ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 121, 2016-01-11 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב, רבותיי, לפני שאני פותח את הדיון אני חייב להקריא לכם הערה.

יעקב מרגי: אני מבקש אל"ף, שהדיון לא יהיה משודר באינטרנט, כי אנחנו כפופים לרגישויות מסוימות, כמו כן לפי סעיף 120(ד)(2) לתקנון אני מודיע לוועדה כי קבעתי ששמות קטינים שיצוינו במהלך ישיבת הוועדה או פרטים מזהים אחרים שלהם יהיו חסויים לפי סעיף 126(ד)(1)(ב) לתקנון.

יעקב מרגי: זאת אומרת גם אם יוזכר השם הוא לא יופיע בפרוטוקול.

יעקב מרגי: מראש אני מודיע את זה ואני מבקש מחברי הכנסת ומהאורחים, אם אפשר לא להקליט, לא לצלם, לא להעביר ולא להוציא שמות מהדיון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אז בוקר טוב שוב.

יעקב מרגי: אני פותח את הדיון, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת מ-11 בינואר 2016, א' בשבט, ראש חודש שבט, שב"ט, ראשי תיבות שנשמע בשורות טוב.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, בעקבות יוזמה של חברי כנסת, מותה הטרגי בהתאבדות של מ.א.

יעקב מרגי: ז"ל בעקבות חרם של חבריה לכיתה, של חברת הכנסת מירב בן ארי וכן של חבר הכנסת איציק שמולי ושל חברת הכנסת נורית קורן, וכן של חבר הכנסת יצחק וקנין.

יעקב מרגי: אני אומר מספר מילים ואתן לפי סדר המציעים את רשות הדיבור ונפתח את הדיון.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע גם את משרד החינוך.

יעקב מרגי: רצינו לקיים את הדיון מיד אחרי המקרה וכשהתפרסמה הידיעה שמשרד החינוך הקים ועדה, אמרנו למה לקפוץ?

יעקב מרגי: בואו נחכה לוועדה.

יעקב מרגי: מחכים שבוע, שבועיים, חודש, מתי נפטרה הילדה?

מירב בן ארי: ב-24 בנובמבר.

יעקב מרגי: ב-24 בנובמבר.

יעקב מרגי: אנחנו ב-11 בינואר.

יעקב מרגי: לא יכולתי להרשות לעצמי ולכנסת שלא לדון בנושא הזה, גם אם לא בהיבט הספציפי הנקודתי, למרות שאני לא מוכן לדלג על זה, כי ביום יום, אתמול קיבלתי פנייה כתובה, מתועדת, של אבא לבת שעוברת חרם ונידוי חברתי בכיתה.

יעקב מרגי: לא תמיד זה דבר שלא מרגישים אותו, או שלא ראינו, או שלא שמנו לב.

יעקב מרגי: לפעמים שלא במכוון, אני לא אומר שמישהו הזיק, גם מהצוות החינוכי, אפילו מהתגובות של ההורים, יש אפילו לפעמים דחיפה קדימה, לעודד את זה, בלי שים לב.

יעקב מרגי: אבל כשזה קורה, בתהליך איטי, לאט, אנחנו לא מרגישים בשינויים.

יעקב מרגי: בקצה הדרך, כשקורה לנו חס ושלום אסון, פתאום רואים את הפער והתהום הפעורה בפנינו.

יעקב מרגי: אני חושב שהמקרה של מ.א.

יעקב מרגי: - - -

מירב בן ארי: למה אתה אומר מ.א.

מירב בן ארי: אם זה בכל האינטרנט?

יעקב מרגי: שאלתי, למרות - - -

<מירב ישראלי: יש איסור בחוק ואנחנו כפופים לחוק.

יעקב מרגי: גם אני שאלתי את השאלה הזאת, 'אבל זה פורסם', ובכל זאת אנחנו - - -

מירב בן ארי: זה קצת פתטי.

יעקב מרגי: לא אכפת לי, זה לא מפריע לי.

יעקב מרגי: המנוחה הזו, הילדה, הנערה, נקרא לה איך שתרצו, הפרח הזה שנקטף זה עולם שלם שאם היינו מזהים או רוצים לראות, להסתכל, לשמוע, דקה קודם, לא היינו במצב שהם נמצאים בו היום.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: באמת הגשתי את ההצעה הזאת כבר לפני שלושה שבועות והיה מאוד חשוב בעיניי ככנסת להבין מה קורה.

מירב בן ארי: קצת פרטים, בעיקר בשביל הפרוטוקול.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים שב-24 בנובמבר היא הייתה אמורה לצאת לטיול השנתי, כשהיא הגיעה לבית הספר היא הבינה שהיא החמיצה, האוטובוס יצא בלעדיה ואז היא חזרה הביתה ושמה קץ לחייה.

מירב בן ארי: האח גילה את זה, הזעיק את האב, אבל הכול היה מאוחר מדי.

מירב בן ארי: בהתחלה היה דיבור על זה שהיא לא שילמה, גילינו שזה לא היה העניין, אין פה עניין של רווחה, יש כאן עניין של מערכת חינוך ובכלל עניין חברתי.

מירב בן ארי: קראנו את מה שהיא כתבה.

מירב בן ארי: מה שנקרא, זה לא רמז.

מירב בן ארי: אצלנו קוראים לזה לא כתובת, אלא אורגן אורות על הקיר.

מירב בן ארי: הוצאתי בכוונה את ההודעה שלה בווטסאפ, 'אף אחד בחיים לא יידע את מה שעברתי', 'כל צעקה, כל מכה, כל צלקת, כל הסבל הזה, לפעמים מה שווה לחיות בכלל אם כל החיים זה חרא אחד גדול', יסלחו לי הפרוטוקול.

מירב בן ארי: 'מרגישה כמו אוויר, כאילו אני כלום, אין אף אחד שיגן עליי, שידבר איתי'.

מירב בן ארי: בקצרה, 'אני מרגישה אטום, חיידק', 'אף פעם לא באמת עירבתם אותי, לא חשבתם עליי כבן אדם, סתם ליצן'.

מירב בן ארי: 'שמתי לב שאין דבר כזה חברים, אף אחד לא באמת אוהב אחד את השני'.

מירב בן ארי: 'די, מספיק, אם אתם לא באמת חברים, אל תדברו לפחות מאחורי הגב', 'שידור אחרון, אני מוחקת את כל הקבוצות של השידורים, נודרת'.

מירב בן ארי: אחרי עבודה של 10 שנים עם בני נוער, המילה נודר היא מילה מאוד חזקה, כהבטחה.

מירב בן ארי: הם לא מבינים את המשמעות של נדר ביהדות, אבל מבחינתם, בוא נגיד כל מילה שנייה, אצל החבר'ה שלי לפחות, היה 'אני נודר', 'תנדרי' וכאלה.

מירב בן ארי: אז לצורך העניין 'נודרת' זו הבטחה חזקה של בני נוער.

מירב בן ארי: מסקנה, ידעו ונכתב ואני שואלת שאלות ואני רוצה לקבל תשובות.

מירב בן ארי: איפה מערכת החינוך, איפה המחנכת?

מירב בן ארי: איפה היועצת?

מירב בן ארי: תשמע, היה לי תסכול בפעם שעברה, אדוני היושב ראש, שעשינו פגישה ולא היה נציג של הרשות, אז אני מניחה שאתם משרד החינוך, נכון?

מירב בן ארי: המפקחת של המחוז נמצאת?

מירב בן ארי: אז אני מניחה שגם בישיבה הזאת אני אצא מתוסכלת, כנראה זה משהו מגמתי.

מירב בן ארי: אני - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני נאלץ לצאת לדקה, תמשיכי וגם תנהלי את הדיון.

יעקב מרגי: אני מיד חוזר.

יעקב מרגי: (היו"ר מירב בן ארי)

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אז את ממשרד החינוך, אחראית, תיכף אחרי חברי הכנסת המציעים.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שיהיו תשובות.

מירב בן ארי: אני אומרת את זה כי כבר כמה פעמים, או שאני מנהלת את הדיון במקום חבר הכנסת מרגי, או שאני יושבת כאן, שואלת שאלות ולא מרגישה שאני מקבלת תשובות שהן מהותיות למקרה שהצגתי.

מירב בן ארי: בכל אופן אני אסכם, כי כל הנושא ברור, הוא גם פורסם באינטרנט, כולם ידעו.

מירב בן ארי: כולכם הייתם חלק לפחות מהעניין הזה ורציתי לדעת, מה גם שמנכ"לית משרד החינוך מינתה ועדת בדיקה, אמורים לבוא עם מסקנות.

מירב בן ארי: האם כבר נתתם את המסקנות, האם אתם יכולים לשתף את הוועדה?

מירב בן ארי: וכמובן הייתי רוצה לשמוע גם ממשטרת ישראל מה נעשה בעניין.

מירב בן ארי: זה מבחינתי.

מירב בן ארי: חברי הכנסת המציעים, חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי יושבת הראש.

מירב בן ארי: כמו שאחמד טיבי קרא לי, הזמנית.

איציק שמולי: אנחנו נוגעים פה בהרבה מאוד נושאים בוועדת החינוך של הכנסת, אבל אני חושב שבעיקר מה שאנחנו מנסים למנוע ותסריט הבלהות שלנו בוועדה זה אותו ילד או אותה ילדה שנמצאים בתוך המערכת וחווים איזה שהיא מצוקה ומרגישים את התחושה שעלתה מהדברים שהקריאה מירב, שאף אחד לא מקשיב.

איציק שמולי: אז משרד החינוך מיהר להודיע באמצעי התקשורת שלא מדובר בבעיה כלכלית.

איציק שמולי: כלומר שהתשלום לטיול שולם ולא זו הסיבה למעשה הטרגי הזה.

איציק שמולי: אבל כמו שאת אמרת, גברתי יושבת הראש הזמנית והמתחלפת, הודעות כאלה אי אפשר לפרש לכאן או לכאן.

איציק שמולי: אני שואל את עצמי, אדוני היושב ראש, מה אנחנו עושים בכל דיון.

איציק שמולי: אם זה בדיון על הטאבלטים, מה עושים עם הילד הזה שאין לו כסף להביא טאבלט, אם זה בטיול שנתי או מסע לפולין, מה עושים עם הילד הזה, שההורים שלו, או מסיבות חינוכיות או מסיבות כלכליות לא רוצים שהוא ייצא.

איציק שמולי: או אם יש מצוקה כזו, שהיא מצוקה מתמשכת של ילדה שמרגישה שאף אחד לא מקשיב לה, מה אנחנו עושים?

איציק שמולי: איפה מערכת החינוך שתבוא ותושיט יד לאותה ילדה?

איציק שמולי: ברור לי שנעשים דברים וברור לי שיש אנשים טובים מאוד בתוך המערכת, שאכפת להם ולא פחות ממני לא רוצים לראות מקרים כאלה, אבל חברים יקרים, המבחן הוא לא במבחן הכוונה והרצונות, המבחן הוא במבחן התוצאה ובמבחן התוצאה נקטפה פה ילדה, נקטפו חיים שלמים.

איציק שמולי: ואני שואל את עצמי מה אנחנו יכולים לעשות מכאן הלאה, ברמת ההתערבות החינוכית.

איציק שמולי: ברמת ההתערבות החינוכית, אני אומר לכם, יכול להיות שאנחנו צריכים להתחיל להשתמש בשיטות אחרות.

איציק שמולי: אם יש עכשיו בית ספר, צוות חינוכי שלם בתוך בית הספר, הוא ככל הנראה, מסיבות כאלה ואחרות, לא משנה, אובייקטיביות או סובייקטיביות, הוא לא מהווה כרגע כתובת לאותה נערה.

איציק שמולי: הם מבחינת אותה נערה לא כתובת, למי היא יכולה לפנות בבית הספר?

איציק שמולי: מה עוד אפשר לעשות?

איציק שמולי: איזה עוד גורם של מבוגר משמעותי אפשר להכניס לתוך שטח בית הספר שיגרום לה להתחיל לדבר ולפרוק את כל הדברים שיש לה על הלב.

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב ראש, אני מאוד מאוד מקווה שאתם תפרסו בפנינו את המסקנות של אותה ועדה שהוקמה, אבל אני חושב שחלק מאותן המסקנות חייב להיות או להצביע על דרכים אחרות שבאמצעותן ניתן להגיע לאותם בני נוער שהם מרגישים חסומים בפני הצוות הרגיל שלהם.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: (היו"ר יעקב מרגי)

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: נשמע אולי קודם את ה - - -

מירב בן ארי: כן, בואו נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, אתם מעדיפים לשמוע - - -

עודד פורר: אני מעדיף לשמוע את משרד החינוך.

עודד פורר: אנחנו נגיד את אותו דבר כולנו.

איתן ברושי: אני לא בטוח שאני אגיד את אותו דבר, אבל אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: לפני משרד החינוך אני רוצה לשמוע את המועצה לשלום הילד בנושא הזה.

<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, ברשותך אני לא אתייחס למקרה הספציפי הזה.

