שהמערך הסוציו פסיכולוגי קריטי מאוד לשיקום.

<סתיו הילינג: אנשים שהיו חצי שנה בבית לווינשטיין לא היו באינטראקציה, שום קשר עם העולם החיצון - - -

אלי אלאלוף: יש לי קרוב משפחה שהיה שנים בטיפול.

<דורון אלמוג: בוא תראה את מרפאת השיניים.

<דורון אלמוג: בוקר טוב.

<דורון אלמוג: דוקטור, בואי תגידי מילה.

<רופאת שיניים: הטיפול פה הוא בדיירים שהם יותר מורכבים, זה צריך להיות טיפול רגשי, המון המון רגש להפעיל בטיפול.

<רופאת שיניים: זה לא רק להושיב, הם לא מבינים כל כך מה עושים להם, צריך יותר להסביר, אז העבודה היא שונה.

<דורון אלמוג: אל אלאלוף הוא מהכנסת, יושב ראש ועדת עבודה - - -

אלי אלאלוף: והבריאות.

אלי אלאלוף: אם כבר, מה שמעניין פה זה הבריאות.

<דורון אלמוג: התעסוקה, העבודה והבריאות.

<רופאת שיניים: יופי, אז ברוכים הבאים למרפאה שלנו.

<רופאת שיניים: פה אנחנו מקבלים ילדים ומבוגרים מכל מיני מעונות, גם פרטי וגם - - -

אלי אלאלוף: כל היום?

אלי אלאלוף: זה כל היום פתוח?

<רופאת שיניים: זה משמונה עד שלוש וחצי.

<רופאת שיניים: כמעט כל היום זה ככה, כל יום זה רופא אחר.

<רופאת שיניים: יש ד"ר מרטין שהוא אחראי על המרפאה, הוא בא בימי שני, ובעצם הם באים במרוכז כמה מהמעונות, נכנסים לתור, מקבלים פה כל מיני סוגים של טיפול, מהדבר הכי פשוט, מסתימה, מסילוק אבנית, יש לנו גם שיננית כאן, עד שתלים.

<רופאת שיניים: הכול כאן.

<רופאת שיניים: יש לנו לאלה שמגיעים עם כיסא גלגלים והם צריכים שאנחנו נעביר אותם לכיסא, יש לנו מנוף פה.

<רופאת שיניים: חוץ מזה מרפאה שנראית כמו מרפאה בכל מקום אחר.

<רופאת שיניים: אנחנו עובדים עם אותם חומרים, עם אותם דברים.

אלי אלאלוף: וכשאת לא פה יש לך מרפאה?

<רופאת שיניים: אני עובדת במרפאה בבאר שבע גם.

אלי אלאלוף: מרפאה רגילה?

<רופאת שיניים: מרפאה רגילה.

אלי אלאלוף: לילדים?

<רופאת שיניים: לכולם.

אלי אלאלוף: אני תושב באר שבע.

<רופאת שיניים: אני גרה בקיבוץ חצרים, אז אנחנו שכנים.

אלי אלאלוף: חצרים זה שכונה שלנו.

<רופאת שיניים: נכון, סוג של.

<רופאת שיניים: או שבאר שבע זה שכונה שלנו.

<דורון אלמוג: מה שחשוב זה באמת שרוב המטופלים באים מהאזור ולא מהכפר.

<דורון אלמוג: הכפר נותן שירותים.

<דורון אלמוג: עוד פעם, העניין של השילוב.

אלי אלאלוף: יש את המומחיות שאין לאחרים.

<רופאת שיניים: מגיעים מכל מיני - - -

אלי אלאלוף: המקום היחיד שאני מכיר שעובד עם אוכלוסייה כזאת זה הדסה.

<רופאת שיניים: זו באמת עבודה מהלב, אנשים מאוד מיוחדים עובדים, זה צוות מאוד מיוחד.

<רופאת שיניים: פה יש לנו את יפה, הסייעת שלנו, אנשים שכבר הרבה זמן במערכת.

<רופאת שיניים: מקבלים באהבה גדולה כל מי שמגיע אלינו.

אלי אלאלוף: בהצלחה.

<רופאת שיניים: ביי, בהצלחה לכם.

אלי אלאלוף: תודה, יום טוב.

אלי אלאלוף: (המשך הסיור)

<דורון אלמוג: איך אתם - - -

<קריאה: תלוי, אתה קובע בהתאם למה שצריך.

<קריאה: ליאור מגיע יותר, יש כאלה שמגיעים רק פעם בשנה לרופא שלהם.

<דורון אלמוג: הטיפול שלו, אני לא יודע להגיד לך, אולי אבי יודע.

<דורון אלמוג: מה שלומך?

<דורון אלמוג: איך קוראים לך?

<ליאור: ליאור.

<דורון אלמוג: למה הגעת אלינו?

<דורון אלמוג: מה קרה?

<ליאור: אירוע מוחי.

<דורון אלמוג: מאיפה אתה בארץ?

<ליאור: מירוחם.

<דורון אלמוג: איך הגעת היום?

<ליאור: באוטו.

<דורון אלמוג: מי הביא אותך?

<ליאור: אשתי.

<דורון אלמוג: היא פה?

<שמחה: אני פה.

<דורון אלמוג: הנה אשתו.

אברהם וורצמן: יש פה ביקור של האלוף דורון אלמוג, חבר הכנסת אלי אלאלוף נמצא פה.

<שמחה: אני מכירה אותו.

<דורון אלמוג: אז באתם מירוחם היום?

<שמחה: פעם בשבוע אנחנו מגיעים.

<דורון אלמוג: ואת נוהגת?

<שמחה: אני נוהגת, כן.

אלי אלאלוף: כמה זמן אתה כבר בטיפול פה?

<ליאור: אני בטיפול פה - - -

אלי אלאלוף: פעם בשבוע אתה מגיע?

<שמחה: כן, 12 טיפולים הוא מקבל בשנה.

<דורון אלמוג: איזה קופה אתם?

<שמחה: כללית.

<שמחה: היום מסיימים, צריכים לחדש את זה, בעזרת ה'.

<שמחה: זה ממש עוזר לו פה.

אלי אלאלוף: זה עזר לו?

<שמחה: בטח, זה טיפול טיפול פה, חבל על הזמן.

<שמחה: הוא לא מידרדר, הוא נשאר לפחות מה שיש.

<שמחה: גם בבית אנחנו עושים את כל מה שאנחנו לומדים כאן וממשיכים.

אלי אלאלוף: ולפני שהוא היה פה הוא היה במקום אחר?

<שמחה: הייתי לוקחת אותו פעם פה, פעם שם, כל מיני מקומות, עד שהגעתי לאופקים, אמרו שזה מתאים לו, עלה נגב, וזה היה חדש בשבילי.

<שמחה: לא ידעתי איך מה מו, באתי לפה ומוצא חן בעיניי.

<דורון אלמוג: ולכמה טיפולים באתם היום?

<שמחה: 12 טיפולים, זהו.

<דורון אלמוג: חוץ מפיזיותרפיה, מה עוד?

<שמחה: בריכה, אמנות.

<דורון אלמוג: הם באים לפה לארבע שעות, לפחות שלושה טיפולים.

<שמחה: נכון.

<שמחה: שלושה, ארבעה לפעמים.

<דורון אלמוג: שלושה-ארבעה טיפולים, כשהם באים, פיזיותרפיה, הידרותרפיה, אמנות, תעסוקה, ייעוץ פסיכולוגי יכול להיות.

<שמחה: אני לוקחת אותו.

<דורון אלמוג: היי, חגית.

<דורון אלמוג: חגית היא מנהלת המרכז.

אלי אלאלוף: שלום, חגית.

<חגית: שלום, נעים מאוד.

אלי אלאלוף: יש הרגשה שתקבלו יותר מ-12 טיפולים?

<שמחה: הלוואי, לא נותנים.

<שמחה: אני ביקשתי.

<שמחה: אחד כזה באמת צריך, אבל לא נותנים לנו.

<שמחה: הם אומרים שזה קבוע.

אלי אלאלוף: למי אתם פונים?

<שמחה: רק לכללית.

<ליאור: היחידה ל - - -

<שמחה: זה יחידת המשך טיפול.

אלי אלאלוף: בירוחם?

<שמחה: בירוחם.

<שמחה: וזה בבאר שבע, יחידת המשך טיפול.

<שמחה: הם נותנים - - -

אלי אלאלוף: ופניתם ליחידה בבאר שבע, שהיא יותר מרכזית?

<שמחה: בהתחלה פנינו, אמרו שזה מה שיש, זה מה שקבעו בממשלה, זה מה שיש.

אלי אלאלוף: אתם לא עוזרים להם בפניות?

<דורון אלמוג: כן.

<דורון אלמוג: חגית, בואי תגידי.

<חגית: אנחנו מאוד משתדלים לעזור, אנחנו ככה עומדים בתווך.

<חגית: מצד אחד אנחנו מאוד רוצים לתת - - -

אלי אלאלוף: אתם יכולים לתת חוות דעת מקצועית.

<חגית: אז אנחנו נותנים תמיד, אבל סך הכול - - -

אלי אלאלוף: ואתם פונים או המשפחה?

<חגית: הפנייה נעשית דרכנו אל הסניף - - -

<ליאור: בלי חוות דעת - - -

<חגית: קופת חולים כללית בדרך כלל בונה איזה שהוא סל שיקום עבור מטופל בשלב האקוטי, מיד אחרי הפנייה, ובשלב הכרוני.

<חגית: בדרך כלל בשלב הכרוני הם נותנים סדרה של 12 ימי טיפול בשנה.

<חגית: בשלב האקוטי אנחנו נותנים את חוות דעתנו המקצועית.

אלי אלאלוף: אני יודע שנותנים חריגים.

אלי אלאלוף: בזכות המקצועיות שלכם ואתם רואים בראייה כוללת, אתם צריכים להיות הגוף שמשכנע בזכות חוות דעת שהם זקוקים.

<דורון אלמוג: מה שקורה בדרך כלל, כמו ששמחה באה ואומרת, 'נגמרו לי 12 הטיפולים, אני צריכה עוד' - - -

<שמחה: כן, הוא צריך.

<שמחה: אם אני מפסיקה הוא מידרדר, זה מפחיד.

אלי אלאלוף: וכשהוא מידרדר הוא צורך יותר תרופות?

<שמחה: כן, בעיה, אבל אני מיד מפעילה אותם, שאני רוצה להיכנס לפיזיותרפיה, לבוא לכאן.

אלי אלאלוף: גם כשגמרת את 12 הטיפולים?

<שמחה: כן, רק 12 טיפולים.

אלי אלאלוף: לפעמים הוא נאלץ להיות מאושפז?

<שמחה: אני מקווה שלא, חס וחלילה, בינתיים הוא בסדר.

אברהם וורצמן: לא, אלי מנסה לכוון שיש הוצאות אחרות.

<דורון אלמוג: הוא בן אדם של שיקום.

<שמחה: אנחנו כבר הרבה שנים פה.

אלי אלאלוף: אתם לא יכולים מבחינה מקצועית להגיד שבזכות הטיפולים האלה הוא לא מידרדר חס וחלילה?

<חגית: אנחנו אומרים את זה, בהחלט.

<חגית: בסופו של דבר הגורם המממן הוא זה שמחליט.

אלי אלאלוף: מה אם חס וחלילה הוא היה צריך שלב הבא?

אלי אלאלוף: מה השלב הבא?

<חגית: הם מפנים אותו למה שנקרא טיפול בקהילה, במכונים של קופת החולים, לפיזיותרפיה, או לריפוי בעיסוק.

אלי אלאלוף: אז הוא הולך לזה?

אלי אלאלוף: ואז איך העלויות?

<חגית: עבור המבוטח זה טופס 17.

<חגית: לקופה יכול להיות שהעלויות הן אחרות.

<חגית: היתרון פה אצלנו עבור המטופלים, שאולי הקופה לא תמיד לוקחת בחשבון, זה שאנחנו מרכזים את כל הטיפולים במקום אחד.

<חגית: היא לא צריכה להתרוצץ ולקבוע עם המכון הזה לפיזיותרפיה ועם המכון לריפוי בעיסוק.

<שמחה: נכון.

אלי אלאלוף: וההסעות הן על חשבון הקופה?

<חגית: תלוי במקרים.

אלי אלאלוף: גברת, את משלמת להסעה?

<שמחה: לא, בפרטי, אמרתי שלא מעניין אותי, לא אכפת לי שההסעות תהיה על חשבוננו, אני מבזבזת הרבה סולר, אבל העיקר שיקבל טיפול נכון.

אלי אלאלוף: אני יודע שמממנים את הסעות.

<חגית: הקופה?

אלי אלאלוף: כן.

<שמחה: אני לא מקבלת.

אלי אלאלוף: אני הייתי בירכא, שאלו אותי על דיאליזה.

אלי אלאלוף: דיאליזות הן - - - והם משלמים 100%.

אלי אלאלוף: קיבלתי את ההודעה במקום.

<דורון אלמוג: מה המפתח של זה?

<דורון אלמוג: תחבורה ציבורית?

אלי אלאלוף: לא, הסעות מיוחדות.

אברהם וורצמן: הוא לא יכול לבוא בתחבורה ציבורית.

<דורון אלמוג: ברור, בטח, הוא צריך רכב מיוחד.

אלי אלאלוף: כדאי שתבדקו את זה, יש הסעות מיוחדות.

אלי אלאלוף: אני חושב שליד הנסים והנפלאות שאתם עושים תוסיפו את המרכיב הזה של התחבורה ושל חוות הדעת ש - - -

אברהם וורצמן: אלי, תדע לך שזאת אחת הבעיות שלנו, כי אנחנו בבידוד, אנחנו לא בתוך יישוב.

אברהם וורצמן: אתה לא בתוך באר שבע.

אלי אלאלוף: אני אומר לך בירכא, אני נותן דוגמאות ספציפיות.

אלי אלאלוף: בירכא התלוננו על מספר הדיאליזות שהם צריכים להסיע לכרמיאל, זה הרבה כסף.

<דורון אלמוג: דרוזים, ירכא בגליל.

<נעמה דודביץ: את הדיאליזה גם אנחנו מקבלים, בדיאליזה יש החזר, אבל במקרים של חולים שיקומיים צריך - - -

<חגית: בדרך כלל אחרי תאונות דרכים.

<חגית: יש להם קריטריונים מאוד ספציפיים.

אלי אלאלוף: תאונות דרכים זה בדרך כלל חברות הביטוח, הם ישחקו ובסוף הם נותנים.

אלי אלאלוף: אבל מה שקשור לקופות חולים, לביטוח ממלכתי, זה עניין של דרישה, הם לא אוהבים לגלות - - -

<דורון אלמוג: לזה את צריכה להפנות את שמחה לקופה.

אלי אלאלוף: צריך לנסות לקבל ביי-פס כזה של המקום, פנייה ישירות למנהל המחוז, מיכאל - - -

<דורון אלמוג: מיכאל מישורי.

אלי אלאלוף: אתה מכיר?

<דורון אלמוג: בטח, מכירים אותו מצוין.

אברהם וורצמן: הוא בסדר, יש לו רק בעיה אחת, שאין לו כסף.

אלי אלאלוף: תהיה בריא.

<ליאור: תודה.

<דורון אלמוג: בריאות טובה, תודה רבה.

אלי אלאלוף: שלום, אדוני, מאיפה אתה?

<אברהם: להב.

<דורון אלמוג: מה קרה?

<דורון אלמוג: למה באת?

<אברהם: למה באתי?

<דורון אלמוג: כמה זמן אתה כבר פה?

<אברהם: היום זה היום האחרון.

<חגית: תקופה של שלושה חודשים.

<דורון אלמוג: ויש שיפור?

<אברהם: יש שיפור.

<דורון אלמוג: מה את אומרת?

<עדי: כן, בטח שיש שיפור, בדיוק דיברנו על זה.