<יצחק קדמן: אני חושב שהבעיה היא רחבה הרבה יותר ועקרונית הרבה יותר.

<יצחק קדמן: קודם כל אני חייב לומר שבעניין הזה טוב שאדוני אסר על פרסום השמות, למרות שהם התפרסמו בכל המקומות, אבל הכנסת זה לא אתר אינטרנט והיא חייבת לכבד את החוק.

<יצחק קדמן: ב-1998 חוק הנוער (טיפול והשגחה) סעיף 24א תוקן בהשפעתו הברוכה של פרופ' ישראל אורבך ז"ל, שהיה גדול המומחים בארץ לנושא של התאבדויות של בני נוער, מפני שנמצא במחקרים שכאשר יש דיווח שעושה פרסונליזציה של ההתאבדות הוא עלול לגרום לגל התאבדות נוסף, דבר שאנחנו צריכים לגעת בו בזהירות רבה מאוד.

<יצחק קדמן: כל השאלות ששאלו חברת הכנסת מירב וחבר הכנסת איציק שמולי הן שאלות רציניות מאוד, רק צריך מאוד להיות זהיר, כי הנושא הוא דיני נפשות.

<יצחק קדמן: כך למשל בהרבה מאוד מקרים, בעיקר בתקשורת, אבל אני שומע את זה גם ממקומות אחרים, יש איזה שאלה של למה הילד או הילדה התאבדו ורוצים לדעת את התשובה היחידה הספציפית.

<יצחק קדמן: זה דבר מאוד מסוכן לעשות אותו.

יעקב מרגי: זה נותן תשובות להרבה ספקנים.

<יצחק קדמן: נכון מאוד.

<יצחק קדמן: מפני שאם אנחנו יוצרים משוואה של השיימינג למשל, שזה דבר נורא באינטרנט, שיימינג שווה התאבדות או שיימינג גורם להתאבדות, זה עלול להעביר מסר שאנחנו לא רוצים בו - - -

מירב בן ארי: אגב, פה במקרה הספציפי לא מדובר על עניין של שיימינג.

מירב בן ארי: חשוב לחדד, אין פה שיימינג.

יעקב מרגי: לא, הוא הביא דוגמה.

<יצחק קדמן: לא, אני נותן את הזה כדוגמה, שהיו מקרים כאלה לא מעט בשנים האחרונות.

<יצחק קדמן: אותו דבר לשעה קלה מישהו האשים את תשלומי ההורים, ואתה יודע שאני האחרון שאגן על העניין הנוראי הזה של תשלומי הורים והיה מישהו שניסה למצוא את הפתרון, 'אוה, הנה ההורים לא שילמו, לא נתנו לצאת לטיול וזו הסיבה שהיא התאבדה'.

<יצחק קדמן: אנחנו צריכים מאוד מאוד לשלול את הקשר הישיר בין סיבה למסובב, כדי לא לתת איזה שהוא רמז אפילו שיש לגיטימציה במציאת פתרון של התאבדות למצוקות אישיות כאלה או אחרות.

<יצחק קדמן: מה שכן צריך לעשות זה לתת הרבה יותר נתיבים לילדים ובני נוער שחשים מנוכרים, שחשים מצוקה, שיש איזה שהוא גורם שהוא טריגר.

<יצחק קדמן: צריך להבחין בין סיבה לגורם מאיץ.

<יצחק קדמן: הרבה פעמים מה שקורה, שלוקחים את הגורם המאיץ ואומרים 'זאת הסיבה'.

<יצחק קדמן: הרבה פעמים אנחנו יודעים, בניסיונות אובדניים ובהתאבדות, שלא מדובר על מעשה שגרם להתאבדות, אלא על תהליך מאוד ארוך שבו בסופו של דבר הילד או הילדה מרגישים בעיקר תחושה של אין מוצא, 'ניסיתי לכל הכיוונים לפנות ובכל מקום מצאתי דלת סגורה'.

<יצחק קדמן: אני נתתי לאדוני היושב ראש וגם לחלק מחברי הכנסת, אנחנו הוצאנו חוברת לפני כבר 20 שנה אבל היא נכונה בכל מילה שלה עד היום, שמנתחת את התופעה של ההתאבדויות של בני נוער ואת הניסיונות האובדניים.

<יצחק קדמן: אגב, צריך לדעת, בשנה האחרונה היו לפי נתונים שיש לנו כ-800 מקרים של ניסיונות אובדניים של ילדים מתחת לגיל 18.

<יצחק קדמן: התאבדויות היו פחות, היו בערך כ-20, ואני כבר אומר לכם שגם הנתון של ה-20 התאבדויות, שהצליחו למרבה הצער, וגם הניסיונות האובדניים שבחלקם הגדול הם קריאה לעזרה, מפני שבאחד המחקרים שעסקו בנושא הזה יש מאמר שנקרא 'ובפעם השלישית זה הצליח'.

<יצחק קדמן: זאת אומרת אם יש ניסיון התאבדות אחד וניסיון התאבדות שני ואנחנו לא שמים לב, בפעם השלישית זה עלול חס וחלילה להצליח.

<יצחק קדמן: אנחנו יודעים שהמספרים האלה של 800 ניסיונות אובדניים לא מכסים את ההיקף - - -

איתן ברושי: אבל הדיון הזה הוא ספציפי, בכל זאת תגיד משהו על המקרה.

איתן ברושי: אנחנו לא באנו ליום עיון, עם כל הכבוד - - -

<יצחק קדמן: צריך לדעת קצת - - -

יעקב מרגי: לא, אני רציתי - - -

איתן ברושי: עם כל הכבוד, אנחנו לא בסמינר.

יעקב מרגי: איתן, אתה צודק, אבל אני פניתי אליו, אני ביקשתי לטובת חברי הוועדה, לטובת הדיון.

יעקב מרגי: ממקרה אחד אנחנו לא נוכל להסיק הלאה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים ללמוד את הנושא.

ענת ברקו: אבל אם אסור לדבר באופן ספציפי שמי - - -

יעקב מרגי: ד"ר קדמן, אני מבקש שתסיים.

<יצחק קדמן: אני אסיים.

איתן ברושי: זה לא על הבעיה - - -

יעקב מרגי: איתן, שמענו את ההערה שלך, תן לו.

<יצחק קדמן: המקרה הפרטי משקף במידה רבה מאוד גם את הדבר הכולל וחשוב להבין אותו, כי אם מחפשים פתרונות אז צריך להבין את הבעיה באופן קצת יותר כללי.

<יצחק קדמן: לכן אני חושב, ובזה אני אסיים, שצריך להעמיד לרשותם של ילדים אפשרויות יותר מאשר אחת, כי אם, חבר הכנסת שמולי אמר, לפעמים הדרך בבית הספר חסומה, 'ניסיתי לתת רמז למורה והיא לא שמה לב, היא לא הקשיבה ולא נתנה לי פתרון', אנחנו צריכים למצוא פתרונות שילדים יידעו שיש לאן לפנות, שהתאבדות היא לא פתרון, צריך לשלול אותה בעיני בני נוער כפתרון וצריך להגיד להם 'כן, יש לנו דרכים אחרות, יש מבוגר שישמע אותך'.

<יצחק קדמן: יש כמה מקומות כאלה שכבר קיימים, כמו ארגון סהר, שעוסק בכתובת למצוקות ברשת.

<יצחק קדמן: יש ארגונים נוספים כמו בשביל החיים ואחרים, אבל צריך לחשוף בפני הילדים ובני הנוער את כל המקומות שעומדים לרשותם, שיידעו שיש דרך.

<יצחק קדמן: יש מוצא.

<יצחק קדמן: אם אנחנו נפתח דלתות אנחנו נוריד, לא נמנע לחלוטין, אבל נוריד באופן משמעותי מקרים כאלה כמו המקרה הספציפי האחרון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד פורר.

עודד פורר: אדוני יושב ראש, כדי גם לנסות ולהיות פרקטיים, אבל אני רואה והסתכלתי גם ברשימת המוזמנים, משרד הבריאות לא הוזמן לכאן.

עודד פורר: בדצמבר 2013 קיבלה הממשלה החלטה על תכנית לאומית למניעת אובדנות ואני לא בטוח שכל הסעיפים, ואני אומר את זה בלשון המעטה, בהחלטת הממשלה בוצעו ומבוצעים כהלכה והתכנית הזו מתקדמת.

עודד פורר: אני חושב שאם אנחנו רוצים לעסוק במקרו בסוף, מעבר למקרה הספציפי, יכול להיות שכדאי יהיה לקיים מתי שהוא דיון על הנושא הזה בהקשר של אובדנות ילדים ולזמן את משרד הבריאות ואת משרדי הממשלה הרלוונטיים והרשויות המקומיות, שהם חלק מהתכנית הלאומית הזו, כדי לבוא ולתת דין וחשבון מה נעשה בעניין הזה.

עודד פורר: העניין הזה הוא מקרה אחד, אבל יש, לצערי, יותר מדי מקרים של אובדנות גם בקרב בני נוער וצעירים, אבל גם בקרב חיילים וגם בקרב מבוגרים יותר ואולי ראוי שהוועדה תיקח את זה, כי בהחלט למשרד החינוך, לחינוך, לכל מערכת החינוך יש חלק נכבד בעניין הזה.

יעקב מרגי: אני רק אומר, בהתייחס למה שאמרת.

יעקב מרגי: בכנסת הקודמת צוין יום האובדנות בכנסת ויצא שאני ניהלתי דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הזה ואני רוצה להגיד לך שיש הישגים רבים.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש סעיפים שלא מומשו, אבל שם באמת עמדנו מקרוב על העשייה ובעקבות החלטת הממשלה, אבל עדיין יש מה לעשות.

עודד פורר: אני חושב שזאת ההזדמנות לראות מה קורה בקרב בני נוער וצעירים.

יעקב מרגי: איתן ברושי.

איתן ברושי: קודם כל שלום.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, דיון חשוב, אין ספק.

איתן ברושי: מקרה מצער, אבל צריך לומר שמערכת החינוך בישראל, ואנחנו מדברים פה גם כהורים לילדים וגם כמי שעסק בחינוך באופן ישיר או עקיף וגם כראש רשות לשעבר, מערכת החינוך בישראל היא מאוד חזקה, יש בה הרבה מאוד אפשרויות ותשובות ונראה לי שלעולם לא ניתן לסתום את כל החורים ולמנוע את כל הפרצות ולתת תשובה במאה אחוז לכל מצב, לכל ילד ולכל הורה.

איתן ברושי: לכן זה מקרה מצער, ויכולה להיות גם חס וחלילה תקלה יותר גדולה מזאת שאנחנו אולי מתארים לעצמנו בתופעות כאלה ואחרות, אבל המערכת היא מערכת נכונה, היא מערכת חזקה, היא מערכת טובה, וצריך להיזהר לא להוציא ממקרה כזה או אחר, אפילו אם הוא קשה, איזה שהיא חוות דעת על התמונה בשלמותה.

איתן ברושי: הנקודה שלפי דעתי נדרשת היא באמת מערכת כוללת.

איתן ברושי: מה שאנחנו חושבים כבר מזמן, שדיברנו על 24/7, אז לעולם לא חשבתי שמערכת החינוך מתחילה ונגמרת בין שמונה לאחת.

איתן ברושי: מנהל בית ספר, תמיד חשבתי, ודאי בחינוך ההתיישבותי, שלא יודע מה קורה משתיים עד שבע בבוקר, אין לו סיכוי שהוא יעשה בית ספר משמונה עד אחת, בטח לא עם תוצאות טובות.

איתן ברושי: כלומר שמערכת החינוך היא בעצם מערכת חינוך כוללת, כולל בית ההורים, כולל הרחוב וודאי בית הספר.

איתן ברושי: אני חושב שיש המון אפשרויות וכנראה לא מספיק, אתה צודק, יכול להיות שאפשר להוסיף, אני קראתי לזה לא פעם, כשהייתי נפרד ממקומות שהייתי אחראי עליהם, הייתי אומר 'תראו, ברכבת יש ידית אדומה, כתוב 'השתמש בשעת סכנה'', אמרתי להם 'תחשבו שאני הידית האדומה, אם אתם מגיעים לאיזה נקודה שצריך משהו שלא ברור איך פותרים אותה'.

איתן ברושי: כלומר מה היא אותה ידית אדומה שאפשר להשתמש בשעת סכנה, מה הוא הטלפון האדום שאליו מתקשרים ואיתו מתייעצים.

איתן ברושי: אבל אני רוצה להוסיף עוד משפט, אם אני כבר משוחח בשיחה הזאת, שהיא שיחה, והיתרון שזה גם לא מוקלט, אני חושב שזה נכון שלחייב בתי ספר וכיתות ביצירת קופה למקרי מצוקה.

איתן ברושי: זאת אומרת, אדוני היושב ראש, זה לא רק שאין כסף לטיול, אולי גם אין כסף לטיפול.