<עדי: אברהם הגיע אלינו אחרי אירוע מוחי, עבר שיקום בלווינשטיין, אחרי לווינשטיין הוא הגיע אלינו, המשיך להגיע אלינו לתקופה נוספת של טיפולים ולמעשה היום הוא מסיים.

<עדי: הוא עבר פה דרך יפה והוא ימשיך.

<דורון אלמוג: איך הגעת היום?

<דורון אלמוג: עם מי באת?

<אברהם: עם נהג.

<עדי: הקיבוץ דואג למלווה וכל פעם מגיע איתו מתנדב מהקיבוץ שמסיע אותו, מישהו מהמבוגרים שם בקהילה.

<עדי: הם תומכים בו.

<חגית: הם גם עוזרים במימון של הנסיעות.

אלי אלאלוף: טוב, זה הקיבוץ.

<דורון אלמוג: יפה.

אברהם וורצמן: רפואה שלמה, שתהיה בריא.

<דורון אלמוג: ביי, אברהם.

<דורון אלמוג: יד חזקה.

אלי אלאלוף: חקלאי.

אלי אלאלוף: ואת מאיפה את באה?

<עדי: אני ממושב תקומה.

אלי אלאלוף: וההכשרה שלך?

<עדי: למדתי באוניברסיטת בן גוריון, פיזיותרפיסטית.

<דורון אלמוג: עושה עבודה מדהימה.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: עובדים טוב?

אלי אלאלוף: לומדים טוב?

<עדי: כן.

אלי אלאלוף: זה מקום טוב ללמידה, בן גוריון?

<עדי: מדהים, כן.

<עדי: זו הייתה חוויה - - -

<חגית: עדי התחילה איתנו מיד בסיום הלימודים שלה.

<חגית: היא עובדת אצלנו כבר שלוש שנים, עומדת עכשיו בעצמה להדריך סטודנטים במחזור שיתחיל בעוד שבועיים.

<דורון אלמוג: אני רואה אותה פה מריצה במסדרונות ובחוץ אנשים, מחזירה להם כושר הליכה.

<דורון אלמוג: הולכים פה בחוץ, מדרגות.

אלי אלאלוף: למרות שיש פה מנהלת ויושב ראש הכפר, זה מקום טוב?

אלי אלאלוף: מכירה מקומות אחרים?

<עדי: כן.

<עדי: בעיקר הייתי במקומות אחרים כסטודנטית.

<עדי: כן, אני חושבת שהמקום - - - קודם כל הוא מאפשר בדרום משהו שאין, מהבחינה הזאת הוא נותן פתח, זה המטופלים יכולים להגיד, לשיקום, שזה משהו שלא היה פה בכלל עד עכשיו.

<עדי: וגם מבחינה מקצועית אנחנו מנסים לתת את הרמה הגבוהה ביותר בשבילם.

<עדי: אנחנו גדלים ביחד עם המטופלים

<דורון אלמוג: להתראות, אברהם.

אלי אלאלוף: כל טוב.

<חגית: יש מישהי שמאוד רוצה לפגוש אותך.

<דורון אלמוג: אחרייך, רק תגידי.

<נעמה דודביץ: - - - עושים מרכז אחד ונותנים בו את כל השירותים והחיסכון הכלכלי הוא עצום.

<נעמה דודביץ: במקום לשים בכל מקום - - - ואז מה שקורה, באים ממשפחה אחת כמה מטופלים, ילד שיש לו ליקויי למידה בא לקבל טיפול וסבא ש - - -

אלי אלאלוף: אנחנו מנסים להכניס את זה לגיל הרך.

<חגית: יש פה מישהו שרצה לפגוש אותך.

<שלום: אלי, אני זוכר אותך מה - - -

אלי אלאלוף: בדרום?

<שלום: בדרום.

<שלום: הייתי מנהל בית הספר ב - - - יישר כוח.

<שלום: רק אני רוצה לומר לך, כנראה שגם מסייעת בבתי הספר, טיפול לימודי, לקויי למידה, אנחנו עובדים איתם דרך ניצן.

<שלום: אני סיימתי.

אלי אלאלוף: ניצן גם?

<שלום: גם ניצן.

אלי אלאלוף: כמה תלמידים היו הולכים לניצן?

<שלום: המורים שלי היו הולכים מבית הספר.

אלי אלאלוף: קיבלו הדרכה וחזרו?

<שלום: כן.

<חגית: שלום, תציג את עצמך.

<חגית: אתה התחלת ישר - - -

אלי אלאלוף: הוא אמר הכול, אנחנו יודעים הכול עליו.

<שלום: לא, אני אספר לך מה אני עושה פה.

<חגית: תציג את עצמך, מה שמך, מה תפקידך, למה אתה פה.

<שלום: את אלי אני מכיר.

<חגית: אבל תזכיר לאלי, אולי אלי לא זוכר.

<שלום: אלי זוכר את הפרויקט שלו, מדע דרום, זה היה משהו אדיר בכל האזור.

<דורון אלמוג: עדיין, מה זה היה?

אלי אלאלוף: זה עוד ממשיך.

<שלום: בתקופה שלי זה יצר מהפכה אדירה בתפיסה, בפעילות שלנו.

אלי אלאלוף: אתה לא זוכר טוב, כי למדנו מכם, אתם לימדתם אותנו.

אלי אלאלוף: הבאנו קצת יותר כלים, קצת יותר כסף.

<שלום: קיבלנו משאבים.

אלי אלאלוף: נכון, אבל הלב היה שלכם.

<שלום: אבל הכנסים וההדרכה והמשאבים עשו את שלהם.

אלי אלאלוף: אבל תדעו שאנחנו למדנו יותר מכם מאשר אתם מאיתנו.

<עדי: שלום, בוא תספר לאלי למה אתה פה ומה זה השיקום.

<שלום: אני אספר.

<שלום: ב-16 באוגוסט הייתה לי תאונת דרכים, פה, ברמזור הקרוב לכאן.

<שלום: שבוע לפני כן באתי - - -

אברהם וורצמן: שבוע לפני כן הוא היה אצלי בפגישה.

<שלום: באתי לאבי, אמרתי שאני רוצה לעזור, לתרום פה, כי אני כבר - - -

אלי אלאלוף: בפנסיה.

<שלום: אבל הקדוש ברוך הוא עושה את החשבונות שלו.

<שלום: זה היה בחודש אלול, הייתי בישיבה במועצה שלנו, סיימנו ישיבה, באתי לקחת את הסיבוב לאופקים, אני עובר דרך הרמזור הזה לכיוון אופקים, לצערי הרב נכנסה בי משאית.

<שלום: אני איבדתי את ההכרה ל-10 ימים ואשתי נלחמה על החיים שלה 10 ימים, כשאני חזרתי להכרה אשתי כבר נפטרה וזהו, אני נשארתי להתמודד.

<שלום: הייתי בסורוקה, הייתי בשיקום שם ואני אומר בכנות שאני פה מקבל יותר, נהנה יותר, אני רואה תוצאות טובות יותר, יישר כוח לצוות שלכם.

<שלום: יישר כוח.

אלי אלאלוף: אתה מרגיש שיפור אצלך?

<שלום: מרגיש, ברוך ה'.

<שלום: זה שאני עומד לפניך ומדבר איתך זה הישג גדול.

<שלום: אני הייתי כמו גוש בשר שהייתי זרוק על המיטה, אני לא הייתי באבל של אשתי, יצאתי רק להלוויה.

אלי אלאלוף: אם לא היית מספר לי את הסיפור לא הייתי מאמין.

אלי אלאלוף: אתה נראה מצוין.

<לירז: שלום גם עבר פגיעת ראש וגם החשיבה לא הייתה מה שהייתה פעם.

אלי אלאלוף: אבל עכשיו הוא מדבר הגיוני מאוד.

אלי אלאלוף: הוא זוכר דברים שהיו לפני 20 שנה, לפחות איתי.

<שלום: כן, בטח.

<שלום: שמע, הייתי מנהל, אני זוכר את זה היטב.

<שלום: אתה זוכר את איזה בתי ספר - - -

אלי אלאלוף: שניים, כולל המרכז לקשיש ליד.

<שלום: נכון.

<שלום: צודק, אני ניהלתי את הדתי.

אלי אלאלוף: וגם הסדנאות שרצינו להפוך אותן למעבדות.

<לירז: אני אגיד במילה רק על הריפוי בעיסוק קצת?

אלי אלאלוף: ספרי לנו עלייך.

<לירז: עליי?

<לירז: גם אותי אתה מכיר, אבל בכובע אחר.

<לירז: אני עבדתי שנים במרכז מעשה.

אלי אלאלוף: עכשיו עושים לי צרות בכנסת בגלל זה.

אלי אלאלוף: אמרו שזה - - - היות שהייתי בין מקימי מרכז מעשה אז אסור לי לקדם את החוק לשירות אזרחי לאומי.

<לירז: אני מרפאה בעיסוק פה, שמי לירז, אני גרה בכיסופים.

<שלום: בדרום.

אלי אלאלוף: אתה רואה?

אלי אלאלוף: זה חינוך טוב שקיבלו בזכותכם.

אלי אלאלוף: בזכות המורים - - -

<שלום: אלי, אתה יודע, כשאני הקמתי את ניצן באופקים הקמתי את זה בעקבות זה שהייתי מנהל והיו לי כמה תלמידים לקויי למידה שלא ידעתי איך לטפל בהם.

<שלום: ילדים הגיעו לכיתה ג' ולא ידעו לקרוא.

<שלום: אז הייתי סטודנט באוניברסיטה והייתי מצטיין, שאלתי אותם, החלפתי מורה, החלפתי שיטת לימוד, לא עזר כלום ואז אני פגשתי את אשתו של פרופ' הררי מרחובות, אמרתי לה 'בואי תספרי לי מה עושים', אז היא אומרת 'שלום, אתם לא יכולים, אין לכם משאבים', אמרתי 'לילדי ישראל'.

<שלום: אז הלכתי לשם לראות וראיתי שיש ארבעה-חמישה מומחים על תלמיד אחד, מומחה תקשורת, רופא נוירולוג והם עבדו לפי הנחיות.

<שלום: אז אמרתי 'הילדים חייבים'.

<שלום: השגתי מלגה, שלחתי תלמיד אחד שלנו מבית הספר לניצן תל אביב, שם כל הבנים של משפחת רוזוב, היו שם הרבה עשירים שהשקיעו בילדים שלהם.

<שלום: התלמיד שלנו, היום הוא ספר באופקים, שלחתי עם אמא שלו כל יום רביעי, השגנו לו מלגה - - -

<לירז: ואתה נזכר כי בעצם אלי עזר בכל הפיתוח של הדרום?

<לירז: לזה אני מתכוון?

<שלום: אני אז עוד לא הכרתי את אלי.

<לירז: זה היה עוד לפני.

אלי אלאלוף: אבל זה לא חשוב אלי, חשוב שזה נעשה.

<שלום: בעקבות זה למדנו שאפשר לעשות גם בדרום.

<לירז: דברים איכותיים ושיעמדו בסטנדרט.

אלי אלאלוף: אתה יודע שהמנכ"לית של החברה הזאת היא גם מאופקים, אשתו של דנינו.

<שלום: נכון, מלי דנינו והיא עשתה - - -

<לירז: אני רק אגיד, אנחנו פה בריפוי בעיסוק מקבלים אנשים, הכי קטן שלנו היום הוא שישה חודשים עד - - -

אלי אלאלוף: למה שישה חודשים?

<לירז: מה קרה לו? פגיעת ראש.

<לירז: נפל מהידיים של אבא שלו, פגיעת ראש קשה.

אלי אלאלוף: וכבר אתם יודעים לזהות איזה סוג טיפול הוא יכול לקבל?

<לירז: כן, כשמה שאנחנו נותנים פה זה בעצם טיפול גם פרטני, אחד על אחד, וגם יש לנו קבוצות, אנחנו עובדים במסגרת קבוצתית, ובריפוי בעיסוק אנחנו פשוט חוזרים לכל התפקודים של היום יום שנקטעו בעקבות, כל אחד ומה שקרה לו, שזה אומר לאכול, להתלבש, ללמוד.

<שלום: ליצור חשיבה, הכול.

<לירז: אצל שלום אנחנו כבר מגיעים למצב יותר מתקדם, שזה כבר עובד על דברים יותר מורכבים של חשיבה, אנחנו גם עובדים על שיקום של גפיים, של ידיים.

אלי אלאלוף: תלמדי ממנו איך מלמדים.

<לירז: הוא מלמד אותי כל הזמן.

<לירז: זה הדדי.

<לירז: אני נותנת לו תרגילים והוא מלמד אותי איך - - -

אלי אלאלוף: הוא הפדגוג הכי טבעי שאני הכרתי.

אברהם וורצמן: ומי את?

<קריאה: אני מרפאה בעיסוק, אני בראיון עבודה, סוג של.

<לירז: היא חושבת לבוא לעבוד פה.

אלי אלאלוף: איפה למדת?

<קריאה: בחיפה.

אלי אלאלוף: מחיפה לפה?

<קריאה: אני באר שבעית במקור.

אלי אלאלוף: איפה למדת בבאר שבע, באיזה תיכון?

<קריאה: במקיף א'.

אלי אלאלוף: כמו הבן שלי.

אלי אלאלוף: בת כמה את?

<קריאה: 23.

אלי אלאלוף: את בגיל של הבן שלי.

אלי אלאלוף: קצת יותר.

אברהם וורצמן: אני מכיר אותו, הוא ממשפחה טובה.

אלי אלאלוף: לא שאלנו שאלות נוספות.

אברהם וורצמן: לא, אני רק אמרתי.

אברהם וורצמן: גם אני לא אמרתי כלום.

<שלום: אין אומרים שבחו של אדם בפניו, אומרים קצת.

<שלום: אני הייתי חודשיים בשיקום בבאר שבע ואני רוצה להגיד - - - אבל פה אתה מגיע, יש לך בכל תחום בעלי מקצוע, יש לך את ה - - - אני התקדמתי פה.

<שלום: שם אין להם את כל בעלי המקצוע, פה ברוך ה' בכל תחום - - -

אלי אלאלוף: תגיד לו תודה, איפה הוא ברח?

אברהם וורצמן: כן, מר אלמוג.

אברהם וורצמן: תענוג.

<שלום: כן.

<שלום: אגב קראתי השבוע שחנכתם עוד מרפאה.

אברהם וורצמן: נכון.

אברהם וורצמן: תודה רבה.

אברהם וורצמן: שלום, אלוהים ישמור אותך.

אלי אלאלוף: כל טוב.

<שלום: אלי, יישר כוח, אתה עושה דברים גדולים.

אלי אלאלוף: תודה, תודה.

אלי אלאלוף: (המשך הסיור)

אברהם וורצמן: שבוע לפניכם הם באו עם החבר'ה מהמועצה, כי אנחנו רוצים להקים במת תרבות משותפת של אנשים מהקהילה עם הדיירים שלנו ביחד, שכל חודש תהיה פה במת תרבות.

<חגית: רק אני אגיד, מבחינת התפיסה שלנו, בשונה ממחלקה, שצוות מטפל בתוך סביבה שהיא בסך הכול חממה, אנחנו מטפלים באדם כשהוא נמצא בסביבה הטבעית שלו לכן אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה בעצם לא רק להחזיר לו את התפקודים הבסיסיים, אלא גם לעזור להסתגל בחזרה לחיים החדשים ולחזור למסגרות, לעזור לו להשתלב בחזרה במסגרות כי אז אנחנו רואים את הסיום, את התהליך השיקומי בעצמו.

<חגית: אם זה ילדים, לעזור להם להשתלב חזרה בבית הספר, בגנים, אם זה מבוגרים בגיל תעסוקה, חזרה במסגרות של שיקום תעסוקתי, או ללוות אותם באופן הדרגתי בתהליך החזרה לעבודה או למצוא להם מסגרות של פנאי ותעסוקה בקהילה.

אלי אלאלוף: מה הרקע שלך?

<חגית: אני פיזיותרפיסטית.

אלי אלאלוף: מה זה, כולם פה פיזיותרפיסטים.