איתן ברושי: כלומר היום רוצים לתת אוטונומיה למנהל בית ספר ויש גם כספי הורים וכספי משרד החינוך, היה נכון ליצור מצב, מין עזרה הדדית, גמ"ח, מתן בסתר, אפשר לקרוא לזה באיזה שם שרוצים, שלמנהל בית ספר תהיה קופה שעל פי כללים מיוחדים אפשר להשתמש בה ולא רק כשמישהו איחר את האוטובוס כי לא היה לו כסף לסנדוויץ' או לתשלום לטיול, אלא גם לעזרה נפשית או משהו שלא רוצים שכל אחד יידע ואפשר לתת מתן בסתר או בצורה אחרת כדי לטפל במצוקה שלעתים היא גם כספית.

איתן ברושי: המצוקה היא אולי לא, אבל לטפל בה צריך גם תקציב או כסף.

איתן ברושי: בכל מקרה אני חושב שאסור שיהיה מזה רושם לא נכון על מערכת החינוך.

איתן ברושי: היא קשובה, היא מטפלת, אנחנו מכירים אותה ומעריכים אותה ומחזקים אותה.

איתן ברושי: ומצד שני, צריך לראות, אם יש חור, איך סותמים אותו, אבל לא ליצור תמונה לא מאוזנת.

מירב בן ארי: בוא נשמע מה יש להם לומר.

יעקב מרגי: אי אפשר לסתום את החור בסכר עם אצבע, אתה הבאת דוגמה אחת של קשיים כלכליים, שבדרך כלל פיתחנו רגישויות והמערכות יודעות פחות או יותר להתמודד.

יעקב מרגי: אבל איך להתמודד עם ילד שחוטף בכיתה מהמורה למדעים או המורה לזה, 'אתה כבר חסר תקנה, אני לא אגיש אותך', 'אין לך סיכוי בחיים'.

יעקב מרגי: מה תעשה אותה נערה, מה יעשה אותו ילד מול אמירה כזו של איש החינוך שלו, שהוא תלה בו את כל התקוות שהוא לוקח אותו לחוף מבטחים, להגיע ליעד, אם הוא מרים ידיים?

יעקב מרגי: קודם כל מערכות החינוך, אני חושב שמצד אחד זה הכרח שלא יגונה, שאנחנו שואפים למצוינות, אבל אני חושב, כמו שבכל המערכות אנחנו מבקשים לפרוש בפני הפציינט, סליחה על הביטוי, את כל האפשרויות שמונחות בפניו, מה לעשות, לא כולם יגיעו בסוף לתעודת הבגרות הנכספת, לא כולם יגיעו בסוף לאותה רמת לימוד.

יעקב מרגי: תפרשו, אפשר לומר לאותו ילד ספציפי או ילדה ספציפית במערכת, 'בסדר, אז לא תגיע לתעודה, אבל תסיים 12 שנות לימוד', שזה דבר חשוב בפני עצמו.

יעקב מרגי: לא שומעים את זה.

יעקב מרגי: יכול להיות ששומעים, אבל יכול להיות שלא שומעים גם את זה.

יעקב מרגי: לכן זה לא רק כסף, צריך להיות קשוב.

יעקב מרגי: כשאומרים מערכת חינוך, כן, אנחנו רוצים שתהיה מערכת חינוך, לא רק מערכת למידה, שהילד ירגיש כיף ללכת ל - - - אתה דיברת על הידית האדומה, הנה הידית אדומה, מ.א.

יעקב מרגי: כתבה בפוסט, היא לחצה על כפתור האזעקה, היא הדליקה את בלם החירום, היא עשתה הכול, אבל אף אחד לא שמע ואף אחד לא ראה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה, ומיד נשמע את משרד החינוך ולאחר מכן את המשרד לבטחון פנים.

ענת ברקו: ההתאבדות של הנערה הצעירה הזו וכל התאבדות היא משהו שמותיר אותנו ובעיקר את המשפחה עם תחושה שרק אם היינו עושים את הדבר הקטן הזה אולי היינו מצליחים למנוע.

ענת ברקו: לא מדברים על התאבדויות, זה עדיין בושה.

ענת ברקו: אנחנו מדברים על מערכת החינוך וד"ר קדמן דיבר על הקשר הסיבתי, שאין קשר סיבתי, אסור להצביע על קשר סיבתי, קרה כך וכך, היא לא קיבלה את הכסף לטיול ולכן היא עשתה את זה.

ענת ברקו: אסור להצביע על קשר סיבתי.

ענת ברקו: יחד עם זאת התאבדות נובעת מכאב פסיכולוגי עצום שרק ההתאבדות תשים לו קץ, זו התחושה.

ענת ברקו: כשאנחנו מדברים על נוער בגיל ההתאבדות, כשאנשים הם לא כל כך מכוילים ואין פרופורציות והעולם המודרני שמפציץ אותנו בגירויים מכל הכיוונים וכפי שאמר יושב הראש, הקטע ההישגי עומד בראש מעייניהם של ההורים, שהם גם לא נמצאים כל כך, זה מותיר את הילד או הילדה לבד.

ענת ברקו: לכן אני רוצה להצביע על משהו שעשינו.

ענת ברקו: אני הייתי הרבה מאוד שנים בצבא וגם ללא קשר לצבא, גם באקדמיה חקרתי את נושא ההתאבדות.

ענת ברקו: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, אני רוצה להתייחס לניסיון אובדני דמונסטרטיבי, שבהרבה מאוד מקרים זה רק כדי לקרוא לעזרה, אבל בטעות זה מצליח, לא התכוונו, היא רק רצתה לשרוט את עצמה ופתאום היא חתכה כלי דם מרכזי וכך קרה.

ענת ברקו: לא הייתה כוונה, הייתה כוונה רק לקרוא לעזרה.

ענת ברקו: יש דבר כזה שאנחנו קראנו לו בצבא וקוראים לו עד היום, ערבות הדדית.

ענת ברקו: אנחנו צריכים לפנות לילדים.

ענת ברקו: שימו לב, היום המורים קשובים הרבה יותר מפעם, בואו נגיד שבדור שלנו המורים הסתכלו עלינו מלמעלה למטה.

ענת ברקו: היום המורים וסגל ההוראה והיועצים מסתכלים בגובה העיניים על הילדים.

ענת ברקו: הם מכירים יותר, הם מעורבים יותר, אין את המרחקים הגדולים האלה שהיו פעם בדור שלנו בין ילדים לבין מבוגרים, לכן צריך לדבר גם אל הילדים, הם חכמים, הם חשופים להמון דברים ולהגיד להם 'חבר'ה, יש כזה דבר שקוראים לו נורות אדומות, שימו לב'.

ענת ברקו: היא לא אכלה, היא הייתה עצובה, היא הסתגרה.

ענת ברקו: אנחנו מדברים כאן גם על הקהילה האתיופית שיש גם ככה מופנמות תרבותית שאנחנו יודעים ממנו, 'שימו לב, הסבו את תשומת לבנו.

ענת ברקו: אנחנו לא רואים הכול'.

ענת ברקו: פשוט אנחנו חוששים ומרוב שאנחנו מגוננים על הילדים, אין דבר כזה התאבדויות.

ענת ברקו: מותר להגיד את זה, מותר לשים את זה על השולחן, אנחנו רוצים לתמוך בכל אחד ואחת מהילדים וגם אם לפעמים אנחנו לא שמים לב, בואו תנו לנו את הדברים הללו.

ענת ברקו: אני רק רוצה לסכם, אדוני היושב ראש, במשפט אחד.

ענת ברקו: מעבר לזה יש את העניין הזה של צוות הפקת לקחים, לפחות מהצבא, אני יודעת שיש את זה גם במשרד החינוך, אבל האם יש מעקב אחר יישום ליקויים, אחר הפנמת התכנים בתוך המערכת, אחר ילדים שאנחנו יודעים שהיו ניסיונות אובדניים, איפה הם עומדים, אחד אחד, ממש לשים עליהם את הפוקוס ולראות מה קורה איתם.

ענת ברקו: החובה שלנו זה ללוות אותם דרך הנהר הסוער הזה שקוראים לו גיל ההתבגרות ולהביא אותם לחוף מבטחים, כי הדברים אחר כך מסתדרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה, לאור כל מה ששמענו ודברי הפתיחה, אני חושב שיש נקודות להתייחס, האם באמת יש מסרים או תכנית שמועברת, או המורים מוכשרים לקרוא את אותות המצוקה.

מירב בן ארי: אני רוצה, בבקשה, להתייחס ספציפית למקרה הזה.

מירב בן ארי: באמת בואו נתמקד.

יעקב מרגי: ודאי, תאמרי מה שיש לך לומר, תחילה.

מירב בן ארי: כן, אחרי זה התכניות שאנחנו שומעים עליהן כל הזמן.

<יוכי סימן טוב: כן.

<יוכי סימן טוב: שמי יוכי סימן טוב, אני המנהלת של היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ וחירום בשפ"י במשרד החינוך, אני 13 שנים כמעט בתפקיד.

<יוכי סימן טוב: כשנכנסתי אמרו לי שאני ממונה על חירום, אני גיליתי שאובדנות מעסיקה את המערכת ביום יום ואימצתי את הנושא הזה.

<יוכי סימן טוב: זה לא היה כתוב בתיאור התפקיד שלי.

<יוכי סימן טוב: זה רק ככה היסטורית להבין שאני מחויבת לנושא הזה בכל הלהט.

<יוכי סימן טוב: ד"ר קדמן הזכיר את פרופ' ישראל אורבך עליו השלום, הוא היה מורה הדרך שלי בתחום, הוא גם היה המנחה שלי לדוקטורט בהתחלה, עד שהוא נפטר לצערי ואחר כך אימץ אותי אליו פרופ' גיל זלצמן, שהוא היום יושב ראש המועצה הלאומית למניעת התאבדויות שאני גם חברה בה ופעילה בה.

<יוכי סימן טוב: אני אגיד שלמרות שהרבה שנים אני בנושא, כל מקרה כזה מטלטל אותנו, באמת מטלטל נפשית.

<יוכי סימן טוב: לא מתרגלים לזה.

<יוכי סימן טוב: אני אמרתי שביום שאני אתרגל לזה אני עוזבת את העבודה.

<יוכי סימן טוב: חס וחלילה.

<יוכי סימן טוב: אני כן שמחה להגיד, עם כל הצער, ויש המון המון צער בכל מקרה, כל פעם שאני קוראת ועדת בדיקה, והדוקטורט שלי היה על 70 סיפורי חיים של תלמידים שהתאבדו בין 2003 ל-2011, קראתי את הדברים עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, כשהמנחה שלי אמר לי 'איך את יכולה?

<יוכי סימן טוב: ' אלה דברים שהם קשים.

<יוכי סימן טוב: אני בחרתי בזה במודע, אפרופו הפקת לקחים.

<יוכי סימן טוב: לומדים כל מקרה, חורשים אותו, כל הדוקטורט הוא על מה נלמד מתוך המקרים האלה ואנחנו לא הפסקנו אחרי הדוקטורט.

<יוכי סימן טוב: אנחנו בודקים כל מקרה.

<יוכי סימן טוב: ביום ראשון ישבתי עם מדריכה מהיחידה חצי יום על ועדות בדיקה וכך אנחנו נוהגים, כל שבועיים אנחנו יושבות בוקר שלם, שתי נשים, על ועדות בדיקה.

<יוכי סימן טוב: בנוסף לזה יש לנו הדרכת ועדות וייעוץ משפטי ועוד אלף דברים.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת אנחנו לוקחים את הדברים במלוא הרצינות.

<יוכי סימן טוב: העבודה שנעשית, הזכירו את התכנית הלאומית, התכנית הלאומית זה דבר יקר שאנחנו קפצנו עליו.

<יוכי סימן טוב: חבל שמשרד הבריאות לא פה להעיד עלינו, כי באמת לא יפה שאנחנו נעיד על עצמנו, אבל אני חושבת שאנחנו המשרד הכי פעיל בתכנית, היה לנו למשל הכשרה של 1,600 - - -

מירב בן ארי: חבל על הזמן, ב-11:00 אני צריכה ללכת ואני עזבתי, דברי איתנו, תסבירי.

מירב בן ארי: המנכ"לית מינתה ועדה, היא ישבה, יש תוצאות?

<יוכי סימן טוב: עדיין לא, כי לוקח זמן עד שהמשטרה נותנת אישור ולכן הוועדה לא הוקמה מיד.

יעקב מרגי: מתי התכנסה הוועדה לראשונה?

<יוכי סימן טוב: אתמול הם היו בבית הספר.

מירב בן ארי: אתמול?

יעקב מרגי: רגע, לא להתנפל.

<יוכי סימן טוב: לא, הם התחילו.

<יוכי סימן טוב: אני רוצה להגיד משהו.

יעקב מרגי: גברתי, מאז ההחלטה מתי התכנסה הוועדה לראשונה?

<יוכי סימן טוב: אני לא זוכרת מתי היא התכנסה לראשונה, אבל אני אומרת שהם בשיא הפעילות וכדי לעשות עבודה טובה מראיינים - - - תראו, בעולם מראיינים אדם אחד ולפי זה לומדים על החיים של האדם.