<דורון אלמוג: הרבה.

<דורון אלמוג: אנחנו במרכז של - - - בוקר טוב, מה נשמע?

<דורון אלמוג: אני מלווה מישהו, אבל אני יושב פה וכולם חושבים - - -

אלי אלאלוף: אתה יודע מה שאמרתי לגבי הבריכה?

אלי אלאלוף: מרכז הלוחם בבאר שבע, קיבלתי 10 מיליון דולר, הצעתי להם לפתוח את זה בקהילה, הם אמרו לא והחזרתי לו 10 מיליון דולר.

<דורון אלמוג: באמת?

<דורון אלמוג: תגיד לו שיביא לי את ה-10.

<דורון אלמוג: אני מוכן לקרוא לבית חולים השיקומי שיקום בית חולים חיים סבן.

אלי אלאלוף: פניאל, תרשום את זה.

<דורון אלמוג: חיים סבן עד היום לא תרם לנו.

<דורון אלמוג: עכשיו אנחנו הולכים להקים בית חולים שיקומי לכל הנגב - - -

אלי אלאלוף: תרשום חיים סבן.

אלי אלאלוף: במקום זה הוא נתן 16 מיליון בבאר שבע.

<דורון אלמוג: בסדר, זה לא נגמר לו.

<דורון אלמוג: אל"ף, צריך - - -

אלי אלאלוף: לא, רק שתבין, בגלל הקונספט שאמרת, שכל כך טבעי - - -

אברהם וורצמן: תדע לך, אנשים מתוסכלים.

אברהם וורצמן: הם נמצאים בבאר שבע ואין בריכה הידרותרפית.

אברהם וורצמן: זה קטע לא נורמלי.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: יש לך בריכה - - - למה המרכז ללוחם, שהוא מרכז - - - למה שלא - - -

<דורון אלמוג: הוא לא רוצה.

<דורון אלמוג: הם לא רוצים.

<דורון אלמוג: אני גם דיברתי.

<דורון אלמוג: אני הלכתי לבקר, אתה יודע למה הלכתי לבקר?

<דורון אלמוג: אמרתי להם, 'בואו תתנדבו פה, תעבדו'.

<דורון אלמוג: אתה עברת תאונה, יש לי, אגב, אחד, ביטון, כשהייתי אלוף פיקוד דרום הוא היה אצלי סגן יחידת הגששים והוא התעוור, היום הוא - - - בהתנדבות.

<דורון אלמוג: הוא אמר לי 'בוא תדבר עם אנשים על זה', אז גם הם אמרו לי אותו דבר.

אלי אלאלוף: זה הקטע של הבריכה שעולה ויורד?

<דורון אלמוג: לא, שם יש מים עמוקים, זה מסלול מיוחד של מים עמוקים.

אלי אלאלוף: עשינו את זה ב - - - אצל הרב פירר.

אלי אלאלוף: אצל הרב פירר עשינו את הבריכה עם הרצפה המסתובבת.

<דורון אלמוג: בוקר טוב.

<דורון אלמוג: הם מבית הספר.

<דורון אלמוג: במסגרת בית הספר לחינוך מיוחד.

<חגית: הם מגשימים את החלום, לשלב בין האוכלוסיות.

<חגית: אין הבדל.

<חגית: מגיעים לכאן - - - מבית הספר - - - יש פה שני חיילים ממשרד הביטחון, אנשים שמגיעים מהקהילה - - -

אלי אלאלוף: לא החזרתם את הקבלן לעבודות - - - זה הפרויקט האחרון שלנו פה, זה הבריכה.

אלי אלאלוף: למה אתם לא מזמינים אותו שיעזור לכם?

אלי אלאלוף: הוא מספיק מרוויח כסף, זה שעשה פה.

אלי אלאלוף: תבקשו שיחזור לפה.

<דורון אלמוג: עשינו עכשיו לא מזמן, נכון?

<דורון אלמוג: מתי השיקום היה בפעם האחרונה?

אברהם וורצמן: לא, עכשיו אנחנו מתכננים פה שיפוץ, בגלל החלודה.

אלי אלאלוף: חובה.

אלי אלאלוף: זה הרטיבות, תמיד יהיה פה - - -

אברהם וורצמן: יש פה בעיה, גם עם העץ וגם עם ה - - - זה בתכנית.

אלי אלאלוף: אם זה לא טיפול שנתי, כל שנה - - -

אברהם וורצמן: זה בתכנית עכשיו.

אלי אלאלוף: יפה.

אברהם וורצמן: המקום עובד ברוך ה'.

אלי אלאלוף: מה עם המרכז של הרב פירר בשדרות, הוא הוקם כבר?

אברהם וורצמן: עוד לא, הוא בדרך.

אלי אלאלוף: ומה הוא עושה שם?

<דורון אלמוג: אני לא מכיר את זה, אבל רציתי לעשות איתם - - -

אלי אלאלוף: תלמדו, שלא יהיו כפילויות.

אברהם וורצמן: יהיה קונקורנציה, דורון.

אלי אלאלוף: כדאי לדבר איתו.

אלי אלאלוף: אני בקשר טוב.

אלי אלאלוף: אתה מכיר את הרב פירר?

<דורון אלמוג: אני מכיר, נפגשתי איתו כמה פעמים בעבר.

אלי אלאלוף: דבר איתו על שיתוף פעולה.

אברהם וורצמן: - - - פגישה.

אלי אלאלוף: איתו.

אלי אלאלוף: שלא - - - כי כסף אצלו לא חסר.

אלי אלאלוף: הקמנו לו את המרכז בבני ברק, הוא לא הזדקק לתרומה של - - -

<דורון אלמוג: יש עבודה מספיק, גם בשבילו וגם בשבילנו.

<דורון אלמוג: למשל - - -

אלי אלאלוף: תעשה תיאום.

<דורון אלמוג: ברור שצריך, אבל סורוקה, או בכלל משרד הבריאות, אנחנו הגענו להבנות עם משרד הבריאות, שבכל בית חולים צריכה לקום מחלקה שיקומית במצב שונה.

<דורון אלמוג: בן אדם עובר תאונה, הוא צריך ניתוח, הוא צריך ברגים, טיפולים שאנחנו לא יכולים, לכן הרעיון הוא, וניצה היימן שהיא סגנית סורוקה, היא רצתה בהתחלה - - - ומתחיל תהליך בירור איתם.

<דורון אלמוג: סיכמנו שיהיו שלוש רמות שיקום.

אלי אלאלוף: היה פה ליצמן?

<דורון אלמוג: ליצמן לא היה פה, אנחנו סיכמנו עם ארנון אפק, כשהיה מנכ"ל הבריאות.

<דורון אלמוג: הוא - - - אבל הוא עמד בראש ועדה להרחבת שירותי הרפואה לנגב בעקבות מעבר הבסיסים, לפני שנה, הוא המליץ לממשלה בסוף - - -

אלי אלאלוף: אתה רוצה פגישה עם ליצמן?

<דורון אלמוג: פגשנו אותו בעלה.

אברהם וורצמן: נעשה תמונה למזכרת.

אלי אלאלוף: תשים פגישה לליצמן ודורון.

אלי אלאלוף: (המשך הסיור)

<דורון אלמוג: לבית החולים, סיעודי מורכב.

<דורון אלמוג: אבל החלוקה של שלוש רמות שיקום, של חירום, ארוך וקהילה.

<דורון אלמוג: קהילה זה אומר, נגיד מישהו מדימונה או ירוחם.

אלי אלאלוף: זה המזל שלך, שאתה יכול לחלום - - - זה הכוח - - -

<דורון אלמוג: תראה את הגן.

אלי אלאלוף: זה גן רגיל?

<דורון אלמוג: גן רגיל.

<קריאה: זה קשור לעובדים?

<דורון אלמוג: לא קשור לעובדים, מכל המושבים.

<דורון אלמוג: דרך החברה למתנ"סים הם מגיעים ותור ארוך.

<דורון אלמוג: ההורים רוצים, יש פה ביקוש גדול שילדים יהיו פה.

אלי אלאלוף: זה גיל 3?

אברהם וורצמן: לא, זה מעון יום.

אברהם וורצמן: זה לידה עד שלוש.

<קריאה: זה אפס עד 3.

אברהם וורצמן: אין אפס.

אברהם וורצמן: שמעתי את בנט, שמעתי אותו ברדיו אומר ילדים מגיל אפס, התקשרתי אליו, אמרתי לו 'תגיד לי, הילד שלך בגיל אפס?

אברהם וורצמן: ' מה זה אפס?

אברהם וורצמן: מאז הוא לא משתמש יותר באפס, הוא אומר לי 'אבי, אתה לימדת אותי'.

אלי אלאלוף: אתה מכיר את יונה רוזנפלד?

אברהם וורצמן: הפרופסור.

אלי אלאלוף: הוא בן 96.

אלי אלאלוף: השבוע אני רואה שלושה טלפונים, מה קרה לך?

אלי אלאלוף: מה אתה כל כך מהר?

אלי אלאלוף: אתה ממהר?

אלי אלאלוף: אז הוא אמר, 'אני שמעתי שאמרת בוועדה מאפס עד 3, זה לא אפס עד שלוש, אתה לא מבין?

אלי אלאלוף: זה לידה'.

אלי אלאלוף: וכתבנו את זה, ככה זה בדוח.

אברהם וורצמן: אבל הרבה אנשי מקצוע משתמשים באפס וזה לא נשמע, מה זה ילד בגיל אפס.

<דורון אלמוג: נכון, בן אדם נולד הוא בן אדם, גמרנו, מגיל יום.

אלי אלאלוף: אז מה אתה כותב?

אלי אלאלוף: מה עניין אותך בדברים שאמרנו?

<אופיר קרני: מעניין הכול, אבל אני חייב להקשיב לזה עוד פעם בשביל לעכל את הכול.

אלי אלאלוף: ואז מה תעשה מכל זה?

<אופיר קרני: ואז בעזרת אחרים אני עורך את הפרוטוקול ואתה רואה מי אמר מה ואז אם תחליטו מה לעשות עם זה.

אלי אלאלוף: אז אם אתה רוצה לדעת איך פרוטוקול עובד טוב, תבוא לכנסת, אני מזמין אותך.

<אופיר קרני: הייתי פעם אחת.

אלי אלאלוף: תבוא לוועדה ותראה איזה עבודה מדהימה אנשי הפרוטוקול עושים.

<דורון אלמוג: אבל שם יש גם קצרניות.

אלי אלאלוף: לא, חלק הם מקליטים וחלק, היות שמקליטים וגם מצלמים, אז הם רושמים רק ראשי פרקים או שמות של מי שדיבר.

אלי אלאלוף: יש להם שיטה מדהימה.

<אופיר קרני: בכל ועדה יש את המקליט והוא רק כותב את הקונטקסט של השיחה ואני אומר מילה על מילה ואז מתאמים ביחד.

אלי אלאלוף: זה כדאי שתלמד, זה מקצוע מאוד חשוב.

<דורון אלמוג: הילדים האלה, אתה יודע פעם בחינוך הייתה שיטה של לבודד, לא להגיד סרטן, לא להגיד זה חולה, זה מפגר, לשמור אותם, רק אנשים בריאים שיהיו.

<דורון אלמוג: אלה, אתה נכנס לגן שלהם, קודם כל הם לא מתביישים ממבוגר.

<דורון אלמוג: בדרך כלל אתה נכנס, 'איך קוראים לך?' ילדים לא מתביישים, להיפך, הם מסתכלים עליך כאילו בגובה העיניים, הוא כמוך.

אלי אלאלוף: כי אתה - - -

<דורון אלמוג: אנחנו משלבים אותם.

<דורון אלמוג: תיכף תראה פה איך אנחנו עושים שילובים.

<דורון אלמוג: הם משחקים ביחד, הם רואים אנשים נכים, הם רואים אנשים בכיסאות גלגלים, הם מוציאים אותם ביחד, יש עגלול, עגלה של חמישה ילדים, לוקחים אותם פה לטיולים.

<קריאה: כמה עולה לילד פה?

<קריאה: אני לא יודעת, אבל ממש - - - כלומר כמו ש - - -

<דורון אלמוג: שלום.

אברהם וורצמן: רוצה לשמוע את הסיפור?

אברהם וורצמן: הילדה הזאת היא פלא.

<דורון אלמוג: היא נולדה בשבוע 24, היא נולדה 500 גרם.

אברהם וורצמן: תראה אותה.

<דורון אלמוג: היא עברה את גיל ארבע כבר.

אברהם וורצמן: בת כמה ליאן כבר?

<סתיו הילינג: ליאן בת ארבע.

<סתיו הילינג: היא נראית יותר קטנה מארבע.

<דורון אלמוג: כן, היא קטנה, היא מתפתחת יפה ואנחנו מקווים שהיא תצא מפה.

<סתיו הילינג: היא מאוד מאוד חמה.

<סתיו הילינג: בואו ניכנס.

<דורון אלמוג: כן, היא רוצה עם החברים והחברות.

<סתיו הילינג: כרגע היא עדיין צריכה לאכול דרך פג, לצערנו, בגלל שיש לה בעיה בלסת, היא לא יכולה ללעוס את האוכל, אז האוכל טחון או דרך פג בלבד ואנחנו מקווים שלאט לאט נוכל לגמול אותה מזה, היא תעבור ניתוח בקרוב גם, לסדר את הלסת, זו המטרה, ושהיא תחזור הביתה, בחזרה למשפחה שלה.

אלי אלאלוף: מאז הלידה היא פה?

<סתיו הילינג: ממש אחרי ששחררו אותו מבית החולים.

<דורון אלמוג: הרופאים לא נתנו סיכוי.

<דורון אלמוג: יש פה הרבה כאלה שהרופאים אומרים שאין סיכוי, לא יחזיקו מעמד.

אלי אלאלוף: - - - עם המשפחה?

<סתיו הילינג: כן, המשפחה מחורה, ספציפית עם ליאן בסופי שבוע היא חוזרת הביתה להורים, אבל בגלל שהיא נעזרת בפג, בגלל שהיא לא יכולה לנשום לבד, יש לה את הקנולה, היא חייבת מסגרת של אחיות ורופאים 24/7, היא לא יכולה להיות בבית.

<דורון אלמוג: כל אלה דיירים עם פיגור קשה.

אברהם וורצמן: גם בת שירות לאומי שלנו.

אברהם וורצמן: אלי אלאלוף, תכירי.

אלי אלאלוף: מאיפה את באה?

<מוריה: מכפר הרא"ה.

אלי אלאלוף: מהצפון.

אברהם וורצמן: ספרי על עצמך.

<מוריה: אני מוריה בר חי, מכפר הרא"ה, אני עושה פה שירות לאומי, שנה ראשונה.

אלי אלאלוף: שירות לאומי או שירות אזרחי?

<מוריה: שירות לאומי.

אלי אלאלוף: זה רק המשפטנים מבלבלים אותנו.

אברהם וורצמן: אני חייב להגיד לך, יש פה שתי פונקציות חשובות, אחת זה בנות שירות לאומי.

אברהם וורצמן: יש היום 34 בנות ועוד שני שינשינים.

אברהם וורצמן: 36, שתיים חדשות.

אברהם וורצמן: הן מדהימות.

אברהם וורצמן: מדהים מה שהם עושים.

אלי אלאלוף: איך הגעת לפה?

<מוריה: חברה, שסגרה לפניי והיא המליצה לי לבוא לפה.

<מוריה: וברוך ה', אני שמחה.

<דורון אלמוג: עבודת קודש אתן עושות.

<דורון אלמוג: ד"ר, מה נשמע?

<דורון אלמוג: בוא תכיר.

<דורון אלמוג: זה ד"ר שרגא.

<שרגא: נעים מאוד.

אלי אלאלוף: שלום.

אלי אלאלוף: מאיפה בא ד"ר שרגא?

אלי אלאלוף: מבאר שבע?

<שרגא: מאשדוד.

אלי אלאלוף: מקום טוב, אשדוד, לא?

<שרגא: כן.

אלי אלאלוף: איפה היית לפני שהתחלת לעבוד פה?

<שרגא: עבדתי בניידת טיפול נמרץ, עבדתי בצבא, עבדתי בקופת חולים כללית.

<דורון אלמוג: אבל הוא איתנו, כבר כמה זמן אתה פה?

<שרגא: שנתיים וחצי.

אלי אלאלוף: איפה אתה גר באשדוד?

<שרגא: ב-ט'.

אלי אלאלוף: עם משפחה?

<שרגא: כל הארץ משפחה שלנו.

אלי אלאלוף: יש לכם בעיה של יונים?

<דורון אלמוג: כן, יש בעיה.

<דורון אלמוג: אתה רואה?

<דורון אלמוג: שמנו פה למעלה.

<דורון אלמוג: יש גם פה לסדר את זה.

<דורון אלמוג: זה בלתי פוסק, העניין של היונים.

<דורון אלמוג: פה זה ממ"דים וגם גני ילדים של בית החולים.

<דורון אלמוג: כל זה בית חולים.

<סתיו הילינג: זה בעצם מרחב טיפולי עבור הדיירים הסיעודיים.

<סתיו הילינג: יש לנו במחלקת סיעודי מורכב 24 דיירים אשר רובם זה פגיעות נרכשות, כלומר הם נולדו אנשים נורמטיביים כמוני כמוך ומשהו קרה להם במהלך חייהם.

<סתיו הילינג: יש פה את שחר.

<סתיו הילינג: שחר מבאר שבע במקור, הוא נמצא במחלקה כבר שנתיים, נשוי, אישה, 3 ילדים - - -

<דורון אלמוג: עלה לתקן את הגג.

<סתיו הילינג: כן, להרכיב משהו על הגג, נפל, פגיעת ראש.

<סתיו הילינג: פנחס, היום הוא בן 21, הגיע לפה כשהוא היה בן 16.

<סתיו הילינג: במהלך טיול שנתי הוא והחברים השתובבו, שתו קצת, המורה עשה פטרול בקומה בטיול השנתי שם, פנחס נלחץ, קפץ מהחלון, נפל על הראש, פגיעת ראש.

<סתיו הילינג: היום הוא בן 21.

אלי אלאלוף: זה לא נחשב לתאונת עבודה.

אלי אלאלוף: אתה יודע כמה תאונות עבודה?

<דורון אלמוג: הרבה, אני לא יודע כמה.

אלי אלאלוף: מדברים על אלפים בשנה, 69 הרוגים בשנה שעברה.

אלי אלאלוף: זה עולה למדינה, רק סיוע, 4.5 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: המדינה מפסידה מהפריון שלה 10 מיליארד שקל לשנה.

<סתיו הילינג: אלה מספרים - - -

אלי אלאלוף: הכי מזעזעים זה אי פיקוח של משרד הכלכלה.

<סתיו הילינג: דידי, שאתה רואה אותו כאן במכשיר האיי.

<סתיו הילינג: פי.

<סתיו הילינג: טי של האופניים, באופן אירוני הוא גם היה רוכב אופניים מקצועי.

<סתיו הילינג: דידי פה בעקבות תאונה, מונית נכנסה בו כשהוא רכב על אופניים.

<דורון אלמוג: אביר היא אחות.

<אביר: מה נשמע?

<דורון אלמוג: היא למה אחיות באירביד, בירדן.

<דורון אלמוג: לפני כמה חודשים התחתנה עם בחור שהוא פיזיותרפיסט פה.

<אביר: מוחמד.

<דורון אלמוג: מוחמד אל קרינאווי.

<דורון אלמוג: מוחמד פה היום?

<אביר: כן.

<דורון אלמוג: הוא פיזיותרפיסט, שניהם למדו בירדן.

אלי אלאלוף: הוא מהמשפחה של ראש העיר?

<אביר: כן.

<אביר: כולם מכירים אותו.

אלי אלאלוף: והדוד השני, גם מכירים אותו, נשיא המכללה.

<אביר: כן, זה אח שלו.

<אביר: המשפחה שלהם גדולה ויש להם - - -

אלי אלאלוף: חצי עיר.

<אביר: כן, והגיעו הרבה למקומות ממש בישראל.

אלי אלאלוף: משפחה מדהימה.

אלי אלאלוף: את ממוצא ירדני?

<אביר: לא, אני מפה, אני נולדתי פה, רק למדתי בחו"ל ארבע שנים וחזרתי לפה.

אלי אלאלוף: וכשחזרת היו בעיות לקבל רישיון?

<אביר: כרגיל, כמו הסטודנטים פה.

<אביר: אנחנו עושים מבחן רישוי.

אלי אלאלוף: זה היה קשה, לעשות את המבחן הזה?

<אביר: אני למדתי באנגלית ועשיתי בעברית.

אלי אלאלוף: לא נתנו לך את המבחן באנגלית?

<אביר: לא, יש באנגלית, אבל צריך לקבל את השפה העברית ולהכיר וגם את המושגים וזה, וזה גם טוב בשבילי.

אלי אלאלוף: עכשיו יתרגמו לך את כל ה - - -

<אביר: לא, אין צורך.

<אביר: זה אותן מילים, אבל בקצת שינוי, לא הרבה.

אלי אלאלוף: איפה למדת, ברהט?

אלי אלאלוף: התיכון שלך היה ברהט?

<אביר: כן, ברהט.

אלי אלאלוף: אל עמל?

<אביר: אלראזי.

<אביר: אני והבעל שלי למדנו שם.

<דורון אלמוג: אבל כשלמדתם הייתם רק חברים, עוד לא הייתם - - -

<אביר: כן, רק באוניברסיטה הקשר בינינו התחיל.

אלי אלאלוף: קשר עין היה.

<דורון אלמוג: אבל מה שהסתבר לי זה שהמכללה, זה אוניברסיטה באירביד?

<אביר: כן, זו אוניברסיטה גדולה.

<דורון אלמוג: שהיא נחשבת, היא באמת מצוינת.

<אביר: בעולם היא המרכז השישי בעולם.

<אביר: היא ממש אוניברסיטה גדולה.

אלי אלאלוף: למה העדפת ללמוד שם ולא פה?

<אביר: פה יש תנאי קבלה קצת קשים.

אלי אלאלוף: יותר קשים?

<אביר: צריך שנת מכינה והגבלת גיל, ראיון, פסיכומטרי.

<אביר: שם רק בגרות, את ממוצע הבגרות שלך.

אלי אלאלוף: וזה עולה הרבה כסף ללמוד שם?

<אביר: זה אותו מחיר כמו פה.

<אביר: שם זה שייך למדינה, לא פרטי.

<אביר: אני למדתי במשהו ששייך למדינה.

אלי אלאלוף: והרבה חברות שלך שלמדו שם נשארו שם?

<אביר: יש לנו מרפא בעיסוק פה, שהוא למד איתנו.

<אביר: זכי גם למד איתנו שם, הוא עובד פה בריפוי בעיסוק.

<דורון אלמוג: הוא גם מרהט.

<אביר: כן, גם מרהט.

<אביר: יש רופאים.

<אביר: כשאנחנו עוברים את המבחן הממשלתי זה 80%, כלומר אחוז הניצחון, כלומר בפעם הראשונה.

אלי אלאלוף: בסוף זה 90%.

<אביר: אז כדאי.

<אביר: מישהו שיש לו בעיות עם הקבלה כדאי.

אלי אלאלוף: אז מה שלמדת שם מתאים לפה?

<אביר: זה אותו דבר.

<אביר: זה לפי ה - - - זה עולמי, הלימודים.

<אביר: בסוף אותם לימודים, אותה עבודה, ניסיון שונה, העבודה שונה מהתיאוריה אז - - -

<דורון אלמוג: כן ירבו.

אלי אלאלוף: בראבו.

<אביר: תודה רבה לכם.

<דורון אלמוג: דידי זה תאונת מונית, נסע על אופניים, אח שלו פה הוא מנהל הלוגיסטיקה שלנו והוא בקומה ארבע שנים.

<דורון אלמוג: הוא הכי מבוגר בכפר, אני חושב, בן 56.

<דורון אלמוג: הוא גר בכפר, הוא בקומה.

<דורון אלמוג: הוא גר פה בבית החולים.

אלי אלאלוף: גם בקומה יש רפלקס כזה?

<דורון אלמוג: לא, המכונה מסובבת, המכשיר מסובב אותו.

<דורון אלמוג: זה מכשיר בשביל להניע את מחזור הדם ולעשות מטבוליזם יותר מהיר.

<דורון אלמוג: גם הקטנה הזאת, ילדה - - - חזרה מ - - -

אלי אלאלוף: הדיווח לתורמים.

אברהם וורצמן: מסודר, יש מערכת רצינית.

<דורון אלמוג: כן, אנחנו כל הזמן משכללים את זה.

<דורון אלמוג: מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: - - - מהמערכת של - - -

<דורון אלמוג: גם וגם.

<דורון אלמוג: סתיו, למשל, עובדת אצל שרה במחלקת יחסי ציבור בבני ברק.

<דורון אלמוג: יש לנו בסיס נתונים אחד גדול, כל יום חמישי היא בבני ברק יחד עם שרה, יושבים עוד פעם.

<דורון אלמוג: קודם כל היא מוציאה דוח על כל ביקור שיש כאן.

אלי אלאלוף: למי?

<דורון אלמוג: יוצא אלינו, פנימי, אליי, אל - - -

<סתיו הילינג: גם פנימי וגם נכנס לדאטה בייס.

אלי אלאלוף: סליחה שאני נותן קומפלימנטים לעובדים שלי.

אלי אלאלוף: דיווחים שלהם לתורמים.

אברהם וורצמן: גם, גם.

<דורון אלמוג: כל הזמן.

אלי אלאלוף: הדיווחים של העובדים.

<דורון אלמוג: לא מסודר.

אלי אלאלוף: זה אני אומר, בלי לפגוע בכם, הן מאוד מרגשות, אפילו אהבל כזה, שהוא בא עם כל הרקע הנפלא שלו, זה שהם מוסרים - - - של עבודתם, של התרגשותם, של הסרט שלהם, הכול, מדי פעם לתורמים, מין איזה קשר אישי בין העובד לבין - - - בלי להגזים.

אברהם וורצמן: לא רק במערכת.

אלי אלאלוף: תמיד הייתי אומר, חבר'ה, אנחנו - - - זה לא מרגש, תיקחו דיווחים מהשטח.

<סתיו הילינג: אני יכולה להגיד לך שבסיורים שלי אני ממעיטה לדבר, אני באמת נותנת את השרביט אך ורק לעובדים שהם עושים.

אלי אלאלוף: נכון.

אלי אלאלוף: אבל אם היא פגשה, גב' כהן, שהיא מתרגשת ממילא ולה יש אמינות יותר טובה, שפעם בשישה חודשים, 'שלום, הגיע אלינו מקרה', מסר אישי, מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: כי כשאתה הופך את זה לבירוקרטיה, למשהו מובנה, זה לא - - - אחות שמדברת, 'אני קיבלתי השבוע מקרה קשה וחשבתי', אתם מכירים כאלה שתורמים, בסוף הם רוצים להתרגש גם כן ממה שהם עשו, לא רק לתת צ'ק.

אברהם וורצמן: אז תספרי לו על המקרה המרגש שקיבלת.

<אילה: קודם כל, כל מי שנמצא פה הוא מרגש ומבחינתנו זה עולם ומלואו.

<אילה: במחלקה כרגע היא 23 דיירים, מחלקה מלאה יחסית.

<אילה: היא מחולקת, יש לנו חבר'ה ממש תינוקות, באה תינוקת שהגיעה אלינו לפני פחות מחודש מסורוקה, עם תסמונת גנטית מורכבת, אין הרבה מבחינת פרוגנוזה רפואית.

<אילה: אנחנו מאמינים ויש לנו גם הצלחה, אבל מבחינת פרוגנוזה רפואית, ארבעה-חמישה חודשים, בדרך כלל תסמונת כזו, לצערנו, מגיעים לסיום של החיים.

<אילה: אבל קיבלנו אותה ואנחנו עושים טיפול תומך, סיעודי, אימהי, כל מה שצריך, אנחנו בקשר טוב עם ההורים, הם מגיעים לפה, למרות שהם מודעים, כי גם בקבלה כשדיברנו איתם, והם קיבלו את המסר בסורוקה, בפגייה, אז הם קיבלו את הפרוגנוזה והם יודעים מה המהלך, אבל עדיין הם מגיעים לפה, יום כן, יום לא, ומחבקים וזה, אבל כל הצוות שלנו, כל אחות שעוברת, מטפלת שעוברת, אנחנו עוצרים ומחבקים ומנשקים, כמו ילדה בשבילנו, למרות שאנחנו יודעים מה הפרוגנוזה.

<אילה: לצוות מאוד קשה והצוות יודע שזה מהלך שיכול לקרות.

<אילה: לשמחתנו היה לנו מקרה כזה, היו לנו שני מקרים שהגיעו ואמרו לנו שהם מגיעים לפה כדי למות במקום מכובד ו - - - והיום אחת נמצאת במשפחת אומנה ברהט, חזרה למשפחה, נגד כל ההיסטוריה הרפואית שלה היא נמצאת במשפחת אומנה ואנחנו בקשר איתם.

<אילה: ויש לנו את אותו סיפור, שגם אמרו מצב מאוד מאוד קשה ובאמת היא הייתה במצב מאוד קשה כשהיא הגיעה אלינו והיא גם חזרה לסבתא ואנחנו בקשר איתם.

<אילה: הם נמצאים בבית ספר לחינוך מיוחד, עם כל התמיכה, אבל הם נמצאים במשפחה.

אלי אלאלוף: כמה זמן את פה?

<אילה: אני פה כמעט שמונה שנים.

<אילה: נתלשתי מאונקולוגית מסורוקה.

אלי אלאלוף: הנה סיפור מדהים.

אלי אלאלוף: להחזיק מעמד פה, אז היא עוד מעט תתמוטט, אבל היא שמונה שנים ותשמע, זה סיפור מדהים.

אלי אלאלוף: זה שווה יותר מ'יש לנו עוד קיר'.

אלי אלאלוף: היא מספרת, להוציא את זה לתורמים, חגגתם לו את ההישג שלו.

<אילה: אני אגיד לך, אנחנו עייפים.

<אילה: אנחנו מסיימים משמרת אנחנו באמת עייפים, מגיעים בבוקר, בעשרה לשבע, שש וחצי, עשרים לשבע לשער, אתה מתמלא בכוחות, נכנס למחלקה, כאילו התחלת את היום הראשון שלך בעלה.

<אילה: זה המקום המיוחד הזה, אתה נכנס לפה, אתה שוכח, אתה שוכח הכול.

אברהם וורצמן: אתה צודק.

אברהם וורצמן: אני קלטתי מה שאמרת ונעשה את זה.

אלי אלאלוף: איפה עבדת לפני כן?

<אילה: אני מבאר שבע, אני באתי מסורוקה, מאונקולוגית.

<אילה: היו פה שני מנהלות מדהימות, אחת עוד כאן, והמנהלת השנייה, מסדה, שאמרה לי 'די, אנחנו צריכים פה, אנחנו צריכים פה', היה ממש מחסור של אחיות.

<אילה: הייתה תקופה פה שהאחיות עבדו כפולות, זה אומר משבע בבוקר עד שמונה בבוקר וסביב השעון ושמונה משמרות ושבע משמרות ובאמת היה קשה.

<אילה: היה מחסור, לא כל אחות רוצה לבוא לפה, אם יש את סורוקה ויש תנאים של סורוקה ויש את התנאים הסוציאליים המלאים שיש אין סיבה שאחות תרצה לבוא לפה.

<אילה: זה מחוץ לבאר שבע, זה תנאים אחרים.

<אילה: אבל אם אתה מתחבר לפה אתה לא יכול לעזוב, זה קשה, עם כל המינוסים והפלוסים.