<יוכי סימן טוב: אנחנו מראיינים בממוצע עשרה אנשים ומנתחים את זה כוועדה וכותבים מסקנות וכותבים החלטות ויש מעקב לאורך הדרך על יישום ההמלצות.

<יוכי סימן טוב: אני לא יודעת אם יש חוץ מהצבא עוד גוף שעושה את זה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו עובדים על כל מקרה לאורך שנים וגם נותנים מסקנות רוחב.

<יוכי סימן טוב: אני מסתובבת בכל הארץ ללמד את זה, אני והצוות שלי, אני לא לבד, יש לי צוות שעובד - - -

מירב בן ארי: תוך כמה זמן הוועדה הזאת צריכה להגיש את המסקנות שלה?

<יוכי סימן טוב: בדרך כלל נותנים לה חודשיים כדי שהיא תעשה עבודה טובה היא צריכה - - - וזה צריך לעבור גם כן אישורים של המנכ"לית - - -

מירב בן ארי: מתי את יכולה להביא לוועדה הזו את המסקנות?

<יוכי סימן טוב: אבל אני לא אוכל לדבר על מקרה ספציפי.

מירב בן ארי: אבל אנחנו עשינו את זה על מקרה ספציפי, ההצעה לסדר היא על מ.א.

<יוכי סימן טוב: הלוואי שיכולתי להגיד.

מירב בן ארי: אז למה כל הדיון הזה?

<יוכי סימן טוב: אני לא יכולה להגיד.

יעקב מרגי: לא, אי אפשר להסתתר - - -

<יוכי סימן טוב: זה לא להסתתר, חלילה.

יעקב מרגי: אני מסייע לך.

יעקב מרגי: מירב, אנחנו לא רוצים להסתתר מאחורי המקרה הספציפי, אנחנו כן מבקשים לדעת ספציפית לגבי מתי הוועדה אמורה לסיים?

יעקב מרגי: היא קיבלה דד ליין, תאריך יעד?

<יוכי סימן טוב: כן, ודאי.

יעקב מרגי: מה הוא תאריך היעד?

<יוכי סימן טוב: אני לא זוכרת כרגע את התאריך, אבל זה יהיה בקרוב.

יעקב מרגי: אז תבדקו עד סוף הדיון את תאריך היעד.

<יוכי סימן טוב: אין בעיה.

מירב בן ארי: זה המינימום של המינימום.

יעקב מרגי: אני אתן לך דוגמה.

יעקב מרגי: היה פה דיון באוקטובר.

יעקב מרגי: הדיון היה על מיגור השיח האלים, זוכרות?

יעקב מרגי: אני חושב את היית.

<יוכי סימן טוב: אני לא הייתי, הילה הייתה.

יעקב מרגי: שם העלו סטרט אפ שקיים, הכפתור האדום.

יעקב מרגי: הוועדה קראה לכם לבחון את זה, להכיר את זה.

מירב בן ארי: אני דיברתי על הכפתור האדום.

יעקב מרגי: הוועדה ביקשה ללמוד את זה.

יעקב מרגי: יכול להיות שתגידו 'לא מתאים לנו'.

יעקב מרגי: זה נבחן?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<הילה סגל: אני הילה סגל, אני מנהלת היחידה לאקלים מיטבי וצמצום אלימות.

<הילה סגל: אם יהיה כאן רצון אני אוכל להתייחס לכל נושא הדחייה החברתית והחרם החברתי ולהגיד מה אנחנו עושים, אבל אני רוצה להגיד לגבי הכפתור האדום, יש לנו חוזר מנכ"ל שיצא באפריל האחרון לגבי בריונות ולגבי אלימות גם ברשת.

<הילה סגל: הכפתור האדום כתובים כאן, ככתובת פנייה.

<הילה סגל: אני יכולה להראות לך את זה.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תבדקו לי את תאריך היעד של גמר עבודת הוועדה.

יעקב מרגי: שוב, אנחנו באמת לא רוצים לדלג על המקרה.

יעקב מרגי: עם כל המגבלות, אנחנו באמת רוצים לדעת מה קרה כדי - - -

<יוכי סימן טוב: גם אנחנו רוצים.

יעקב מרגי: סליחה, אם תאפשרי לי אני אעזור לך, יהיה לך גם יותר קל להציג את הדברים בוועדה.

יעקב מרגי: מעבר לזה שאתם עושים ועושים ועושים, אנחנו יודעים, אין ואקום אנחנו גוף שאמור לפקח ולבדוק אן אכן אתם עושים את מה שצריך לעשות.

יעקב מרגי: לכן אנחנו באמת רוצים לדעת מה קרה במקרה הזה ומהמקרה הזה נלמד למקרים אחרים.

יעקב מרגי: אין לנו עניין להרים פה, לעשות קצף ולא - - - אנחנו באמת חוששים שביום יום יש הרבה קריאות מצוקה, הרבה תקלות שיכולות להביא לתקלות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים למגר את התופעה, לפחות לצמצם, בצניעות נאמר לצמצם עד כדי מיגורה.

יעקב מרגי: לכן אי אפשר לדלג גם על המקרה הזה.

<יוכי סימן טוב: ברשות

<יוכי סימן טוב: כם רק אגיד, לא חשבתי להציג את זה, אבל אנחנו רואים ירידה בהתאבדויות.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת בית ספר הוא גורם מגן, אני לא יודעת כמה התאבדו השנה בפועל ילדים עד גיל 18 כי אני מקבלת - - - במערכת החינוך התאבדו חמישה, בשנה שעברה שלושה.

<יוכי סימן טוב: אני לא שמחה, אני אף פעם לא שמחה, כי עד שזה לא יהיה אפס אני לא אהיה שמחה, אני לא יודעת אם אפשר להגיע לאפס, אנחנו נשתדל.

<יוכי סימן טוב: אבל בעבר היו בין שמונה עד עשרה.

יעקב מרגי: אני אעביר לך פנייה טרייה מאתמול של הורה שפנה אליכם, מאבן שמואל, על הדרה וחרם.

יעקב מרגי: אני אעביר לכם אותה.

<הילה סגל: תעביר לנו.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, מה שקראתי מהמכתב הזה, הדרך של הילדה הזו, בינתיים היא מכלה את זמנה, סליחה שאני אומר 'מכלה את זמנה' בחוג - - - חברי הכנסת, אני קיבלתי מקרה, ילדה שסובלת מהפרעות התנהגותיות, מצד שני היא מבחינה אינטליגנטית ברמה גבוהה מאוד, זה גורם לה לאבד כבר בחמש, בעשר הדקות הראשונות את העניין בשיעור, כי היא כבר - - - אז היא מכלה את זמנה בקורסים ובחוגים שהם מעבר לזה והמערכת לא יודעת איך לאכול את זה.

יעקב מרגי: חברות, זו המערכת, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: לפי מה שכתוב, בהסתייגות, לפי המכתב של האבא, המערכת כמעט חיה עם ההדרה הזאת, זה טוב לה, כי היא קנתה שקט, אבל זו ילדה, זו ילדה קטנה בגיל יסודי, היא לא תסבול את החרם ואת ההדרה הזו.

<הילה סגל: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לנושא של ההדרה.

<הילה סגל: אנחנו מדברים על דחייה חברתית.

<הילה סגל: זה איזה שהוא טווח, צריך להגיד שזו גם התנהגות שמאפיינת יותר גילאי ג', ד', ה'.

<הילה סגל: אנחנו רואים גם בנתונים.

<הילה סגל: דרך אגב - - -

יעקב מרגי: אבל הצלקת לא מאפיינת גיל, היא הולכת איתך, מעצבת אותך לכל החיים ו - - -

<הילה סגל: אני לא אומרת את זה כדי לצמצם, אני אומרת את זה רק כדי לסבר את האוזן שבאמת יש טווח של מצבים ואם לא מתערבים שם מוקדם, אם לא מתערבים בגילאים הצעירים, בעוד שהדחייה היא ראשונית, אז זה באמת עשוי להגיע למצבים מאוד קשים ומאוד חמורים.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד שבחוזר מנכ"ל, אותו חוזר מנכ"ל שמופיעה בו הכתובת לפנות לכפתור האדום, חוזר מנכ"ל שיצא באפריל האחרון, הוא מכניס את הנושא של דחייה חברתית ושל חרם תחת הכותרת של אלימות חמורה ומפנה את הצוותים החינוכיים, איך נאמר כאן קודם?

<הילה סגל: לנורות אדומות, אומר להם בצורה ברורה שכשיש דחייה חברתית וכשיש חרם אנחנו מדברים על אלימות חמורה, אנחנו לא מדברים כאן על משהו שהוא באמצע ובהתאם לזה גם ההנחיות הן הנחיות מאוד מאוד מחייבות.

<הילה סגל: למשל יש חובה של היוועצות עם הפיקוח, אי אפשר להשאיר את זה רק בתוך בית הספר כשיש מצבים כאלה.

<הילה סגל: אנחנו יודעים, שוב, מה הפוטנציאל.

<הילה סגל: הוא לא חייב תמיד, תודה לאל, להתממש, אבל הפוטנציאל של - - -

איציק שמולי: והיה דיווח במקרה הזה?

<הילה סגל: אז אני אומרת שוב, זאת הנחיה שיצאה באפריל האחרון - - -

איציק שמולי: אחרי המקרה?

איציק שמולי: לא הבנתי.

יעקב מרגי: לא, לפני המקרה, באפריל.

<הילה סגל: לא, אני מדברת כאן על בריונות ודחייה חברתית בכלל, אני לא מדברת על אובדנות.

<הילה סגל: דובר כאן על - - -

מירב בן ארי: הם לא מתייחסים למקרה.

איציק שמולי: אני אגיד לך משהו, אנחנו מנסים להבין האם, מתוך הניסיון המקצועי שלכם, הנהלים הקיימים הם טובים ויש להשאיר ולהתמיד בהם, ומה שקרה פה בפועל זה שאולי לא התמידו בהם, או לחלופין, שהנהלים עצמם דורשים תיקון.

איציק שמולי: בגלל חוסר הנכונות המובן, או הלא מובן, לא יודע, להתייחס ספציפית, אנחנו קצת נבוכים ו - - -

יעקב מרגי: אני אכניס בהמשך עוד שאלה.

מירב בן ארי: סליחה, אדוני היושב ראש, כל הדיון הזה, סליחה, אני - - -

יעקב מרגי: מירב, אני רוצה להשחיל - - - אני מבין את הקושי.

מירב בן ארי: אני חייבת להסתייג.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אני חייבת להסתייג מהדיון הזה.

מירב בן ארי: אני באתי, הייתי ברורה מאוד בהצעה שלי לוועדת החינוך.

מירב בן ארי: יושבים פה, מספרים לי סיפורים.

מירב בן ארי: די, אין לי כוח לזה כבר, אני אומרת לך את האמת.

מירב בן ארי: באתי על מ.א.

מירב בן ארי: רציתי לדעת בדיוק, לא סתם אמרתי שמנהלת המחוז לא פה, חשבתי שאתם תגידו.

מירב בן ארי: אם לא, אני רוצה לשמוע את המשטרה, אולי הוא יתייחס ל-מ.א.

מירב בן ארי: ולא לבעיות - - -

יעקב מרגי: אז נסיים עם משרד החינוך ונעבור - - -

מירב בן ארי: אז נסיים ובואו נדבר על זה.

מירב בן ארי: יש לי רבע שעה, אני 45 דקות שומעת פה רק באופן כללי את הבעיות.

מירב בן ארי: דיברנו על אובדנות ודיברנו על כפתור אדום.

מירב בן ארי: כל פעם אנחנו מתעסקים בכלליות.

מירב בן ארי: אני רוצה ספציפית פה.

יעקב מרגי: מירב, אוקיי.

יעקב מרגי: גברתי, אני באמת רוצה לדעת, אני מוסיף על דבריו של חבר הכנסת איציק שמולי - - -

<קריאה: מה נעשה, כי היא - - -

יעקב מרגי: את רוצה רשות דיבור?

<קריאה: כן.

יעקב מרגי: אז אל תפריעי לי, אני אתן לך.

יעקב מרגי: היא נרשמה, אני אתן לך.

יעקב מרגי: אני מבקש לדעת האם המורים הוכשרו, לא תמיד הדרה או חרם חברתי, תקראו לזה הדרה חברתית, מה שתקראו לזה, מגיע לידיעת הצוות החינוכי.

יעקב מרגי: כשזה מגיע זה כבר מאוחר.

יעקב מרגי: השאלה אם יש להם כלים, הודרכו, הוכשרו לזהות סממנים כאלה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<הילה סגל: אני אגיד עוד פעם, את המקרה עצמו גם אני לא מכירה.

<הילה סגל: צריך להבין, יש כאן - - -

יעקב מרגי: בסדר, תאמרו במגבלות מה שיש לכם.

<הילה סגל: אני אתן נתונים בצניעות.

<הילה סגל: אני אחראית על יחידה של 250 מדריכים, שמדי שנה נכנסים להתערבות ב-1,000 מוסדות חינוך.

<הילה סגל: זה נושא מרכזי, שהם מלווים את הצוותים החינוכיים ומכשירים אותם.

<הילה סגל: זאת התשובה שיש לי להגיד.

<יוכי סימן טוב: ולנו יש 70 מדריכות שעונות 24/7 לייעוץ טלפוני, למרות שזה לא בהגדרת התפקיד שלהן.

<יוכי סימן טוב: 70 שעונות כל השבוע, 24 שעות ביממה.

איציק שמולי: אבל אם קורה מקרה כזה של חרם בכיתה, רק להבין, אותה מורה רשאית או חייבת לפנות לאותו מוקד ייעוץ?

<הילה סגל: לא, זה שני דברים - - -

<קריאה: השאלה אם היא יודעת.

איציק שמולי: בהנחה שהיא שמה לב שיש בעיה כזאת.

<הילה סגל: איזה דרכים יש לנו ליידע.

<הילה סגל: יש לנו דרך ליידע, להגיד להם, יש לכם חובה בחוזר מנכ"ל ואם אתם לא פועלים, צריך להבין, זו עבירת משמעת.

<הילה סגל: הדבר השני זה אותם כוחות הדרכה, הם לא אחד או שניים, כדי שינחילו את זה, כדי שיתווכו את זה לצוותים החינוכיים.

<הילה סגל: ובהחלט, בהתאם להנחיה ובהתאם לנוהל, הם פונים ומתייעצים.

<הילה סגל: צריך להבין, הם גם חוששים, הם לא רוצים שהילדים ייפגעו, הם מתייעצים, הם לא רוצים להישאר עם זה לבדם, וההתערבות היא התערבות מורכבת, זה לא שיש כאן איזה שהוא פטנט ונכנסים והחרם נפתר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: המשרד לבטחון פנים, משטרת ישראל.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<סוני אינגר: שמי רב פקד עורך דין סוני אינגר, אני קצין חקירות נוער ארצי.

<סוני אינגר: מונח בפניי הגיליון של חקירת מקרה המוות של המנוחה עם הממצאים שעלו ממנו.

<סוני אינגר: אני רוצה לחלק את דבריי, יותר נכון לסיים עם בשורה, בשורה בהחלט משמעותית.

<סוני אינגר: תרשה לי לכפור בעיקר, עם כל מה שנאמר כאן צריך להבין את הדינמיקה של הדברים.

<סוני אינגר: ראשית, בני נוער שמתאבדים, לא כולם נמצאים בתוך מערכת החינוך, יש נושרים, יש נוער כזה ואחר, שידה של מערכת החינוך לא יכולה לגעת בהם.

<סוני אינגר: צריך לזכור זאת.

יעקב מרגי: כמדומני, יש חוק חינוך חובה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אם הוא בן נוער, אין משהו אחר, יש קב"סיות בשביל זה ויש רשות מקומית ויש משרד החינוך.

יעקב מרגי: אז תרשה לי לכפור בעיקר בקטע הזה.

<סוני אינגר: ועדיין יש ילדים נושרים שהם מתחת לרדאר.

יעקב מרגי: אוה, בסדר, עכשיו הגדרת נכון.

<סוני אינגר: יש יסוד גדול בעולם הנוער שצריך להבין אותו.

<סוני אינגר: ילד שנמצא במצוקה, במיוחד במצוקה רגשית שהיא על רקע אינטימי או מיני, בייחוד בתקופה כאוטית וסוערת, אני לא בטוח שהוא יפנה למורה.

<סוני אינגר: אני כמעט בטוח שהוא לא יפנה למורה והוא גם לא יפנה להוריו.

<סוני אינגר: אני לא יודע למי הוא יפנה - - -

<יוכי סימן טוב: לחברים.

<סוני אינגר: יכול להיות, אם יש לו חברים.

<חנה אלעזר לגסה: ברשתות היא סיפרה את זה, זה לא ש - - - היא אמרה.

<סוני אינגר: הבשורה שאני רוצה לבשר, מפאת קוצר הזמן.

<סוני אינגר: עבודת המשטרה היא כמובן לבדוק אם יש אחריות פלילית, שכמובן אין במעשה הזה, זה אירוע אמנם של מוות בלתי טבעי, אובדני, המשטרה כמובן חוקרת את המקרה, אבל ברגע שנחה דעתה שאין חשד לפלילים התיק עובר לפרקליטות מבחינת סטטוס התיק.

<סוני אינגר: התיק מצוי עכשיו בפרקליטות לצורך גניזה בעילת מוות בלתי טבעי.

<סוני אינגר: מה הבשורה שאני רוצה לומר?

<סוני אינגר: אנחנו, משטרת ישראל, בשיתוף המשרד לבטחון פנים ישבנו על המדוכה ולמרות שאין חובתה של משטרת ישראל לעסוק בשיימינג, זו לא עבירה פלילית, אבל מצווה עלינו להציל חיים מכוח סעיף 3 לפקודת המשטרה.

<סוני אינגר: עשינו עבודת מחקר מקיפה ובדקנו מה קורה בעולם, מה עושים בעולם, על שיימינג ואובדנות גם, אבל לא רק, גם על עבירות פליליות ועל תופעות בבלוג וספירה ווירטואלית, בוא נקרא לזה כך, ומה עושים הגויים.

<סוני אינגר: בכל מדינה מערבית בעולם קם גוף שהוא One Stop Shop.

<סוני אינגר: מה זה One Stop Shop?

<סוני אינגר: כתובת אחת מתכללת שילד בלחיצת כפתור יכול להוציא דיווח על עוולה, על עבירה פלילית, על שיימינג, you name it.

<סוני אינגר: בכל מדינה בעולם המערבי, עברנו, ולגנותנו אני אגיד שגם במדינות לא מערביות, הקימו גופים כאלה.

<סוני אינגר: אנחנו למעלה משנה של עבודת מטה ואנחנו מתעתדים להביא גם להחלטת ממשלה, באמצעות השר לבטחון פנים, על הקמת גוף לאומי, מערך לאומי במדינת ישראל שייתן מענה לפשיעה ואלימות ברשת במרחב המקוון.

<סוני אינגר: תהיה כתובת לילדים, גם באמצעות לחיצה על כפתור, אפליקציה, גם באמצעות קו טלפון שיעבדו 24/7, בכמה שפות, וייתן מענה למצוקה של הילדים.

<סוני אינגר: אני מקווה שבאמצעות גוף כזה, כפי שקיים בכל העולם המערבי, יש בבריטניה מודל של גוף שנקרא CEOP, שהוא בעצם ספינת הדגל של הגופים האלה, ראשי תיבות Child Exploitation and Online Protection Center, רוצים להקים גוף כזה במדינת ישראל.

<סוני אינגר: גוף כזה שיוקם, ושוב, הוא כמובן חייב להיות סינרגי, זה לא גוף אכיפתי, בגוף זה חברים אנשי אכיפה כמובן, אנשי פרקליטות, אנשי מקצוע, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים.

<סוני אינגר: כלומר זה משהו אחר שאנחנו לא מכירים וברגע שתהיה לילדים כתובת אז כבר החסך של המבוכה של לפנות למורה או לפנות להורה, אני מקווה שיביא להם מזור.

<סוני אינגר: לעניין מותה של המנוחה, כמובן הוא מקרה טרגי לחלוטין ואני לא רוצה לקשור את זה בסיבת הסיבות או בעילת עילות של למה וכמה, אבל אם נצא מהפרט אל הכלל אז אנחנו כן יכולים וכן צריכה להידלק נורה אדומה בפנינו שהרשתות החברתיות, הן כמובן לא אם כל חטאת, אבל הם סוג של אמפליפייר, כלומר הן מגבר ופה זו הנקודה היחידה שאני חולק על חברי, יותר נכון מורי ורבי, יצחק קדמן, שכן נכון לעסוק גם במגבר.

<סוני אינגר: אם אנחנו ניתן לו מה שנקרא אין דין ואין דיין ואנחנו, צריך לומר את האמת, לא נמצאים שם - - -

יעקב מרגי: זו לא הייתה הכוונה שלו, אם הבנתי נכון.

<סוני אינגר: לא, אני חד בדבריי, אני יודע למה הכוונה שלי.

<סוני אינגר: אני מכיר את ד"ר קדמן, כמובן איש רב זכויות, כוונתי היא שאם לא תהיה נוכחות שלנו, של גורמי האכיפה וגורמי חינוך, פיזית, 24/7, ברשת החברתית לא נוכל לתופעה.

<סוני אינגר: אנחנו חייבים להיות שם, אנחנו חייבים להיות נוכחים.

<סוני אינגר: יש פה שינוי, יש פה שינוי טקטוני שצריך להבין אותו.

<סוני אינגר: תמיד אנחנו אומרים, גם אומרים לנו ואנחנו אומרים לילדינו 'גם אנחנו היינו ילדים', אבל זו תקופה שלא הייתה כדוגמתה.

<סוני אינגר: צריך למצוא פה פתרונות יצירתיים ואני מקווה מאוד שהגוף הזה שאותו נקים, שהוא גוף באמת מאגד ומאחד ייתן מענה לכל העוולות, לא רק לאובדנות אבל גם לאובדנות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: שמענו מדבריך שבמקרה שלנו שאנחנו דנים בו אירוע פלילי הוא לא היה.

יעקב מרגי: מבחינת

יעקב מרגי: כם התיק הוא במצב גניזה.

יעקב מרגי: חנה אלעזר לגסה, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

יעקב מרגי: הנה, הזדהיתי במקומך, בבקשה.

יעקב מרגי: למיקרופון.

<חנה אלעזר לגסה: תודה רבה.

<חנה אלעזר לגסה: אני מברכת את חברי הכנסת שיזמו את הדיון הזה ומודה להם.

<חנה אלעזר לגסה: המקרה באמת מאוד מאוד טרגי ואני מרגישה ש-מ' לא מתה פעם אחת, היא מתה כמה פעמים.

<חנה אלעזר לגסה: פעם אחת כשעשו עליה את החרם בבית הספר ואף אחד לא שם לב למצוקה שלה, אף אחד לא ראה אותה בכלל.

<חנה אלעזר לגסה: בפעם השנייה היא מתה כאשר הקלות הבלתי נסבלת שבה מפרסמים את השם שלה, שבה מניחים הנחות יסוד שהיא התאבדה בגלל שלא היה כסף להורים שלה.

<חנה אלעזר לגסה: הנחות היסוד המוטעות רק בגלל שהיא באה מאיזה שהוא מגזר מסוים אז מניחים הנחה שהיא ככה וככה והפרו את הזכויות שלה ושל המשפחה שלה, אחת אחרי השנייה, ואף אחד לא עשה עם זה שום דבר.

<חנה אלעזר לגסה: משרד החינוך לא עשה שום דבר - - -

<קריאה: את בטוחה?

<קריאה: זה לא נכון.

יעקב מרגי: רגע, היא עכשיו ברשות דיבור, תוכלו להגיב.

<חנה אלעזר לגסה: ופעם שלישית זה עכשיו, אני רואה את זה פה, שאנשים באים לפה כשהדיון הוא ספציפית על ילדה מסוימת ואף אחד בכלל לא מתייחס למקרה שלה.

<חנה אלעזר לגסה: כולכם מדברים מסביב - - -

מירב בן ארי: אנחנו מתייחסים.

מירב בן ארי: אל תגידי כולכם - - -

<חנה אלעזר לגסה: נכון, סליחה.

מירב בן ארי: אנחנו מתייחסים וכמו שאת רואה, אני והיושב ראש מתעקשים.

<חנה אלעזר לגסה: זה נכון, אני רואה - - -

יעקב מרגי: חנה, גם לנו יש מגבלות.

<חנה אלעזר לגסה: לא, אני מכבדת אתכם ומעריכה את מה שאתם עושים ואני רואה שאתם מתייחסים.

<חנה אלעזר לגסה: אני מדברת לאנשי המקצוע שהיו אמורים לבוא עם תשובות ואף אחד לא בא עם תשובה שמתייחסת ל-מ'.

<חנה אלעזר לגסה: למה?

<חנה אלעזר לגסה: למה אנחנו מחכים?

<חנה אלעזר לגסה: זה שאין לה משפחה, או שהמשפחה שלה לא חזקה, היא באה ממשפחה שהיא אולי קשת יום, אני גם לא בטוחה בזה, אבל משפחה שלא יודעת נניח את הזכויות שלה ולא דוחפת ולא צועקת ולא באה לתקשורת - - -

מירב בן ארי: היא לא, את יודעת, אפילו - - -

יעקב מרגי: לא, זה לא לעניין.

מירב בן ארי: לא, היא צודקת.

מירב בן ארי: אתה יודע מה, אדוני היושב ראש, מה היה קורה אם הילדה הזו שהתאבדה הייתה ממשפחה חזקה במדינה הזאת?

מירב בן ארי: האם גם היינו - - -

<חנה אלעזר לגסה: לא היו מתעלמים מהשאלה.