<אילה: יש פה תינוקות, יש לנו אנשים עם טראומות, חבלות ראש, ראיתם את פנחס, יש לנו עוד שני דיירים שגם אחרי חבלה, יש לנו בחור בן 41, נשוי, עם ארבעה ילדים, היה עובד ונפל מסולם וזהו, פה בעצם נקטעו החיים.

<אילה: הוא סיים שיקום בתל השומר והוא הגיע אלינו וגם פה יש עבודה ממש אינטנסיבית.

<אילה: אשתו בקשר מאוד מאוד טוב, מגיעה לפה כל יום והיא הגיעה לשלב כזה שהיא רוצה להחזיר אותו הביתה.

<אילה: היא נמצאת פה, היא חווה את הטיפול, היא חווה את כל מה שקורה והיא החליטה שהיא רוצה לקחת אותו הביתה.

<אילה: אנחנו מבחינתנו תומכים בה ומדריכים וכל מה שצריך.

<אילה: מקווים שבעזרת ה' במהלך סוף החודש, חודש הבא, היא כבר תוכל לקחת אותו הביתה.

<אילה: כשהוא יצא בפעם הראשונה הביתה אז היה ממש קשר טלפוני, אם צריך משהו, וזה טוב.

<אילה: תחשוב שהאבא הוא כרוני, הוא לא במצב כמו שהילדים רגילים, אבל הוא בבית, אם הם רוצים לחבק אותו, אז הם עולים על העגלה ומחבקים אותו.

<אילה: אנחנו עוזרים לה עם זה.

<אילה: יש פה הרבה, חוץ מהחלק הסיעודי והרפואי, יש פה גם מבחינתנו סוג של הצלחה.

<אילה: והחבר'ה שלנו עם התסמונות ועם האפילפסיה הלא מאוזנת הקשה, אז - - - בבוקר כולם מקבלים טיפול סיעודי ורפואי ואז כל אחד יוצא למרחב שמתאים לו, הילדים לגנים שמפוזרים פה, ואנחנו מגיעים אליהם, נמצאים בפעילות, בריתמיקה, בשיעור ספורט, לא יודעת מה, ואנחנו אם צריך מגיעים לשם.

<אילה: יש את המרחב הנשימתי, איפה שעכשיו הייתם, ויש את התעסוקה, שגם שם יש דיירים שעולים לשם ומקבלים טיפול וחוזרים בצהריים, למנוחה, טיפול תרופתי, כלכלה, והם נחים עד שלוש, שלוש וחצי ועוד פעם פעילות של תרבות ופנאי שגם פה זה ללא הפסקה.

אלי אלאלוף: כמה דיירים גרים פה?

<דורון אלמוג: בכל הכפר 139.

<אילה: יש גם מעון שיקומי, שזה דבר שעכשיו פתחנו, שילדים אקסטרנים מהאזור מגיעים לפה, עם בעיות תפקודיות מאוד קשות והצוות הרפואי נותן טיפול.

<אילה: ילדים גם עם בעיות קשות, מבחינת ההורים, הם מאוד שמחים על זה שיש פה צוות רפואי שנמצא.

<אילה: אז הם נמצאים פה בגן, זה משהו חדש שפתחנו.

<אילה: יש שם תינוקות מאוד מאוד מתוקים, שהם בבית, ההורים מסוגלים פחות או יותר לטפל, ובגן, לא כל גן יכול לטפל מבחינה רפואית בילדים האלה ואנחנו נותנים את התמיכה הסיעודית וכל מה שצריך.

אלי אלאלוף: אתה יודע, פה למשל הנושא של הילדים ככה, צריך להוכיח לביטוח הלאומי שאתה חוסך להם כסף לטווח הארוך.

אלי אלאלוף: אתה צריך להוכיח להם את זה, זו נקודה מאוד מרכזית אצלם, ואז תוכל ליהנות מהקרנות של הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: אתם נהנים מהקרנות.

<נעמה דודביץ: אנחנו נהנים מהקרן לפיתוח שירותים לנכים.

אלי אלאלוף: אבל פיזית, לא בתכניות.

<נעמה דודביץ: לא בתכניות.

אלי אלאלוף: למה לא בתכניות?

<נעמה דודביץ: כי הם טוענים שזה כפל תשלומים, כי המשרד מממן והביטוח הלאומי - - -

אלי אלאלוף: זה התשובות של פקיד טוב, אני מדבר על פקיד שצריך לפתוח לו את הראש.

אלי אלאלוף: לא במכות, חס וחלילה.

אלי אלאלוף: וזה ברמה של מנכ"ל הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: תביא את שלמה מור-יוסף לפה.

אלי אלאלוף: הוא היה פה?

<דורון אלמוג: לא.

<דורון אלמוג: אבל נפגשנו איתו הרבה פעמים, נקודה נכונה.

אלי אלאלוף: אני חושב שהקרנות של הביטוח הלאומי בעיקרון, הן צריכות לחסוך לטווח ארוך הוצאות של הביטוח הלאומי.

<דורון אלמוג: אנחנו צריכים לקחת ולהראות - - -

אלי אלאלוף: להראות כמה אתה עושה לו את זה, כמה אתה חוסך לביטוח לאומי כסף, שבכל מקרה צריכים אותו יותר מפעם אחת.

אלי אלאלוף: אבל אם אתה חוסך לו למעלה, תוכיח לו את זה, לדעתי שווה לעשות את זה.

<דורון אלמוג: צריך לעשות קייס סטאדי על כמה מקרים, להראות, בלי הטיפול שלנו, עם הטיפול שלנו, ולהראות איפה זה חוסך.

<דורון אלמוג: להריץ את זה על אקסלים.

אלי אלאלוף: מי יודע, יש לך מנהלן טוב, שיודע את כל - - -

<דורון אלמוג: לא, אנחנו ניקח מישהו.

<דורון אלמוג: אין מישהו בתחום - - -

אלי אלאלוף: למשל הילדה הזאת - - -

<דורון אלמוג: ברה.

<דורון אלמוג: אתה יודע עם מה היא הגיעה לפה?

אלי אלאלוף: אבל מי אמור לממן עבורה את השהייה שלה פה?

<דורון אלמוג: הרווחה בעצם.

<דורון אלמוג: עד גיל 13.

<דורון אלמוג: מגיל 13 - - -

אלי אלאלוף: אתם יודעים להגיש להם את החשבון?

אלי אלאלוף: והם משלמים?

<דורון אלמוג: ביטוח לאומי, כן.

אלי אלאלוף: אני רואה שיש לך מקורות מימון ממשלתיים לא אחידים.

<נעמה דודביץ: הם משלמים, אבל לא מספיק.

<נעמה דודביץ: התקינה שלהם - - -

<דורון אלמוג: אתה יודע שהתפר בין הרווחה לבריאות הוא גיל 13, זה הכול, קצת לפני זה רווחה, קצת אחרי זה בריאות.

<דורון אלמוג: למשל מי שראית שם, המבוגרים שהם בקומה, כמו פנחס וכמו שחר, זה בריאות.

<דורון אלמוג: וזה ויכוחים גדולים.

אלי אלאלוף: כל הכבוד.

אלי אלאלוף: אני גאה להיות באר שבעי בזכות אנשים כמוך.

<אילה: אתה באר שבעי?

אלי אלאלוף: כן.

<דורון אלמוג: אילה, תגידי מילה אחת על אחות מעשית, מה את חושבת?

<אילה: אחות מעשית.

<אילה: יש לי תפילה, בקשה, צריך לשחרר את המחסומים האלה.

<אילה: יש לנו אחיות שאני יכולה להגיד לך, אני 26 שנה במקצוע, הייתי בסורוקה ויש איזה מחסום שהאחות שלנו החמודה, שושנה, עוצרת.

<אילה: יש לנו אחיות שסיימו מבחן מסו"ק, שאני לא מבינה מה זה המבחן הזה, ורוצות לצאת להשלמה, להסמכה.

<אילה: לא, כרגע אין הסמכה, אין דבר כזה, מפסיקים, מביאים מסלול אחר.

<אילה: ובעצם אין הרבה אחיות, אז למה להקשות עליהם?

<אילה: למה לא משחררים קצת?

אלי אלאלוף: זה אחריות מקומית?

<דורון אלמוג: זה שושנה כהן, יושבת ראש - - -

<אילה: זה לא אילנה כהן, זה האחות הראשית של משרד הבריאות, שושנה - - - כל פעם היא - - - לשחרר.

<אילה: קורסים על בסיסיים, מה הקשר אם היא אחות מוסמכת או היא אחות - - -

<דורון אלמוג: את מדברת על אחות שלומדת תואר אקדמי או אחות שעושה תואר שנה, שנתיים.

<אילה: כן, נכון.

<דורון אלמוג: בוא נפתח מסלול בבית ספר תיכון, שיקראו לו אחות מעשית, עד גיל 18, יעשו בחינות, באוניברסיטה יקבלו תואר של אחות מוסמכת, אבל אחות מעשית - - -

<אילה: כל הזמן עוצרים את זה.

<אילה: הייתה תקופה - - -

<דורון אלמוג: יש חוסר בכוח אדם.

<אילה: למה לא להכשיר?

<אילה: חסר אחיות, אז תכשיר.

אברהם וורצמן: זה בכוונה עוד פעם, זה אותו סיפור שדיברנו קודם.

אלי אלאלוף: מי יכול לתת לנו חוות דעת, לא דרך שושנה?

<אילה: חוות דעת של מה?

<דורון אלמוג: בצורך.

<אילה: של חוסר?

<אילה: תפתח ב - - -

<נעמה דודביץ: שהן מספיק מקצועיות.

<אילה: הן עובדות.

<אילה: בדרך כלל אחיות מעשיות, הרי כבר אין יותר, לא מכשירים אחיות מעשיות כבר כמה שנים טובות, אז האחיות המעשיות שכרגע יש בשוק, משהו כמו 5,000, כל פעם חוסמים אותן, אז צריך מבחן מסו"ק, אוקיי, הן עברו מבחן מסו"ק, עכשיו יש לי שלוש אחיות - - -

אלי אלאלוף: מה זה מבחן מסו"ק?

<אילה: זה מבחן שכאילו מראה, לא יודעת מה, אין לי מושג.

<אילה: גם אם תשאל את מנהלת בית הספר, היא לא תדע להגיד לך מה זה משקף.

אלי אלאלוף: - - - פגישה עם הגברת הזאת, שושנה מה?

<אילה: היא האחות הראשית של משרד הבריאות.

<דורון אלמוג: אלי, מה אני אומר?

<דורון אלמוג: האחות המוסמכת, יש דברים שמותר רק לאחות מוסמכת ויש דברים, שביום יום, כמה עבודה יש לה, לחתל, לרחוץ, לתת תרופה, כל כך הרבה דברים שאחות מעשית יכולה לעשות.

<אילה: ומבחינת הידע שלהן, גם האחיות המעשיות, אנחנו מכשירים אותן, גם אני וגם עוד בנות - - -

אלי אלאלוף: מה זה מכשירים?

אלי אלאלוף: ואז הן מקבלות תעודה?

<אילה: לא, אנחנו מכשירים אותן מבחינת הידע.

אלי אלאלוף: וזה ללא הכרה?

<אילה: זה לא.

<דורון אלמוג: נגיד, תיכון מרחבים, תהיה פה מגמה, יעבדו פה עכשיו, בשלוש השנים האלה, אחות מעשית תעמוד ליד אילה, יש דברים שהיא לא תעשה כי היא לא מוסמכת.

אברהם וורצמן: שוש ריבה, קוראים לה.

<דורון אלמוג: זה יפתור לנו ברמה הלאומית.

<דורון אלמוג: זה יפתור לנו בעיה גדולה.

אלי אלאלוף: טוב, ננסה להתמודד.

<אילה: שתשחרר את כל המחסומים, על בסיסי ו - - -

אלי אלאלוף: מה זה?

אלי אלאלוף: אז הפקידים יילכו הביתה, מה הם יעשו?

אברהם וורצמן: אז יהיה משעמם.

<אילה: חבל, אין מי שיטפל בחולים שלנו.

<דורון אלמוג: בואו נמשיך.

אברהם וורצמן: חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב ראש ועדת הרווחה של הכנסת.

אלי אלאלוף: בת כמה היא?

<דורון אלמוג: חודשיים.

<דורון אלמוג: איזה חמודה.

<דורון אלמוג: כמה ילדים יש לכם?

<קריאה: שתי בנות והיא השלישית.

<דורון אלמוג: הלוואי שיהיה נס.

<דורון אלמוג: יש לנו נסים פה.

אלי אלאלוף: שיהיה לכם רק טוב.

<קריאה: אחיות מעשיות, איפה לומדים את זה?

<דורון אלמוג: בתיכונים, לא במכללה.

<דורון אלמוג: כתעודה, של שנה, שנה וחצי.

<אילה: אפשר היה גם במכללה, היו גם מסלולים במכללה.

<קריאה: כי יש המון מהלכים, של אחות מעשית, עוזר רופא, הרבה מאוד דברים כאלה שנורא קשה.

<אילה: מדובר באחיות, בעיקר בתחילת שנות ה-90, כשהיה גל העלייה הגדול מרוסיה, רצו לקלוט הרבה אנשים ושלחו אותם למסלולים, זה היה נקרא אחות מעשית, סוג של לימודי תעודה, בלי תואר, בלי הסמכה.

<קריאה: היא צריכה להיות עם לב.

<קריאה: ומתי שינו את זה?

<אילה: אחרי כן, במהלך שנות האלפיים משרד הבריאות החליט שהוא סוגר - - -

אברהם וורצמן: אילה, תודה רבה.

<דורון אלמוג: יש מוסלמים ויש יהודים שעובדים פה ביחד.

<דורון אלמוג: אני באתי למוחמד כרגע, אלנבארי, אתה מכיר.

<דורון אלמוג: אלנבארי, ראש מועצת חורה - - - בוא נעשה שירות לאומי בחורה.

<קריאה: קטי, בואי, קדימה.

<קריאה: את רוצה להראות להם איך את הולכת רק עם כפפה?

<דורון אלמוג: היא עובדת בדרך כלל בבריכה, הידרותרפיסטית גם.

<דורון אלמוג: איפה למדת הידרותרפיה?

<קריאה: בתל השומר.

<דורון אלמוג: הידרותרפיסטית, עובדת בבריכה הרבה שעות.

<דורון אלמוג: עושה עבודה נהדרת.

<נעמה דודביץ: אופיר וקטי הן אקסטרניות, הן חוזרות בסוף יום הלימודים הביתה.

<דורון אלמוג: נמשיך.

<דורון אלמוג: אבי, דיברת איתו על שירות לאומי?

אברהם וורצמן: כן.

אברהם וורצמן: אלי, קיבלנו תקנים, קיבלנו כמה שאני רוצה תקנים מהמגזר הערבי.

אברהם וורצמן: תשמע, זה קשה להוציא אותם.

אברהם וורצמן: פתחנו הכול, שמנו רכבת ברהט, שמנו הכול.

אברהם וורצמן: ה - - - לא מוכן להוציא את הבנות מחוץ לרהט.

<נעמה דודביץ: זה משהו תרבותי בגלל נושא של צניעות.

אברהם וורצמן: בכלל שירות לאומי זו בעיה אחת.

<נעמה דודביץ: לא, אבל הנושא של צניעות, שיש פה גברים.

אברהם וורצמן: כי קוראים לזה שירות לאומי.

<קריאה: מסדרים את זה עכשיו בחוק החדש, זה ייקרא שירות קהילתי.

<קריאה: (בישיבה)

<דורון אלמוג: אמרנו על אלי הרבה דברים.

שולי מועלם-רפאלי: לא מספיק בטח.

<דורון אלמוג: לאלי יש מניות פה, בכורה.

אברהם וורצמן: אנחנו נחלק את המצגת לשני חלקים, קצת על הפיתוח של הכפר, אלי קצת שמע, אבל גם שולי עכשיו הצטרפה, אז ממש בבריף קצר מאוד ולאחר מכן נעמה תדבר על ארבע הנקודות שאנחנו רוצים להעלות מול הוועדה, שהוועדה יכולה לקדם ברמה הלאומית.