מירב בן ארי: אני רוצה לחזק אותך, כי אני מחזקת אותך מהרגע שנכנסתי לפה, אני אפילו לא שמעתי אם המורה ידעה.

מירב בן ארי: המורה, הספציפית, ידעה או לא ידעה?

מירב בן ארי: אם הייתי רוצה לעשות דיון על אובדנות בקרב בני נוער הייתי יושבת עם יצחק קדמן והיינו מדברים והייתי קוראת.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת, המורה ידעה?

מירב בן ארי: המורה ידעה?

מירב בן ארי: אין שום תשובות - - -

נורית קורן: אם זה קרה בשעות אחר הצהריים זה לא שייך להם.

מירב בן ארי: לא, זה לא אחרי צהריים, מה פתאום?

מירב בן ארי: בבית הספר.

מירב בן ארי: שום דבר לא שמענו - - -

יעקב מרגי: משרד החינוך, אני אסביר לכם מה, ראיתם דוגמה.

יעקב מרגי: משטרת ישראל הגיעה לפה והוא אמר, ובצדק, במקרה הספציפי שאנחנו דנים בו, בדקנו, אין חשש לפלילים, התיק עבר.

יעקב מרגי: אנחנו מכם שמענו באופן כללי - - -

מירב בן ארי: אמורפי.

יעקב מרגי: מי שבדק את המקרה, אם בדק, יכול היה לבוא לכאן ולהגיד, 'בתאריך זה וזה קרה המקרה, בתאריך זה התקבלה ההחלטה, בתאריך זה וזה ירדו מבית הספר'.

יעקב מרגי: את אומרת לי 'אתמול היו בבית הספר'.

יעקב מרגי: אנחנו לא יודעים אם זו פעם ראשונה, לא יודעים אם זו פעם שנייה.

יעקב מרגי: מה את רוצה שעכשיו ישאלו את התלמידים היום, אחרי חודשיים ישאלו את התלמידים, 'רגע, הרגשתם?

יעקב מרגי: '

מירב בן ארי: אדוני היושב ראש, אפילו אני אחזק אותך, אולי היה מגיע לפה תלמיד מהכיתה של מ.א, שתלמיד יבוא ויגיד - - -

נורית קורן: לא רק תלמיד, המורה, המנהלת.

יעקב מרגי: את זה אני מתחילת הדיון אומרת.

יעקב מרגי: ישבתם פה, סליחה, ובזבזת לנו את הזמן - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים לקבל את המסקנות שאין אותם, אבל אני מביא לך תיאורים.

יעקב מרגי: הבאתי לך דוגמאות ש - - -

מרדכי יוגב: זה לא נכון.

מירב בן ארי: סליחה, אתה לא היית מתחילת הדיון.

יעקב מרגי: מוטי, לא היית מתחילת הדיון.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, אני הבאתי את ההצעה הזאת.

מרדכי יוגב: - - - ספציפיים ב - - -

מירב בן ארי: סליחה, אני העליתי הצעה לסדר בנושא של מ.א.

מירב בן ארי: ולא בנושא של אובדנות של בני נוער.

מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד, אדוני, אם אדוני רוצה להעלות הצעה על אובדנות בני נוער יוציא.

מירב בן ארי: זו ההצעה שאני יזמתי - - -

מרדכי יוגב: - - - בוועדת משנה סגורה ולא - - -

<הילה סגל: אתם מצפים שאנחנו נעבור על ה - - -

מירב בן ארי: תקשיבי, אני רוצה להגיד לך שאת אישה מרשימה ונראה לי שאת עושה את עבודתך מצוין.

מירב בן ארי: ראיתי כמה שאת כרוכה, אבל עם כל הכבוד, אני כחברת כנסת העליתי הצעה, הצטרפו אליי חבר הכנסת איציק שמולי, וקנין וחברת הכנסת נורית קורן, התייחסות ל-מ.א.

מירב בן ארי: ישבתי פה 50 דקות, עם כל הכבוד אתה הגעת לפני כמה דקות, לא שמעתי שום התייחסות למעט ההתייחסות של המשטרה וחנה שהגיעה ואמרה, ובצדק, ואני נראה לי שזה - - - כי אנחנו כחברה וכוועדת חינוך, בעיניי מה שהכי חמור, קשה לי אפילו להגיד את זה, אתה יודע מה?

מירב בן ארי: קשה לי להגיד שאולי זה באמת בגלל שהיא משפחה כזאת.

<יוכי סימן טוב: לא, חס וחלילה.

מירב בן ארי: לא יודעת, לא יודעת.

מרדכי יוגב: אני בכל זאת - - -

יעקב מרגי: שנייה, חברי הכנסת, אתה רשום לרשות דיבור ויש - - -

מירב בן ארי: סליחה, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: בואו נעשה סדר, נחזור לדיון.

מירב בן ארי: אני מוטרדת.

יעקב מרגי: מחאתך נשמעה ובצדק.

יעקב מרגי: את מבינה מה הציפיות של הוועדה?

<יוכי סימן טוב: כן.

יעקב מרגי: לכן לא היינו שם איתכם.

יעקב מרגי: גם כשאתם אומרים, ופה הפנו את תשומת לבי, זה שהיה חוזר מנכ"ל באפריל, ובכלל, אני כשר וכמי שניהל גוף שהיה מקבל חוזר מנכ"ל של משרד ממשלתי, אני לא יודע מה האפקטיביות של חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: מנהל בית הספר מקבל ולוקח, בא לו, לא - - -

מירב בן ארי: לא קורא בכלל.

יעקב מרגי: והוא כתוב, תאמינו לי, בצורה מנדטורית - - -

<הילה סגל: אני מזמינה אותך ל - - -

יעקב מרגי: אני מכיר, אני רואה אותו.

יעקב מרגי: עובדה, חוזר מנכ"ל פורסם באפריל, בנובמבר ראינו מקרה, חווינו מקרה שיכולנו לצפות אותו, אם מישהו היה קורא את חוזר המנכ"ל ומפנים אותו.

יעקב מרגי: יכלו לצפות אותו.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: רבותיי, אני לא בא לשים אצבע מאשימה על כלום, יש פה מקרה ואנחנו דנים במקרה ספציפי.

יעקב מרגי: משרד החינוך בקטע הזה, אני אומר לכם, עד שהתקבלה ההחלטה - - -

מירב בן ארי: אני חושבת שאולי הוועדה צריכה ללכת לתיכון ולבקר שם בחטיבה הזו.

יעקב מרגי: סליחה, חברת הכנסת מירב, אני מיד מסיים.

יעקב מרגי: עד שהתקבלה החלטה ועד שהוקמה הוועדה ועד ועד ועד - - - תקשיבי, אנחנו ראינו את השתלשלות העניינים.

יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, גם חנה אומרת, כשקורה מקרה במערכת החינוך צריך להיות צוות התערבות ראשוני.

<יוכי סימן טוב: יש.

יעקב מרגי: רגע, אל תענו לי 'יש, יש', יש ואין.

יעקב מרגי: גוף נורמלי במקרה חירום לוקח פיקוד, זה טיפול אופטימלי.

יעקב מרגי: כשיש אירוע ביטחוני יש מישהו שלוקח פיקוד, יש אירוע פלילי, מישהו לוקח פיקוד.

יעקב מרגי: משרד החינוך, קרה מקרה, צריך לקחת פיקוד.

יעקב מרגי: הדוברות, הכתבות לא היו יוצאות כפי שחנה מספרת אילו מיד בשעות הראשונות - - - אני קראתי כאזרח - - -

<יוכי סימן טוב: כבוד היושב ראש, תרשה לי.

יעקב מרגי: לא כיו"ר ועדת חינוך, כאזרח קראתי - - -

<יוכי סימן טוב: תרשה לי, כבוד היושב ראש.

<יוכי סימן טוב: במקרה הזה אני רוצה להגיד, באמת, כואב - - - הלוואי שיכולתי להגיד - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני לא סיימתי כדי שתעני לי, שתבינו למה אנחנו רוצים לשאוף.

יעקב מרגי: אם בשעה הראשונה שזה עלה לכותרות היה עולה דובר משרד החינוך, לא דובר השר כי דובר השר מיומן לעלות באון ליין, דובר משרד החינוך, אם יש דבר כזה, יש דבר כזה, נכון?

מירב בן ארי: בטח, מה זה.

יעקב מרגי: יש מכרז, לא יודע מי יצא.

<יוכי סימן טוב: אדוני, אני אסביר הכול, אם תרשה לי.

יעקב מרגי: ועולה בשעה הראשונה ואומר 'רבותיי, כל מה שנשמע בשעות האחרונות לגבי המקרה לא נכון.

יעקב מרגי: נבדקים כיוונים אחרים, לכן כל אמירה היא לא אחראית'.

יעקב מרגי: אין, לא היה.

<יוכי סימן טוב: אבל היה.

יעקב מרגי: מה היה?

יעקב מרגי: תאמרי לי מה היה.

<יוכי סימן טוב: אני אגיד, ברשותך, בתשע ועשר דקות קיבלתי טלפון מדובר המשרד, עמוס שביט, והוא אמר לי 'נמצא כתוב ערוץ 2 על הקו, הוא רוצה לדבר על המקרה', אמרתי לו 'על המקרה הספציפי לא אגיד', אבל אמרתי לכתב 'תקשיב, יש לך נשק ביד, אם אתה תפרסם בצורה לא אחראית', נלחמתי מלחמה אמיתית למען הילדים.

<יוכי סימן טוב: אמרתי לו 'לא מעניין אותי התדמית של משרד החינוך בכלל, מעניינים אותי הילדים, מפני שאם אתה תפרסם בצורה לא אחראית יבואו מחר עוד ילדים שהם על הקצה', זה לא ילדים שהכול אצלם בסדר, אלה ילדים שהם על הקצה והם יעשו אותו דבר בגלל הכתבה והוא לא פרסם.

<חנה אלעזר לגסה: - - - עוד פעם ל-מ'.

<יוכי סימן טוב: מה?

<יוכי סימן טוב: ביקשו ממני להתייחס.

<חנה אלעזר לגסה: מה, היא לא מתייחסת ל - - -

יעקב מרגי: חנה, אני אקרא אותך לסדר.

יעקב מרגי: חנה, את לא מפריעה.

<יוכי סימן טוב: נלחמתי 20 דקות איתו על הקו, בסוף הכתבה לא עלתה למהדורה המרכזית של ערוץ 2.

<יוכי סימן טוב: אתה יכול לשאול - - -

יעקב מרגי: לא, עד לערוץ 2, עד למהדורה - - -

<יוכי סימן טוב: רגע, רגע.

יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתלכי איתי.

יעקב מרגי: אנחנו מוגבלים בזמן.

יעקב מרגי: עד לכתבה של ערוץ 2 במהדורה המרכזית היו הרבה שעות ומאז התגלגלו כל חצי שעה מבזקים וכל שעה - - -

מירב בן ארי: כל האינטרנט.

יעקב מרגי: וכל שעה במהדורת חדשות, הספקולציה הזו של מצב - - - אדרבא, מהחשש שלך, מהחרדה שלך לשלום הילדים, היית צריכה לשים את זה בשעה הראשונה, שזה לא בגלל - - -

מירב בן ארי: הוא אומר שאת לא יצאת בהודעה משלך, את מבינה?

מירב בן ארי: הוא לא אומר 'תכבי את השריפה', הוא אומר 'תבואי - - -

<קריאה: לבד הייתה לנו כזאת - - -

נורית קורן: היא לא יכולה - - -

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: יש לה דוברות למשרד.

יעקב מרגי: טוב, שמענו, אוקיי, תודה.

מירב בן ארי: היא יודעת לתפקד יפה.

<יוכי סימן טוב: אגב, יום וחצי אני עבדתי בתקשורת.

<יוכי סימן טוב: במקרה שלי גם במסדרונות בית החולים, תסלחו לי שאני אומרת את זה, הייתי עם אמא בניתוח, יום וחצי, ושינינו את הכיוון.

<יוכי סימן טוב: הכתבים התחילו להגיד 'אנחנו יודעים שזה מורכב, אנחנו ניזהר מלהגיד' - - -

<קריאה: איפה התקשורת שתגידו לה את זה?

<יוכי סימן טוב: חבל שלא הבאתי - - -

יעקב מרגי: אני לא מפקח על - - -

<קריאה: אבל אנחנו יכולים - - -

<חנה אלעזר לגסה: איך נתתם - - -

<יוכי סימן טוב: חבל שלא הבאתי - - -

יעקב מרגי: כן, גברתי, כן.

מירב בן ארי: אני בכלל לא הלנתי, לא עליכם, אני באתי ואמרתי דבר מאוד ספציפי, אני הייתי רוצה להיות בדיון כזה חשוב, כזה משמעותי, הייתי רוצה לראות פה שתי תלמידות מהכיתה, הייתי רוצה לראות את המורה.