אברהם וורצמן: כל הדברים שאנחנו מדברים פה הם לא רק לעלה, אלא באמת ברמה הלאומית, שחשובה לכולם.

אברהם וורצמן: קודם כל זה המצב הקיים, זה לא להאמין, היום אנחנו עשר שנים לפני עשר שנים היה פה חול, היום יש פה כפר שלם.

אברהם וורצמן: אז יש פה אלוף ואלאלוף, אבל זה מקום לאלופים.

אברהם וורצמן: קצת נתונים על הכפר.

אברהם וורצמן: יש היום 270 עובדים בכפר, מפעל גדול של עבודות, של מקצועות.

אברהם וורצמן: יש לנו כ-140 דיירים, 139 דיירים, מספר מטופלי חוץ, שמעת, 4,500 טיפולי חוץ בחודש בשיקום, מתנדבים, יש לנו כ-350 מתנדבים, 190 בוגרים, בוגרים זה מעל תיכון, וכ-160 תיכוניסטים.

אברהם וורצמן: זה גדל מאוד השנה, עד עכשיו היו פה רק התיכון במרחבים, השנה הכנסנו לפה רכזת, זה גדל מאוד.

אברהם וורצמן: דרך אגב, מירית עסיס היא הרכבת, שולי מכירה אותה היכרות אישית.

אברהם וורצמן: יש לנו מרפאת שיניים עם 600 מטופלים שמקבלים טיפול כל חודש, מרפאת שיניים לאנשים בעלי צרכים מיוחדים, פיגור.

אברהם וורצמן: מספר תלמידי בית ספר כ-80.

אברהם וורצמן: אנחנו בונים פה עכשיו בניין שני, היעד הוא שהוא יגדל.

אברהם וורצמן: פתחנו רק השנה זאת ארבע כיתות חדשות של גנים ובית ספר בכפר.

אברהם וורצמן: הפונקציות בכפר.

אברהם וורצמן: ראינו מקודם בבית החולים הסיעודי המורכב.

אלי אלאלוף: כמה תלמידים מבית הספר הם מהכפר?

אברהם וורצמן: 20 מהכפר ו-60 הם מבחוץ.

אלי אלאלוף: כיתה זה?

אברהם וורצמן: בין שישה לשמונה ילדים בכיתה, זה תלוי גם ברמת המורכבות.

אברהם וורצמן: אחד הדברים שנדבר עליהם זה סייעת שנייה, גם נדבר על זה, זה נושא חשוב.

אברהם וורצמן: יש לנו שישה מבני מגורים, חמישה פעילים ואחד שאנחנו רוצים לפתוח פה עוד מחלקה לסיעודי לצעירים ועוד אפשרות ל-12 - - -

שולי מועלם-רפאלי: צעירים מה זה, 18 עד 25?

שולי מועלם-רפאלי: מה זה הגדרה של צעירים?

<נעמה דודביץ: מעל 18 עד 55.

אברהם וורצמן: בית ספר לחינוך מיוחד, שני מבני תעסוקה, שהדיירים שלנו באים בבוקר מתשע עד אחת, גם לתעסוקה, גם של כל העבודות, גם מלאכות שונות, הם גם יוצאים לחוות סוסים, הם יוצאים לספארי, הם יוצאים לחממה טיפולית, למשל, שפתחנו השנה.

אברהם וורצמן: כך שיש פה מגוון מאוד מאוד גדול של פעילויות.

אברהם וורצמן: הרבה יותר דיירים הולכים לבריכה, הגדלנו מאוד את המספר, עכשיו שיקבלו יותר את הבריכה ההידרותרפית.

אברהם וורצמן: תמיד היה פה מחסור.

אברהם וורצמן: גם לפני שהגעתי עשו בוסט רציני של כוח אדם.

אברהם וורצמן: כשהגעתי עשינו עוד מכה רצינית, יחד עם מילי ואתי, הוספנו כ-50 אנשים נוספים לכוח אדם, תקנים שהיו, שלא היו אנשים.

אברהם וורצמן: ובנות שירות לאומי, הכפלנו את המספר מ-17 בנות ל-34.

אברהם וורצמן: מתנדבים, שמעתם את הסיפור.

אברהם וורצמן: בקיצור יש פה פריחה גדולה בקטע הזה, זה מאוד משמעותי.

אברהם וורצמן: בריכה, ספארי, מבנה טכני.

אברהם וורצמן: יש לנו מטבח, אנחנו עוברים עכשיו להעסקה ישירה של הקייטרינג ואני הולך להפוך את המטבח לפרויקט של בעלי צרכים מיוחדים, שילוב של בעלי צרכים מיוחדים - - -

<דורון אלמוג: עם צרכים מיוחדים.

אברהם וורצמן: הכפר מ-2002.

אברהם וורצמן: איך אומרים?

אברהם וורצמן: הייתם שותפים ביחד, דורון בא עם החזון, אלי היה שותף פה מ-2002, רק להבין את העניין, 9 מיליון דולר ראשונים, אלי היה שותף בהבאה לפה וגם בגדרה.

אלי אלאלוף: אפשר למצוא כסף רק עם רעיון טוב, אז הכול באשמתו.

אברהם וורצמן: נכון.

אברהם וורצמן: תיכף אני רוצה לדבר, כי לשולי יש חלק מאוד מאוד חשוב במה שהיה פה אחר כך.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: בלי אישור שלי?

אברהם וורצמן: התקבלו שש החלטות ממשלה עד היום, שקשורות לכפר.

אברהם וורצמן: דרך אגב, עוד נקודה חשובה מאוד, לכפר יש תקנה במשרד נגב גליל, שכל החלטות הממשלה מרוכזות במשרד נגב גליל, ברשות לפיתוח הנגב, ויש תקנה ייעודית לעלה נגב.

אברהם וורצמן: אני חושב שזה דבר מצוין, אין דבר כזה כמעט לאף ארגון בסגנון של עלה נגב.

אברהם וורצמן: זה מאפשר, כמעט כל חלום שאתה רוצה, החלטת ממשלה, עובר למשרד נגב גליל, יש ועדה ברשות לפיתוח הנגב.

אברהם וורצמן: זה חלום הדבר הזה.

אברהם וורצמן: היה פה ישראל כץ לפני שבועיים, לא פה, הוא היה במועצה, החליטו לעשות פה מסוף לתחבורה ציבורית.

אברהם וורצמן: זה היה דבר שאני התעקשתי עליו, שהוא מאוד מאוד חשוב, כדי שאנשים שבאים לשיקום ומשפחות יוכלו להגיע עד לפה.

אברהם וורצמן: יש בעיה של נגישות למקום הזה, אי אפשר להתעלם מהדבר הזה.

אברהם וורצמן: אז סיכמנו, 5 מיליון שקל כל הסיפור, עובר לתקנה ואנחנו מבצעים.

שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת מסוף?

שולי מועלם-רפאלי: שתחנת אוטובוס תהיה בכפר?

אברהם וורצמן: שיהיה אוטובוס של תחבורה ציבורית בתוך הכפר.

אברהם וורצמן: רק צריך פה לתאם עם בית החולים והיישוב החדש, תיכף נדבר על זה, בקיצור, שורה תחתונה, אושר, אנחנו מפעילים יחד עם המועצה, 5 מיליון שקל, נגמר העניין.

אברהם וורצמן: זה דבר גדול מאוד, זה מאפשר המון דברים.

אברהם וורצמן: כל הבנייה זה 50%-50%, ההפעלה היום זה 80%, 20% תרומות.

אברהם וורצמן: רק להבין, היום הכפר הוא 45 מיליון שקל התפעול ובנייה, תלוי לפי הפרויקטים, אבל זה עוד עשרות מיליונים בשנה שיש פה בנייה.

אברהם וורצמן: בנייה חצי-חצי.

אלי אלאלוף: מי היום מבצע לכם את הבנייה?

אלי אלאלוף: בעצמכם?

אברהם וורצמן: כן, מול קבלנים.

אברהם וורצמן: אפשטיין זה משרד ניהול פרויקטים.

אלי אלאלוף: המכרז יוצא מכם?

<דורון אלמוג: כן, אנחנו עושים את המכרז.

אברהם וורצמן: עושים מכרז, לפי כללים של נגב גליל, צריך כמה הצעות וזה משחרר חסמים, חבל על הזמן.

אברהם וורצמן: אני אמרתי, אחת הסיבות שאני פה, המרחק בין החלום לביצוע - - - אז כמו שאמרנו, הכול נגב גליל.

אברהם וורצמן: עד היום הושקעו בבנייה פה כמעט 200 מיליון שקל, רק להבין את ההיקף של הכפר כיום.

אברהם וורצמן: מה קורה בעתיד?

אברהם וורצמן: זה הכפר הנוכחי, זה בית החולים המתוכנן, שאפרופו, אלי, לשולי יש מניית זהב שבית החולים הזה קיים פה, גם על ההחלטה, גם בתוספת תקציב ששולי פעלה, גם בבית היהודי וגם בכלל.

אברהם וורצמן: הבית היהודי נתן כספים קואליציוניים, 6 מיליון שקל, לטובת הדבר הזה בקדנציה הקודמת.

אברהם וורצמן: אני לא הייתי מעורב בכלל, זה היה עבודה של שולי.

אברהם וורצמן: בכלל לא חלמתי על זה ושולי נכנסה בזה בכל הכוח, כשאני הייתי במשרד החינוך.

אברהם וורצמן: הממשלה קיבלה החלטה - - -

אלי אלאלוף: יש הכרה של משרד הבריאות בבית החולים כבית חולים?

אברהם וורצמן: בוודאי.

אלי אלאלוף: יש התחייבות רב שנתית?

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: האיזון פה בין נגב גליל למשרד הבריאות הוא, כאילו האבא והאמא פה זה נגב וגליל ומשרד הבריאות הוא רק בקטע המקצועי.

<דורון אלמוג: משרד הבריאות בהחלטה האחרונה על הקמת בית החולים אמר 'אין לי כסף'.

<דורון אלמוג: קודם כל הוא נתן את כל האישורים, יש לנו כבר אישור להפעיל מחלקה, מבחינת התקן, עמידה בתקן.

אלי אלאלוף: כשאתה אומר קודמת זה בתקופה של גרמן?

שולי מועלם-רפאלי: כן, בהחלטת ממשלה מלפני שנה וקצת.

<דורון אלמוג: נכון.

<דורון אלמוג: בכסף יש חלוקה לשש שנים של מספר משרדים ויש חלק שהאוצר נותן שהוא במקום הבריאות.

אלי אלאלוף: אני מאמין שליצמן יותר רגיש מהם.

שולי מועלם-רפאלי: ליצמן, ברור.

אברהם וורצמן: ליצמן היה בעלה ירושלים גם לא מזמן, לפני כמה חודשים, הוא מעורב, הוא קשור, אכפת לו.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד שגם ההחלטה על בית החולים השיקומי פה היא חלק מאיזה שיח יותר גדול שנמשך כבר הרבה שנים, אתה מכיר אותו, של בית חולים נוסף בנגב.

שולי מועלם-רפאלי: בכלל, עזבו את השיקום, של בית חולים נוסף, וכל סימני השאלה של איפה ומתי ואם בכלל ולמה צריך.

שולי מועלם-רפאלי: בכינוס האחרון של נגב גליל בכנסת הקודמת, שהיה בבאר שבע, אז גם סילבן וגם מנכ"ל משרד ראש הממשלה הקודם, הראל לוקר, שניהם עמדו ודיברו על הקמת בית חולים נוסף.

שולי מועלם-רפאלי: אני התקשרתי מהר לסילבן, שלא ייטעו, שלא עכשיו יספרו לאנשים שזה ואז אי אפשר את זה ואז הוא קם ואמר 'לא, זה לא קשור לבית החולים השיקומי' וככה וככה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בינתיים ברוך ה' זה מתקדם ובית חולים נוסף - - -

<דורון אלמוג: מה שקודם אמרתי, אנחנו הגענו להבנה - - -

אברהם וורצמן: דורון, יש פה שקף על זה.

אברהם וורצמן: תיכף נגיע לבית החולים ונדבר על זה, אני רוצה גם לדבר לפני כן על הקטע של התעריף.

אברהם וורצמן: קצת על דברים שקורים היום פה.

אברהם וורצמן: בית ספר לחינוך מיוחד.

אברהם וורצמן: זה שלב שני.

אברהם וורצמן: 8 מיליון שקל כמעט.

אברהם וורצמן: 70% מהכסף הגיע ממשרד החינוך, לשאר גייסנו תורם.

אברהם וורצמן: אנחנו כבר אוטוטו גומרים אותו, עוד חודש גומרים אותו והוא אמור להיות מושלם ואפשר גם להגדיל את המספר, 100, 120 ילדים, אפילו יותר.

אברהם וורצמן: דבר גדול.

אלי אלאלוף: מה הייחוד של בית הספר הזה?

אברהם וורצמן: קודם כל הוא בית ספר מפיגור בינוני עד עמוק, שזה מקביל למה שיש לנו פה.

אברהם וורצמן: דבר שני, הם מקבלים את כל הפסיליטיז של הכפר.

אלי אלאלוף: אז למשל בית הספר שאמור לשרת את אותה אוכלוסייה בשדרות ייסגר?

אברהם וורצמן: לא, הוא החליט, ובצדק, להפוך את בית הספר שלו לבית ספר לאוטיסטים והוא מתמחה עכשיו באוטיזם ואת כל הילדים שלו הוא שולח לפה.

אברהם וורצמן: השנה את ישנו את הדיאגנוזה של בית הספר, את הכללים, הוא אמר למה שהוא יעשה אם יש פה ופה.

אלי אלאלוף: מי זה אמר?

אברהם וורצמן: לא, ראש העיר, דוידי.

אברהם וורצמן: אין היגיון, אין מספיק קליינטים בסוף אם כולם יעשו אותו דבר, אבל אם כל אחד יתמחה בתחום אחר, אז יהיה יותר טוב לו ויותר טוב לנו.

אברהם וורצמן: יש לו יותר ילדים בקטע של האוטיזם, לנו יש יותר ילדים בקטע של זה.

אברהם וורצמן: הוא בחיים גם לא יכול להגיע למה שהמקום הזה יכול לתת לילדים, בחיים, גם אם הוא - - - לא יהיה לו בריכה הידרותרפית צמודה ולא יהיה לו שפ"מים ולא יהיה לו חוות סוסים ולא יהיו לו שלושה חדרי - - - ולא יהיה לו את כל מקצועות הבריאות.

אלי אלאלוף: אם יש תיאום זה טוב.

אברהם וורצמן: יש תיאום, והוא בא לפה, בעוד שבוע הוא פה.

<מילי בלום זק: ובנוסף יש את הצוות הרפואי שנמצא פה ומתמחה באוכלוסייה הזאת.

<מילי בלום זק: שזה משמעותי.

אברהם וורצמן: כן, יש פה המון דברים שאין במקום אחר.

אברהם וורצמן: פה אנחנו בונים פארק רכיבה ואמפיתיאטרון.

אברהם וורצמן: פארק מיוחד, יש לנו תורם על חלק מהפארק, אבל עשינו פה אמפיתיאטרון, דבר מדהים, אלי, שורה כיסאות רגילים, שורה כיסאות גלגלים.

אברהם וורצמן: ככה מתכנן הוועד.

אברהם וורצמן: הרעיון הוא שיהיו פה מופעים רגילים שהדיירים שלנו ואנשים נכים ואנשים אחרים יכולים לבוא ובאים להופעה בציבור.

אברהם וורצמן: יהיו חלק הופעות פתוחות, חלק לציבורים שנזמין.

אברהם וורצמן: זה דבר מאוד מאוד יפה.

אברהם וורצמן: יש לנו נקודות גובה עם תצפית על כל הכפר, בהמשך שם, מאוד מאוד יפה, אנחנו מקבלים 4 מיליון שקל.

אברהם וורצמן: היה פה השר דרעי בשבוע שעבר והוא התחייב לתת 2 מיליון, הוא אמר שייתן מיליון, ננסה להביא ממשרד התרבות מיליון, צריך לראות עוד מול מירי רגב עוד, אבל בגדול זה רק - - - שזה עוד לא סגור.

אברהם וורצמן: מיליון יהיה סגור, מיליון נגייס תרומות.

אברהם וורצמן: זה לא הרבה כסף והרעיון מאוד יפה.

אברהם וורצמן: שכונת מגורים.

אברהם וורצמן: אנחנו מקימים פה שכונת מגורים, 30 יחידות דיור לאנשי צוות, בית חולים, אנשי רפואה מפה, מתנדבים, מתנדבים מחו"ל, שירות לאומי, אולי גם גרעין של שינשינים שיהיה פה בעתיד.

שולי מועלם-רפאלי: איפה גרות היום בנות השירות?

אברהם וורצמן: באופקים, בשתי דירות באופקים.

אברהם וורצמן: יש פה 34 בנות שירות, שזה דבר מדהים.

אברהם וורצמן: אנחנו הולכים להתחיל את זה ביוני הקרוב, ביוני 18' השכונה אמורה לעמוד, בעזרת ה'.

אברהם וורצמן: היה פה גלנט לפני שלושה חודשים, היה ביקור מצוין, הוחלט על שני דברים, קודם כל על הקמת חמשת היישובים בנגב, זה קרה פה, והיישוב הראשון שהוא רוצה שיקום זה היישוב דניאל שמתוכנן ממש לידינו, 500 יחידות דיור, ודבר שני, הוא התחייב ל-7.5 מיליון מתוך 15 מיליון.

אברהם וורצמן: הוא התחייב בביקור.

אברהם וורצמן: הוא היה, גם כן, בסדר גמור.

אברהם וורצמן: זה הדבר השני, שכונת המגורים, כמו שאתם רואים, זה מתקדם.

אברהם וורצמן: בית החולים השיקומי.

אברהם וורצמן: עוד פעם, מניית זהב לשולי.

אברהם וורצמן: אנחנו מדברים פה על שני שלבים, בשלב הראשון, הייתה החלטת ממשלה ל-72 מיליון שקל, 36 הממשלה, 36 תורמים.

אברהם וורצמן: אנחנו כבר גייסנו בערך חצי מההתחייבות שלנו.

אברהם וורצמן: אנחנו, איך אני יכול להגיד 'אנחנו' בחדא מכתא, כמו שאומרים, אבל יושב פה האלוף ועדה כרמי, היא האדריכלית של בית החולים, היא אדריכלית מהמובילות של המדינה, עבדה כל שבוע, רצינית מאוד.

אלי אלאלוף: אם היא מובילה, אז תיזהרו ממנה.

אברהם וורצמן: כן, אתה מכיר.

<דורון אלמוג: הוא דיבר איתי על תוספת של המוניטין שלה וכו' וכו'.

אלי אלאלוף: אבל גם בשיגעונות שלה, לא תמיד פונקציונליות.

אלי אלאלוף: יש לך שתי דוגמאות, אחת בבאר שבע ואחת באוניברסיטה הפתוחה.

אלי אלאלוף: לך תשאל את האנשים שמפעילים את הבניינים האלה.

אלי אלאלוף: יש הרבה הרבה מה לחשוף.

<דורון אלמוג: אל"ף, אני רוצה שתדעו, קודם כל הוצאנו צוות לסיור בשני בתי חולים באירופה, אחד בספרד, אחד בשווייץ, שתיים, בית לווינשטיין, שלוש, בדיוק בנקודה הזאת של הפרגמטיות והפרקטיות בסוף, בעבודה של האחות ומטפלת ופיזיותרפיסט וגודל חדר ואיפה יהיה הציוד, אנחנו בפרטים הקטנים, אנחנו לא משאירים את זה שמה - - -

אלי אלאלוף: מי כתב לכם את הפרוגרמה?

אברהם וורצמן: יש מישהו, ראש המחלקה - - -

<דורון אלמוג: צקי זילבר הוא ראש אגף - - -

אברהם וורצמן: מהשיקום האורתופדי בתל השומר.

אברהם וורצמן: הוא מוביל את הדבר, הוא מעורב פה לפרטי פרטי פרטי פרטים.

אברהם וורצמן: עוד פעם, זה הכול דרך הפרקטיקה כי הוא מכיר את זה בפרקטיקה.

אברהם וורצמן: בחיים.

אברהם וורצמן: אנחנו פה מתייעצים עם צוות.

אברהם וורצמן: אבל ההערה שהוא אומר היא חשובה.

<דורון אלמוג: מאוד חשובה.

אברהם וורצמן: יש גם את הבחורה בשם לאה שניאור, שהיא גם ממשרד אדריכלים, היא בסדר גמור, בחורה על הכיפק.

אברהם וורצמן: היא לא בסטנדרטים של לאה, אבל היא מאוד דוחפת וזה.

אלי אלאלוף: מה שבטוח, תקבלו בניין מעניין.

אלי אלאלוף: כמה זה יעלה וכמה הוא פונקציונאלי, זה דורש - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, תשימו לב.

אברהם וורצמן: הערה טובה.

אברהם וורצמן: בסך הכול כל התכנית היא 150 מיליון שקל.

אלי אלאלוף: כמה מטרים בית החולים?

אברהם וורצמן: 9,000 זה רק השלב הראשון.

אברהם וורצמן: הכול הכול, זוכר?

<דורון אלמוג: הכול זה 15,000 מטר.

אלי אלאלוף: וכמה התקציב?

אברהם וורצמן: 150 מיליון.

אברהם וורצמן: שלב א' היה 72, יגיע ל-82 מיליון בסך הכול.

אברהם וורצמן: זה סביר, זה בית חולים, אל תשכח.

אברהם וורצמן: זה לא מקום רגיל, זה לא שאתה בונה מתנ"ס, זה עם הרבה דברים מסביב.

אלי אלאלוף: כמה בלתי צפוי מראש יש לך?

אברהם וורצמן: יש שם 10%, אני חושב.

אלי אלאלוף: לא.

אברהם וורצמן: כן, אתה אומר לא הגיוני, יעלה?

אברהם וורצמן: בוא נראה.

אלי אלאלוף: מי מאפשטיין שעובד איתכם, זה אלכס?

<דורון אלמוג: לא, שלומי פריינטה.

<דורון אלמוג: אתה מכיר אותו.

אברהם וורצמן: הוא עבד אצלו.

שולי מועלם-רפאלי: לא היה איזה ניצב במשטרה בשם הזה?

אלי אלאלוף: לא, הוא עבד אצלנו ברש"י.

<דורון אלמוג: נכון.

<דורון אלמוג: אתה רואה?

<דורון אלמוג: הוא עבר בית ספר טוב.

<דורון אלמוג: אפרופו הניצבים במשטרה - - -

אברהם וורצמן: אבל אני לא מבסוט מההיסוסים של אלי.

אברהם וורצמן: הוא לא משתולל, כשאלי לא משתולל אני נבהל.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: שלומי הוא בסדר גמור.

אלי אלאלוף: הוא יהיה מאוד זהיר בנושא הוצאות.

אברהם וורצמן: רק אני אגיד עוד משפט אחד ואני מעביר את רשות הדיבור לנעמה.

אברהם וורצמן: אלי, אנחנו אמורים לפתוח בעוד חודש מחלקה ראשונה לאשפוז.

אברהם וורצמן: היום יש לנו שיקום יום, שהולכים הביתה, ב-1 במרץ אנחנו אמורים לפתוח פה מחלקה לשיקום, שאנשים מאושפזים פה, פה בעצם התחלה של בית החולים ואחר כך זה בית החולים.

אברהם וורצמן: יש לנו ויכוח מאוד גדול עם קופת חולים כללית על התעריף.

אברהם וורצמן: הם רוצים לתת 800 שקל למטופל ליום, שבזה אי אפשר לתת שירות נורמלי במקום הזה.

אלי אלאלוף: כמה המשרד הבריאות - - -

אברהם וורצמן: בתל השומר נותנים בין 1,600 ל-2,600.

אלי אלאלוף: ומשרד הבריאות כמה?

אברהם וורצמן: לא, זה דרך קופת החולים.

אברהם וורצמן: זה מאוד מורכב, הסיפור שם.

אברהם וורצמן: בקיצור, בשורה התחתונה, יש לנו ויכוח גדול איתם, ברסימנטוב, בלגן וזה.

<נעמה דודביץ: חמש דקות, נעלה ארבעה נושאים שהם בעיה מתמשכת לאורך שנים מול משרד הרווחה.

<נעמה דודביץ: האגף שאחראי על השירותים שלנו נקרא האגף לטיפול באדם עם מוגבלות שכלית, עומד בראשו גדעון שלום ויש כמה עיוותים שאנחנו מנסים לתקן במשך שנים.

<נעמה דודביץ: הראשון והכי גדול זה שעל כל שמונה דיירים שגרים אצלנו בפנימייה שלנו, בכל הרשת של עלה ומוסדות דומים בכל רחבי ישראל, התקן הוא מטפל אחד על שמונה אנשים.

<נעמה דודביץ: ראיתם היום את ברה ושכמותה, על כל שמונה כאלה יש בן אדם אחד שצריך להחליף טיטולים, לנגב את הרוק, לסדר את התנוחה, לראות אם הילד צמא, להחליף בגדים, להאכיל, לרחוץ.

<נעמה דודביץ: זה לא הגיוני, אנחנו מנהלים משא ומתן עם האגף כבר כמה שנים, עוד בתקופה של המנכ"ל הקודם, יוסי סילמן, והשר הקודם, ויש לנו תיעוד על זה.

<נעמה דודביץ: הובטח לנו שהמדינה תצמצם, בגלל מחסור במשאבים, לאחד לשש וחצי.

<נעמה דודביץ: בהתחלה דובר על אחד לשישה, אחר כך שישה וחצי.

<דורון אלמוג: דובר על אחד לארבעה.

<דורון אלמוג: אנחנו כרגע בנתיב של - - -

<נעמה דודביץ: הובטח שבינואר 2015 ייכנס אחד לשישה.

<נעמה דודביץ: על בסיס זה גם עמותת עלה וגם כל הארגונים שכמותנו בנו תקציבים לאורך השנה.

<נעמה דודביץ: עכשיו ינואר 2016 קיבלנו הודעה שהתקן יהיה אחד לשבעה.

<נעמה דודביץ: אין בזה שום היגיון.

<דורון אלמוג: תמשיכי, כבר דיברנו על זה קודם.

<נעמה דודביץ: זה נושא אחד.

<נעמה דודביץ: הנושא השני שהעלינו, ושמעת את אילה, האחות שלנו, יש בעיה מאוד קשה עם אחיות, יש מחסור אדיר בכל המדינה, בכל המרכזים.

<נעמה דודביץ: לבוא לפה להיות אחות צריך להיות עם אג'נדה אנושית ורגישות מאוד מאוד מאוד גבוהה.

<נעמה דודביץ: הסיבה שקשה לבוא להיות פה אחות זה שהתקן שמשרד הרווחה משלם לנו הוא לא דומה לתקנים שמשלמים בבתי חולים.

<נעמה דודביץ: אין את כל התנאים הסוציאליים - - -

שולי מועלם-רפאלי: מה זאת אומרת?

שולי מועלם-רפאלי: למה האחיות שמועסקות פה הן אחיות שלא מטעם משרד הבריאות?

<נעמה דודביץ: הן אחיות מטעם משרד הבריאות, אבל משרד הרווחה מתקנן אותם בשכר אחר, בלי כל התנאים הסוציאליים ובמערכת שעות - - -

<קריאה: הן לא של משרד הבריאות, הן של עלה.

שולי מועלם-רפאלי: לא משנה, אבל גם אחות שעובדת בתחנה לבריאות המשפחה שהיא עובדת עמותה היא אחות במדינת ישראל.

<נעמה דודביץ: אני אסביר את זה.

<נעמה דודביץ: בתנאי בתי חולים אחות עובדת משרה מלאה 36 שעות, במשרד הרווחה זה 40 שעות או 43 שעות, תלוי.

<נעמה דודביץ: אין להן את כל התוספות הנלוות, המשרד לא משלם לנו את כל הדברים הנלווים שמגיעים לאחות בהסכמים קיבוציים שאחיות השיגו לאורך השנים.

<נעמה דודביץ: אנחנו מקבלים תעריף לשעה שהוא נמוך והוא לא כולל את כל התנאים הסוציאליים.

<נעמה דודביץ: אז יש פה פעמיים עיוות, פעם אחת - - -

<דורון אלמוג: שולי, את אחות, אני מציע שתיכנסו לזה.

שולי מועלם-רפאלי: אני אכנס לזה בשמחה.

שולי מועלם-רפאלי: גם ישבתי לא מזמן עם ליצמן ועם האחות הראשית של משרד הבריאות.

שולי מועלם-רפאלי: כל האחיות אמורות להיות תחת האחות הראשית של משרד הבריאות, לא משנה איפה הן עובדות.

<נעמה דודביץ: הן תחת האחות הראשית, היא נותנת איזה שהוא פיקוח על מאוד מאוד גדול, היא בודקת את הרישיון אם הוא בתוקף ובזה נגמר הסיפור, אני מדברת על התקינה, על תנאי השכר שלהן.

<נעמה דודביץ: אז אחות שצריכה עכשיו לבחור אם לעבוד במחלקה אפילו פנימית בסורוקה ולקבל איקס כסף לשעה או איקס מינוס 10 לשעה.

<נעמה דודביץ: אז פעמיים קשה, פעם אחת כי האוכלוסייה מאוד מאוד קשה וזה מאוד קשה לעבוד פה, פעם שנייה, השכר הוא יותר נמוך, כשבאופן נורמלי השכר צריך להיות הרבה יותר גבוה.

<נעמה דודביץ: צריך תמריץ כדי לבוא ולטפל באוכלוסייה הזאת.

<נעמה דודביץ: וגם מספר השעות.

<נעמה דודביץ: משרה של אחות בבתי חולים 36, אצלנו היא 40.

<נעמה דודביץ: זאת אומרת היא צריכה לעבוד 110% כדי להגיע לאותו שכר.

<נעמה דודביץ: אותו דבר במטפלים, דרך אגב.

<נעמה דודביץ: יש פער מובנה שילד שלומד בגן מגיל 3 עד גיל 21 במשרד החינוך, הוא מקבל סייעת בכיתה על כל ארבעה ילדים, זה מה שמשרד החינוך משלם כבר שנים, משרד הרווחה נותן סייעת על שמונה ילדים.

<נעמה דודביץ: זה אותו ילד, זו אותה מדינה, זה פשוט שני משרדים שונים.

<נעמה דודביץ: עד גיל 21 בבית ספר ילד יקבל סייעת על ארבעה ילדים ויום אחד הוא הופך להיות בן 21, וזה שרירותי, אפשר היה לקבוע את זה ב-19 או ב-25 או ב-38, פתאום הוא הופך להיות אדם אחר, הוא כבר לא צריך שיחליפו לו טיטול כל שלוש שעות?

<נעמה דודביץ: הוא לא צריך שינגבו לו את הרוק, הוא לא צריך שיקלחו אותו בצורה אנושית רבע שעה ושיהיה לסייעת זמן?

<נעמה דודביץ: יש פה גם מצבים מאוד מאוד קשים.

<נעמה דודביץ: למה אנחנו עושים את כל הפעילות?

<נעמה דודביץ: למה דורון מוביל אותנו לנושא של ההתנדבות?

<נעמה דודביץ: לשירות הלאומי?

<נעמה דודביץ: אין לנו ברירה, אלה מצבים של סיכון חיים.

<נעמה דודביץ: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לשים אדם אחד על שמונה ילדים, או שמונה אנשים או שמונה מתבגרים.

<נעמה דודביץ: אז אנחנו מעבים את זה עם מתנדבים, אבל בראייה שלנו המתנדבים צריכים לתת את המעבר, את השמנת.