מירב בן ארי: סליחה, עם כל הכבוד לך, את לא ענית לי לשום דבר - - -

יעקב מרגי: אז אם לא התלמידה, מועצת התלמידים.

מירב בן ארי: תלמידות, מועצת תלמידים, המורה, מפקחת המחוז.

מירב בן ארי: היחיד שדיבר כאן על מ.א.

מירב בן ארי: זה הנציג של המשטרה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אם אני הייתי רוצה לעשות דיון על אובדנות - - -

<יוכי סימן טוב: חברת הכנסת הנכבדה - - -

יעקב מרגי: רגע, תני לה לסיים.

מירב בן ארי: הייתי עושה דיון.

מירב בן ארי: אני מתנצלת כי אני חייבת ללכת לדיון שלי, אבל - - -

<יוכי סימן טוב: חברת הכנסת, אני באמת - - -

נורית קורן: ממש משפט אחד.

יעקב מרגי: חברת הכנסת המציעה השלישית זו נורית קורן, לכן בבקשה.

נורית קורן: אני מתנצלת שאני לא הייתי פה מהתחלה, יש ועדות אחרות וגם דברים חשובים שמתגלגלים בימי שני, אז אני רצה מוועדה לוועדה.

נורית קורן: אני מצטערת, לי יש ארבעה ילדים ואני רוצה להגיד לכם שמשרד החינוך לא עושה את העבודה שלו כדי להגן על הילדים אם כל פעם עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם קורים מקרים כאלה.

נורית קורן: אני חושבת שגם המשטרה, יכול להיות שהמשטרה צריכה להיכנס לבתי הספר, יכול להיות שאולי היה צריך לעשות במקרה הזה - - -

יעקב מרגי: למשמרות הזהב, לא ל - - -

נורית קורן: לא, שייכנסו לבית הספר על הנושאים האלה של התקשורת.

מירב בן ארי: האמת שיש אצלם יחידה שעושה הרצאות.

מירב בן ארי: גם אצלי עשו.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אבל את יודעת מה?

נורית קורן: אולי היה צריך להיכנס לכיתה, להגיד לכולם 'באנו לחקור אתכם', לתת לזה בוסט כזה חזק, המשטרה חוקרת את הילדים שעשו שיימינג.

נורית קורן: אולי הילדים - - -

מירב בן ארי: זה לא - - -

נורית קורן: לא, זה עניין של חינוך.

מרדכי יוגב: מה קרה לך, נורית?

נורית קורן: לא, רגע, רגע.

יעקב מרגי: זו דעתה, בסדר.

יעקב מרגי: יצחק קדמן, זו דעתה.

נורית קורן: אני אומרת, אנחנו צריכים לזעזע את המערכת.

נורית קורן: אם אנחנו לא נזעזע את המערכת לא מנענו את השיימינג ואת ההתאבדות הבאה.

נורית קורן: זה הכול, זה מה שחשוב.

נורית קורן: אני הייתי רוצה שבית הספר יהיה יותר מעורב, יש חוזר מנכ"ל, בטח נעשה שיעור אחד ונגמר.

נורית קורן: לא, באופן קבוע מדברים, מורה, נכון, 35 תלמידים, נכון, היא לא יכולה לעקוב אחרי כולם על המצב הרגשי, אבל צריך להיות ערים.

נורית קורן: סליחה, אני אומרת לכם, עוד לפני שהיה פייסבוק, לי היה מקרה כזה שהילדים שלי כתבו על הבת שלי כל מיני דברים.

נורית קורן: אני לא אספר את כל העניין, אבל מה שקרה בסוף, אני הייתי אמא שבאמת פתחה וראתה מה קרה ולי הייתה ילדה שבאה וסיפרה לי מה קרה.

נורית קורן: אני הלכתי למורה ודפקתי על השולחן, מה המורה אמרה לי?

נורית קורן: 'זה לא בשעות הלימודים, אנחנו לא אחראים למה שקורה אחר הצהריים'.

נורית קורן: לא נכון.

<הילה סגל: זה גם שינוי שיש - - -

נורית קורן: לא נכון, לא נכון.

נורית קורן: לא צריך להיות דבר כזה.

יעקב מרגי: תני לה.

יעקב מרגי: לא שומעים אותך בקריאת ביניים.

נורית קורן: לדעתי צריך, גם המשטרה, אני יודעת שפתחתם מוקד חדש, אני יודעת שאתם עובדים בפייסבוק, אתם צריכים להרחיב את המעקב - - -

<סוני אינגר: עוד לא נפתח המוקד, אנחנו מתעתדים - - -

נורית קורן: אני יודעת ועל זה שאפו.

נורית קורן: אני רוצה להגיד לכם שהייתי במוקד.

נורית קורן: אני רק רוצה לספר פה, זה עוד לא נפתח, יש מוקד 110 שזה מוקד מידע לכל דבר וגם הם פתחו פייסבוק שהם עוקבים אחרי כל מיני עבירות בפייסבוק וגם שהילדים יכולים להודיע על כל מיני עבירות וכל מיני דברים שנעשים בפייסבוק ושאפו למשטרה.

נורית קורן: אבל צריך להרחיב את זה טיפה יותר.

נורית קורן: אני לא יודעת, ד"ר קדמן, אולי אתה תעזור, שאולי באמת יהיה סוף סוף איך להגיע לילדים לא לפגוע אחד בשני.

נורית קורן: החרמות האלה, די, זה גם בא מתוך החינוך שלנו כהורים וזה צריך להיפסק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוגב, בבקשה.

נורית קורן: אני מתנצלת, אני רצה לנכי צה"ל.

<הילה סגל: חבל שאי אפשר להשיב.

יעקב מרגי: ניתן לכם.

נורית קורן: אנחנו נשמע, אני אתעדכן.

יעקב מרגי: אני אתן לך, תרגישי בנוח, אנחנו מדברים לפרוטוקול.

מרדכי יוגב: אני אשמח לשמוע קודם.

יעקב מרגי: אז נחזור לדיון.

יעקב מרגי: שתבינו, אף אחד לא אומר שיש ואקום ואין עשייה.

יעקב מרגי: כשיש עשייה אז יש לנו נתון להשוואה, עדיין ישנן תוצאות, עדיין יש ילדים, איך אמר רב פקד סוני?

יעקב מרגי: הוא אמר במפורש, לגבי אותם ילדים שהם מתחת לרדאר, שקופים, נקרא להם, או נושרים, נושרים סמויים, ואני אומר לכם שיש גם הרבה ילדים שלא נעדרים ממערכת החינוך, אבל הם כמעט שקופים בכיתה.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בדברי הפתיחה שלי, לכן אני לא רוצה לחזור על הדברים, אנחנו נפיק, לפחות לטובת הנשמה הזו שנקטפה, לטובת מ.א, בואו נפיק, וזה שעדיין התחושה היא שמשרד החינוך מתנהל בעצלתיים בבדיקה ובהפקת לקחים בסוגיה הזו, תקנו לי את הרושם הזה, אדרבא, אני רוצה לסיים עם רושם אחר, אני לא בעד להתנהג כמו פיל בחנות חרסינה בסוגיה הזו, אני מבין את הרגישויות, מבין את הצרכים, מבין שצריך לטפל בזה בצורה חכמה, אבל שוב, התחושה הייתה והיא עדיין שמשרד החינוך בקטע הזה מתנהל באיטיות, לא רוצה לומר בחוסר רצון.

יעקב מרגי: ופה אתם תצטרכו לתקן לנו את הרושם הזה.

יעקב מרגי: אני ארצה שעד סוף הדיון נקבל נתונים על הוועדה הזו.

<יוכי סימן טוב: יש לי.

<יוכי סימן טוב: אני רק אגיד שצר לי, באמת צר לי שאני לא יכולה להגיד את כל הפרטים - - -

יעקב מרגי: אל תאמרי, אני לא אבקש - - -

<יוכי סימן טוב: זה אסור, היה לי יותר נוח - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני שם את זה פעם אחרונה בדיון הזה, אני מבקש ממך לא לומר דברים שאת מנועה מלומר אותם.

יעקב מרגי: אנחנו בסך הכול מבקשים שתני לנו ותאמרי לנו מה המשרד עשה לגבי המקרה הספציפי ומה הוא עושה - - - אני תמיד אומר בדיונים, אל תאמרו לי מהקיים, או שתיתנו לי מה הנוסף, הדברים הנוספים על הקיימים, כי אם היה קיים אופטימלי לא היינו מתכנסים לגביו.

<יוכי סימן טוב: נכון.

<יוכי סימן טוב: אני אמרתי שאנחנו אף פעם לא מרוצים, אבל זה כמו - - - אני רוצה להגיד משהו בכל זאת, אנחנו לא נשלים עם אף התאבדות אבל צריך לדעת שהמומחים הגדולים ביותר אומרים שכנראה התאבדויות יהיו.

<יוכי סימן טוב: זה כמו שתגיד, שלמרות כל ההתפתחות של הרפואה אנשים מתים עדיין ממחלות.

<יוכי סימן טוב: צריך לדעת את זה ברגישות הראויה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו לא משלימים עם אף מקרה, זה צריך להיות ברור, אנחנו לא ישנים טוב בלילה.

<יוכי סימן טוב: דבר נוסף, צריך לזכור מעבר לאמירה על הילדה הספציפית, תזכרו שיש עוד ילדים חברים בכיתה.

<יוכי סימן טוב: היה לנו מקרה שילד מירר בבכי בקבוצה כי אנחנו מיד עושים התערבות ואמר 'למה אומרים שאנחנו החרמנו אותו?

<יוכי סימן טוב: אנחנו מאוד אהבנו אותו'.

<יוכי סימן טוב: אבל בתקשורת יש איזה טרנד להגיד שהכול בגלל חרם חברתי ומדובר פה על חוויה ולא על נתונים.

<יוכי סימן טוב: אני בדקתי את זה, אני לא אומרת, זו חוויה קשה, אבל זה לא הסיפור ואני מבקשת - - -

יעקב מרגי: לא תמיד, תאמרי בצניעות.

<יוכי סימן טוב: לא, אני אומרת בצניעות הראויה - - -

יעקב מרגי: את לא יכולה לומר באופן גורף.

<יוכי סימן טוב: לא, זה אפילו לא הטריגר ברוב המקרים.

<יוכי סימן טוב: אני מבקשת להגיד את הנתונים ולא את החוויה.

<יוכי סימן טוב: אני שוב אומרת, אנחנו נילחם בנושא של חרם חברתי ובכלל יחס לא נאות לחבר בכל כוחנו, אבל צריך גם להיות אחראים - - -

יעקב מרגי: למצב חברתי נפשי מסוים חרם יכול להוות טריגר?

<יוכי סימן טוב: לגמרי.

יעקב מרגי: תודה, זה מה שאני רוצה לומר.

<יוכי סימן טוב: לגמרי, לגמרי.

יעקב מרגי: אי אפשר לקחת את זה ולשים את זה החוצה.

<יוכי סימן טוב: לא, חלילה.

יעקב מרגי: לא, זה מה שהשתמע קודם.

יעקב מרגי: לכן חידוד הדברים מצדי היה מתבקש.

<יוכי סימן טוב: חלילה, חלילה.

<יוכי סימן טוב: הייתי שמחה לספר באמת שאנחנו עושים עבודה ענקית בתכנית הלאומית ו - - -

יעקב מרגי: אני מאמין, אני לא איש מקצוע, אבל מחזיק מזה ובלי לחקור את זה, אני יכול לומר בוודאות שאף אחד לא קם בבוקר ומחליט להתאבד ומתאבד.

יעקב מרגי: אין ספק שזה תהליך, לפעמים תהליך אטי ומתמשך, לפעמים מעשה חפוז שיכול - - - אין התאבדות אחת דומה לקודמתה או לשנייה.

<יוכי סימן טוב: נכון, לגמרי.

יעקב מרגי: אנחנו מבינים, אבל תפקידנו כמערכות לנסות למנוע כל פרצה וכל חור - - -

<יוכי סימן טוב: מסכימה לגמרי.

<יוכי סימן טוב: הוועדה תסיים את עבודתה ב-1.3.

יעקב מרגי: אנחנו נבקש לקבל את ה - - -

<יוכי סימן טוב: בסדר, מה שיגידו לי הייעוץ המשפטי.

יעקב מרגי: אז תעבירי את זה הלאה.

<יוכי סימן טוב: בסדר גמור, אני אגיד.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד משפט.

<הילה סגל: אני רוצה להגיד שבמסגרת המאמצים הגדולים, והזכיר את זה כאן חבר הכנסת שמולי, להגיע ולעשות פנייה לכל ילד במצוקה יש לנו הפניה, גם בחומרים שאנחנו מחלקים, גם בשבועות וימי שיא, גם לגופים חיצוניים, גם בחוזרי מנכ"ל, לגופים חיצוניים מתוך כוונה שילד במצוקה, אם הוא לא רוצה לספר למורה, אם הוא לא רוצה לספר להורה, יהיו לו גם כתובות חיצוניות בכל הפרסומים שלנו.