<נעמה דודביץ: את הנושא הטיפולי המדינה צריכה לממן באופן שוויוני לאורך כל שנות החיים של האדם.

<נעמה דודביץ: הנושא השלישי הוא נושא של תעסוקה.

<נעמה דודביץ: אנחנו מאמינים בהיגיון שלנו, שכמו שאני קמה בבוקר והולכת לעבודה, ולא משנה מה הגיל ומה היכולת, גם האנשים המוגבלים ביותר צריכים להיות עסוקים במשך היום.

<נעמה דודביץ: זו אג'נדה שאנחנו מובילים אותה לאורך שנים.

<נעמה דודביץ: צריכים לצאת מהבית, להיות לבושים עם התיק וללכת לעבודה.

אלי אלאלוף: ומי היום מממן את זה?

אלי אלאלוף: זה הרווחה?

<נעמה דודביץ: היום הרווחה בעצם לא מממנת את זה, היא מממנת עבורם רק סייעים, רק מטפלים.

<נעמה דודביץ: אין שום תקצוב - - -

אברהם וורצמן: אלי מכיר טוב את מע"ש, ספרי מה קורה באפשרויות אחרות.

<נעמה דודביץ: אין שום מימון לנושא של תעסוקה.

<נעמה דודביץ: באופן אבסורדי אדם עם מוגבלות שכלית שגר בקהילה, בבית של ההורים שלו, וצריך לצאת למע"ש, המדינה מתקצבת את המע"ש, היא נותנת שם מדריך ופרא רפואי.

אלי אלאלוף: למה אתם לא?

<נעמה דודביץ: זה איזה שהוא עיוות שנוצר לאורך השנים.

אלי אלאלוף: של מי?

<נעמה דודביץ: של משרד הרווחה.

אלי אלאלוף: של מי?

אלי אלאלוף: מי זה האיש שקבע את זה?

אברהם וורצמן: לפני אלף שנה, אלי.

<נעמה דודביץ: זו מדיניות שלאורך השנים.

<נעמה דודביץ: אם אדם גר בפנימייה אתה מקבל עבורו סל תקצוב שהוא ל-24 שעות.

אלי אלאלוף: כאילו זה כפילות.

<נעמה דודביץ: בדיוק, כאילו יש איזה שהוא כפל.

<נעמה דודביץ: היום מוציאים לקהילה, אנחנו שותפים בתהליך הזה, דורון סיפר לך, מוציאים לקהילה, אדם גר בדירה עם עוד חמישה אחרים, דירה שמשרד הרווחה מממן, הוא זכאי לצאת למע"ש, למסגרת חיצונית.

<נעמה דודביץ: אדם שגר במעון פנימייה לא זכאי, המעון צריך לתת לו את כל השירות ובתוך השירות - - -

אלי אלאלוף: צריך להשוות את ה - - -

אברהם וורצמן: וזה לא מתוקצב.

אברהם וורצמן: בשיטת החישוב לא מחושב שיש שם מע"ש בתוך המעון.

<נעמה דודביץ: אני אסביר בכסף.

<נעמה דודביץ: אם מפעיל מקבל על דירה 8,500 שקל בחודש לאדם, הוא מקבל עוד 4,200 על תעסוקה, על מע"ש, ביחד זה 13,000 שקל.

<נעמה דודביץ: אנחנו במעון פנימייה, עם כל המורכבות הרפואית שראיתם, מקבלים בין 10,500 ל-11,000.

<נעמה דודביץ: אנחנו צריכים להוכיח, להביא חשבוניות על הסעות, על טיפולים מיוחדים, על רופאים ולקבל 11,000.

<נעמה דודביץ: אותו אדם, אותה אבחנה, אותה מדינה, אותו שירות.

<נעמה דודביץ: הנושא הרביעי הוא מה שנקרא מעון יום שיקומי, ילדים מגיל לידה עד גיל 3.

<נעמה דודביץ: יש פערים מאוד מאוד גדולים בתקצוב מול, התקינה של משרד החינוך מגיל 3.

<נעמה דודביץ: בין 0 ל-3 התקינה נמוכה, עובר 3 עד 21 - - -

אלי אלאלוף: החינוך מתקן.

אברהם וורצמן: ראית, תוך כדי הסיור.

<נעמה דודביץ: אמרתי 0, כי רציתי להקפיד.

<נעמה דודביץ: אבל זה נכון, הטרמינולוגיה מאוד מאוד חשובה.

<דורון אלמוג: מיום לאחר הלידה.

<נעמה דודביץ: מגיל לידה ועד 3.

<נעמה דודביץ: אבל עוד פעם, יש שם חסרים מאוד מאוד גדולים, גם ברמת הסייעות, גם ברמת הגננות.

<נעמה דודביץ: בשביל לסבר את האוזן, גננת - - -

אלי אלאלוף: זה עוד מעט יתוקן.

<נעמה דודביץ: זה יתוקן?

<נעמה דודביץ: אוקיי.

אלי אלאלוף: יש המלצה של משרד ראש הממשלה שהמעונות יעברו למשרד החינוך.

אברהם וורצמן: לידה עד 3.

אברהם וורצמן: אתה זוכר שדיברנו על זה?

אברהם וורצמן: ומי היה השר שלא רצה?

שולי מועלם-רפאלי: עכשיו הוא השר שמאוד רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: תראה מה שינוי במשרד עושה לבן אדם.

אלי אלאלוף: זה אותה כיפה.

<נעמה דודביץ: כמו שאבי אמר קודם אלה מהלכים רוחביים שלא משפיעים רק על עלה, אלא על כלל האנשים במדינת ישראל שיש להם מוגבלות שכלית.

<דורון אלמוג: והדבר האחרון, אלי, מה שדיברנו קודם, אני אשמח להגיע לוועדה בירושלים להציג את המודל של מרכז קהילתי משלב.

<דורון אלמוג: זו באמת פריצת דרך.

<דורון אלמוג: שולי, בשתי מילים, בשבילך.

<דורון אלמוג: אנחנו מדברים על לקחת את המודל שעשינו כאן וליישם ב-60 מוסדות במדינת ישראל, בכל רחבי הערים, כדי לתת מזור לאוכלוסייה רבה שעומדת היום בתור שעות ארוכות לבתי חולים ואפשר לבזר את השירות השיקומי, פיזיותרפיה, ייעוץ פסיכולוגי וכו'.

<דורון אלמוג: לקחת מוסדות למפגרים, קצת חיזוק שלהם והוא הופך למרכז קהילתי משלב, הוא נותן שירותי שיקום, זאת אומרת רפואה, חינוך, גני ילדים, תעסוקה, באותו מרכז.

<דורון אלמוג: במודל דומה למה שעשינו כאן בגדול, לעשות בקטן בהרבה מאוד מוסדות ואתה גם נותן להם בסיס כלכלי יותר טוב וגם בסיס מוסרי, עם שילוב של תלמידים ומתנדבים וכו'.

<דורון אלמוג: את זה הייתי מבקש להציג בפניכם.

אברהם וורצמן: מה שאמרתם על מעון היום זה משרד הכלכלה, היום זה משרד הרווחה.

אברהם וורצמן: אני לא יודע, גם משרד הרווחה אמור לעבור למשרד החינוך או רק משרד הכלכלה?

אלי אלאלוף: לא, מספיק, אחד אחד.

אברהם וורצמן: לא, אז מה שרציתי להגיד שכל מה שאמרתם, זה לא קשור לנושא, כי זה משרד הכלכלה.

אברהם וורצמן: המעונות שלנו הם במשרד הרווחה.

אלי אלאלוף: זה קצת יותר מורכב.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אל"ף, אני אשמח ש - - - אני חשבתי, לאור זה שעכשיו אני מגלה שגם לך יש כמה אצבעות במערכת הזאת, שזה שווה שהדוגמה הזאת תובא להכרה או להיכרות של הוועדה שלנו.

אלי אלאלוף: לא הצלחנו להביא אותם, אני מתנצל, זה מה שאנחנו יכולים, אבל בוועדה יבואו יותר ויידעו יותר.

אלי אלאלוף: דבר שני, אני שוב חוזר, לדעתי שתי המטרות המרכזיות, כל השאר זה משרת, זה העזרה שניתנת למטופלים פה, זו המטרה.

אלי אלאלוף: המטרה שיקבלו את האופטימלי ורואים את זה, מי שרוצה לבוא, שיראה, אבל זו נקודה מאוד חשובה, הדגש צריך להיות על השירותים שניתנים פה והצורך בשילוב השירותים.

אלי אלאלוף: זה מה שאני חושב שזה נפלא, לראות את זה גם בעוגן קהילתי.

אלי אלאלוף: החלום היה שילד לא יטורטר - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא צריכים לרוץ ל-13 מקומות.

<נעמה דודביץ: נכון, זה וון סטופ סנטר, זה המודל.

אלי אלאלוף: ואז לוועדה שלנו יש יתרון שהיא בריאות, תעסוקה וגם רווחה.

<נעמה דודביץ: וגם החיסכון הכלכלי.

אלי אלאלוף: אני אעבור לנקודה האחרונה שלי, שזה באמת מוכיח שכלכלית זה כדאי לשלב מערכות.

אלי אלאלוף: זה חוסך הרבה כסף.

אלי אלאלוף: כמו במרכזים לגיל הרך, הוכחנו שזה חוסך כסף וזה יותר על מתן השירות.

אלי אלאלוף: זה הכי חשוב, אלה אנשים שמקבלים את השירות.

אלי אלאלוף: עוד קצת גרושים פה ושם זה שטויות בעיניי, הכי חשוב שהאיש, הילד או המטופל יקבל את האופטימלי בכלכלה, כי אנשי האוצר יבואו ויגידו, 'עוד פעם אתה מקים לנו איזה מונסטר שיעלה יותר כסף'.

אלי אלאלוף: לא, לטווח ארוך הוא לא יעלה, כולל הדיור.

אלי אלאלוף: המרכיב של הדיור פה בקהילה, כאפשרות לשלב אותה, זה לטווח ארוך וזה יותר זול עמידר דפוק, סליחה על הביטוי, בשכונה כזו או אחרת.

אלי אלאלוף: אני באמת מודה לכם.

אלי אלאלוף: כחברים, מותר לי להיות קצת פורמליסטי, אני באמת מודה, כי אני מכיר את זה מאפס - - -

אברהם וורצמן: מלידה.

אלי אלאלוף: מינוס משהו אפילו ועד לפה וזה פשוט מדהים.

אלי אלאלוף: זה פשוט מדהים לראות את ההגשמה הזאת, את הרעיון הנפלא.

אלי אלאלוף: חבל שהבן שלך חייב את החשיבה החדשה הזאת, את הגישה החדשה הזאת, כנראה זה היה ייעודו, לבוא להראות לנו, לכביכול נורמליים, שהנורמה היא אחרת, היא מתאפשרת במקום וגישה אחרת.

אלי אלאלוף: - - - כמוך.

אלי אלאלוף: תמיד התגאיתי להיות חבר שלך, שתדע לך, אני לא אסתיר.

אלי אלאלוף: הכרנו בשטח, במערכת הענפה הזאת והגישה המדהימה של דידי ושלך לנושא הזה לא תסולא בפז.

אלי אלאלוף: זה מעל לכל ציפייה אפשרית.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה ומי אני?

אלי אלאלוף: אני סתם - - - חבר שלך, אבל פה נעשתה היסטוריה מדהימה.

אלי אלאלוף: אני גם אוסיף נקודה.

אלי אלאלוף: בדרך כלל כשמקימים מוסדות למוגבלים וזה, לוקחים אותם, זורקים אותם, כשהלכתי לחפש שטח לפוסט אשפוזי של בית קמה, בבאר שבע, זרקו אותי.

אלי אלאלוף: הגענו בלית ברירה ל - - - עכשיו הם - - - אפשר להביא לפריפריה שיתופים מדהימים.

אלי אלאלוף: זה גם טוב לפיתוח הכלכלי והאנושי והמקצועי של הפריפריה.

אלי אלאלוף: מי שרוצה לראות, אולי אני לא אהיה, בעוד 20 ו-30 שנה אתם תראו דברים שאף דינמיקה, אף מחשבה, לא הייתה חולמת לתכנן.

אלי אלאלוף: פה הקמתם את הראשי - - -

אברהם וורצמן: זה 700-800 עובדים.

אלי אלאלוף: זה לא יזוז, זה רק יתפתח.

אלי אלאלוף: לא במקרה גם יש לכם תחרות בשדרות.

אלי אלאלוף: אבל זה לטובה, כי זה אמור לשרת אוכלוסיות שבדרך כלל אף אחד לא רוצה לשרת.

אלי אלאלוף: אז אני מודה ואני מתנצל - - -

<דורון אלמוג: רגע, קודם כל אני רוצה לתת לך את זה, זה אתה בשם כל הוועדה.

אברהם וורצמן: אנחנו רוצים גם להעניק משהו לשולי.

<דורון אלמוג: כן, זה לשולי.

<דורון אלמוג: שולי, תמסרי לבית היהודי.

<דורון אלמוג: אחת המתנות הטובות שהבית היהודי נתן ל - - -

שולי מועלם-רפאלי: לעלה הנגב זה אבי.

שולי מועלם-רפאלי: תקשיבו, חברים, בזמן שאלי כותב אני אומרת חמישה משפטים וגם זה יותר מדי.

שולי מועלם-רפאלי: אחת, אני לגמרי תומכת בהחלטה להביא לוועדה, קצת לפתוח את הראש של האנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי לך קודם בשקט, הכנסת הזאת היא קצת יותר מדי צעקנית ופופוליסטית וחבל לי שלא כולם באו, כי לבוא לפה זה קצת לקבל איזה בוסט של חזון, איזה ראייה טיפה יותר רחוקה של קיום של חזון והפער בין הדיבורים לביצוע מתקטן פה לאפס.

שולי מועלם-רפאלי: זה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: שתיים, אני ממש לוקחת על עצמי את הסיפור של האחיות פה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא נראה לי סביר, ובעזרת ה' להמשיך את הסיפור של הדרך השיקומית.

<דורון אלמוג: אז אני מבקש להוסיף עוד משהו קטן.

<דורון אלמוג: דיברנו תוך כדי, לפני שהצטרפת.

<דורון אלמוג: אני חושב שהצורך באחות מעשית הוא מאוד חזק.

שולי מועלם-רפאלי: ודווקא במשרד הבריאות.

<דורון אלמוג: יש כאן בית ספר תיכון מרחבים, אין סיבה שלא תהיה מגמה לאחות מעשית.

<דורון אלמוג: שלוש שנים יעשו, פרקטיקה יעשו כאן ואחר כך יילכו לאוניברסיטה ויקבלו את ההסמכה.

<דורון אלמוג: זה תוספת לכל המדינה.

אברהם וורצמן: אלי, תודה רבה.

אברהם וורצמן: הנקודות האלה הן נקודות שיכולות להשפיע על כל הנושא.

<נעמה דודביץ: מול גדעון שלום, מול המנכ"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אני כבר הולכת, אני הפתעתי אתכם ואני נפרדת מכם.

<דורון אלמוג: אבל לפחות באת.

<דורון אלמוג: חבל שלא ה - - -

<נעמה דודביץ: דורון, אחרי הדיון בוועדה הם יבואו.

<דורון אלמוג: אילן גילאון היה פה לפני שבועיים.

<נעמה דודביץ: הוא גם מאוד מעורב בנושא של אנשים עם מוגבלויות, אבל יש אנשים שלא - - -

<דורון אלמוג: נכון.

<נעמה דודביץ: אחרי הדיון בוועדה - - - נכון, שולי?

<דורון אלמוג: שולי, המון תודה על כל העזרה שלך.

שולי מועלם-רפאלי: על לא דבר.

<דורון אלמוג: אני לא צריך להגיד כמה זה היה לא פשוט להעביר את ההחלטה על בית החולים.

שולי מועלם-רפאלי: לגמרי, אבל צריך להתקדם עם זה.

<דורון אלמוג: נכון, וכמה חומות עזרת לנו לעבור.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.