<הילה סגל: דבר נוסף, יש לנו, בבתי ספר יסודיים ולאחרונה גם בעל יסודיים, מתוך שיתופי פעולה עם 'עיר ללא אלימות', פונקציה שנקראת מדריכי מוגנות.

<הילה סגל: מדריכי מוגנות נמצאים בתוך בתי הספר והרבה פעמים הילדים מספרים להם, משתפים אותם ויש איתם עבודה לראות באיזה מצבים, איזה מהאינפורמציה שמגיעה להם חייבת להגיע לדיווח של היועצת וגם כאן זה איזה שהוא מנגנון, שוב, אני אומרת בצניעות, את שלל הניסיונות לאפשר מענה למצוקות של ילדים ובני נוער.

<הילה סגל: אז גם זה קיים.

יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף?

<מיכל מנקס: אנחנו כאן משום שהנושא כואב, הפרטי, הפרטני, בוודאי ההשלכות של הדברים, אבל אני לא אחזור על דברים שנאמרו כאן, ואני מודה על הדיון החשוב הזה, שמחה לשמוע מה עושה המשטרה ומתקדמת, מכירה את עבודת משרד החינוך מבפנים, היות שהשתתפתי בוועדת בדיקה, לצערי, במקרה אחר.

<מיכל מנקס: אבל אני שומעת כאן דברים שנמסר ממשרד החינוך ורוצה להסב את תשומת הלב שתכניות שנאמרות שקיימות כאן, בין אם התכנית הלאומית ובין אם תכנית נוספת שציינתם עכשיו, לא קיימות בכל בתי הספר, לא קיימות בכל הרשויות.

<מיכל מנקס: 'עיר ללא אלימות' אין בכל הרשויות ולכן אותו מדריך לא נמצא ברבים מערי ישראל.

<מיכל מנקס: לכן אי אפשר להסתפק באמירה 'יש לנו מדריכים, יש תכנית לאומית'.

<מיכל מנקס: יש תכנית לאומית שמקיפה כמחצית מהרשויות, יש 'עיר ללא אלימות' שמקיפה רק כ-30% מהרשויות ויש יותר מדי ילדי ישראל - - - הרי אנחנו יודעים שהתאבדות היא לא תלוית גזע או מין.

יעקב מרגי: בואי ניקח את המקרה הספציפי, לכאורה.

יעקב מרגי: - - - עיר חזקה לכאורה, מערכת חינוך חזקה, אבל מה לעשות, יש גם - - - אני אומר לכם, שוב, אני לא איש מקצוע, אבל אני איש החיים, אם הייתי אחראי על התחום הזה, מבחינתי כל ילד בכיתה שלא מצליח להדביק את הקצב, הרי הוא צריך להיות עם בעיה נפשית כדי לא להרגיש מתוסכל.

יעקב מרגי: מישהו צריך לפנות אליו, צריך להיות מנגנון.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, יש ילדים ששילבנו אותם ומה לעשות, הם יושבים בכיתה והוא רואה את עצמו שנה אחר שנה והילד הזה, את יודעת מה, מתחילת השנה לא פגש יועצת, המורה אפילו לא פנתה אליו.

יעקב מרגי: בין הספסלים היא דילגה, כי היא ידעה שהוא לא ב - - - והוא יושב בכיתה.

יעקב מרגי: ילד כזה, מה את חושבת?

יעקב מרגי: אם הוא בריא בנפשו הוא במצוקה.

יעקב מרגי: אם הוא לא במצוקה הוא לא בריא בנפשו.

יעקב מרגי: מישהו פנה אליו?

יעקב מרגי: מישהו התייחס אליו?

יעקב מרגי: עזבו הדרה חברתית או חרם, איך שתקראו לזה, עזבו בעיות אחרות.

יעקב מרגי: גדלנו במערכות כאלה, גדלנו ביסודי, ממלכתי, תיכון, ראינו ונתקלנו גם אז.

יעקב מרגי: היום כל שכן, היום החברה תובענית, חומרנית, הקצב הוא מהיר יותר, הישגיות והישגיות.

יעקב מרגי: אני פגשתי מורה בתיכון, היא התלהבה שאני מכיר ילדה שנמצאת אצלה בבית הספר.

יעקב מרגי: היא אמרה לי 'תדע לך, אם אני לוקחת אותה לידיים אני יכולה להביא אותה ל-5 יחידות'.

יעקב מרגי: לא אמרתי לה, לא רציתי לפגוע בה, בהתלהבות שלה, אמרתי שאם היא הייתה רואה אותה היא לא הייתה מדברת איתה על 5 יחידות, היא הייתה מדברת איתה על דברים אחרים.

יעקב מרגי: היא לא רואה אותה.

יעקב מרגי: אז מישהו אמר פה, התקופה היום, המורים מדברים בגובה העיניים, אז נכון, היה דיסטנס בין המורים והמורה שלי ידע איפה אני מכין שיעורי בית כי הוא התעניין.

יעקב מרגי: אני לא אשכח את המורה הזה לעולם.

<מיכל מנקס: הוא גם היה אצלך בבית.

יעקב מרגי: עזבי את המורים שהיו בבית.

יעקב מרגי: בתיכון, הוא אומר לי 'יעקב, תגיד לי איפה אתה יושב להכין שיעורי בית?

יעקב מרגי: כמה אחים אתם ומה גודל הבית?

יעקב מרגי: ' כשאמרתי לו שהסלון שלנו זה פינת האוכל וזה מקום הכתיבה שלי לשיעורי בית, אני לא שוכח את המורה הזה.

יעקב מרגי: אני מגדל ילד היום, הוא בכיתה י', במערכת החינוך הממלכתית, איזה בגובה העיניים ואיזה נעליים, סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי, אני לא זכיתי בביקור בית אף פעם.

יעקב מרגי: אני לא יודע מתי הוא פגש יועצת ואני לא יודע מתי המורה פנה אליו.

יעקב מרגי: אני יודע מתי הוא פנה אליו, כשהוא לא מילא את רצונו בתחום מסוים, או כשהתספורת קצת לא התאימה לו.

יעקב מרגי: אז הוא פונה אליו.

יעקב מרגי: אז בואו לא נטאטא את זה, ישנן מצוקות.

יעקב מרגי: אמנם אנחנו לא מדברים על המקרה הספציפי וידעתי שהדיון הזה במגבלות יגיע לכלל, ואנחנו חוזרים על זה כמעט בכל דיון, יש השקעה אדירה במערכת החינוך, יש הישגים, יש דברים שלא היו, נכון, אבל אנחנו עדיין מאבדים הרבה, מאבדים הרבה בגלל, שוב, שאנחנו עם מטלות לצוות החינוכי, מסלולים, כיוונים וכל אחד נמדד בסרגל מסוים והוא הולך רק על הסרגל.

יעקב מרגי: והגיע הזמן להסתכל - - -

<יוכי סימן טוב: רק אני אגיד שאנחנו - - -

יעקב מרגי: את לא יודעת שהמורה נוזפת באלה שהגיעו בזמן לכיתה על המאחרים?

יעקב מרגי: ככה זה, מה לעשות.

יעקב מרגי: אמרתי לך את זה בהרבה דיונים, למה את לוקחת את זה אישי?

יעקב מרגי: אבל אני רוצה שתעבירו את רוח הדברים.

<יוכי סימן טוב: זה חלק מהרגישות של שפ"י.

יעקב מרגי: לא, הפוך, אתם צריכים להיות מחוסנים.

יעקב מרגי: תעבירו את הדברים האלה.

<יוכי סימן טוב: באמת, אם לא נהיה רגישים אנחנו בבעיה.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: לא הייתי אמנם בהתחלה ולא הייתי מספיק ער למקרה הספציפי.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת אני מבקש לומר כמה דברים.

מרדכי יוגב: אחת, נתחיל בלמתן ביקורת, שתהיה ככל שתהיה, בוודאי מדובר בלוחות זמנים קצרים שלא תמיד אפשר להשיג בהם.

מרדכי יוגב: אני שמח שפה ניתן התאריך, הוא נורמטיבי, בין לחקירת משטרה, שיש צורך לבדוק דברים נוספים, בין לבדיקה של משרד החינוך.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר כמה דברים.

מרדכי יוגב: אחת, כל מקרה מצער.

מרדכי יוגב: כמו שאמרה פה יוכי, מנסים לצמצם, ויש לי שתי נקודות, שתיים של הצעה, אחת של מעט ביקורת.

מרדכי יוגב: יחד עם זאת אני אומר כך, אני מציע גם לך, אדוני היושב ראש, שאם אתה רוצה לדון במקרה הזה לגופו, אחרי ה-1.3, תקבע ועדת משנה סגורה.

מרדכי יוגב: כשמדברים במקרה ענייני אז יש גם חיסיון ויש עוד דברים, אז תקבע ועדת משנה סגורה, תקבע מי יהיו בה, איש המקצוע של המשטרה ואיש המקצוע של משרד החינוך ושניים או שלושה חברי כנסת איתך והוועדה צריכה לקבל על עצמה כשהיא סגורה, כמו שעוסקים בוועדות משנה של חוץ וביטחון או דבר אחר.

מרדכי יוגב: אז יכול להיות שגם המשרד יוכל לומר לך בעניין פרטני.

מרדכי יוגב: את ההקבלות או את התקדימים, אני לא אעסוק בהם.

מרדכי יוגב: הדבר השני הנוסף, אני חושב שמתקדמים לאורך השנים.

מרדכי יוגב: תרשו לי, יכול להיות שאני לא מכיר מספיק טוב, אני חושב שההכנה לצוותי החינוך, אמרתי בשעתו גם בוועדות אחרות, גם לרופאי משפחה ולגורמים סביבתיים נוספים, למדריכים, למתנ"סים, לכל מי שעוטף את הילד הזה, בשעות הפורמליות ובשעות הלא פורמליות, רכזי הנוער, ראוי לה שתירשם אולי בנקודות ספציפיות, גם באיזה טופס טיולים עד רמת המורה, 'קיבלתי' או 'לא קיבלתי', המורה המחנך או המורה המקצועי, אם עברתי או לא עברתי.

מרדכי יוגב: ובנקודה הזאת אני רוצה לתת את הביקורת דווקא למנכ"לית, אדוני היושב ראש.

מרדכי יוגב: אי אפשר לקרוא כזה חוזר, אין סיכוי, 200 עמוד.

מרדכי יוגב: יש מסמך של המועצה לשלום הילד שאולי הסבתי את תשומת ליבם לעוד איזה שהוא גורם אבחוני, לעוד טיפ אבחוני, שאפשר להוסיף עליו, שאפשר להתייעץ, אבל המסמך קריא, זה מסמך שמורה יכול לקרוא אותו בחמש דקות או בחצי שעה של השתלמות או בשעה של השתלמות ולהגיד 'עברתי', בין בהשתלמות הקיץ ובין אם קובעים שרוצים שהנושא הזה - - -

יעקב מרגי: אפרופו חוזרי מנכ"ל, אני הייתי מציע לעשות מבחן למנהלים או למורים על חוזרי מנכ"ל.

מרדכי יוגב: אין סיכוי.

מרדכי יוגב: זו ביקורת שאולי מכסתחת את הגורם המשפטי, אבל היא איננה מאפשרת לגורם שבסוף צריך לקרוא אותו, אין סיכוי שמורה יקרא את זה.

מרדכי יוגב: גם מנהל לא בטוח.

<הילה סגל: אני אשמח להיכנס למה אנחנו מנסים לעשות כדי לעזור.

מרדכי יוגב: זו נקודה אחת שאני חושב שהיא חייבת, בכדי שזה יגיע עד הדרג התחתון, עד המורָה או עד המורֶה, שיידע את אותם גורמי אבחון, או מה מתחייב ממנו, כי אף מורה לא רוצה להיכשל.

מרדכי יוגב: הדבר השני, שאתה אמרת אותו, והוא יסוד מוסד גם בתקופות שעסקתי בחינוך כמזכ"ל בני עקיבא נגעתי בהם, לקבל את אמירת המוסר של ר' יהושע ורבן גמליאל, שבערוב ימיו הגיע לביתו, 'מקורות ביתך ניכר שפחמי אתה', ופה דווקא הצבא מאוד התקדם, פלא היה בעיניי לראות את המ"כ של הבנים שלי, ולא רק בשנתיים האחרונות, כבר ארבע או חמש שנים, מגיעים תוך חודש לבית של הטירון שלהם.

מרדכי יוגב: בכל היחידות.

מרדכי יוגב: אני מדבר איתכם על צנחנים, גולני, מודיעין או מנהלה.

מרדכי יוגב: פלא היה בעיניי ואני חושב שיש מקום לכך שמורה יגיע לבית התלמיד כהנחיה פשוטה במהלך שלושה חודשים אם יש לו 30 תלמיד, זה הרבה - - -

יעקב מרגי: לפני כן הייתי מציע שיאפשרו ליועצת, שישחררו אותה ממטלות אחרות, שיהיה לה פגישות עם התלמידים.

יעקב מרגי: שמשרד החינוך אכן יאכוף תקן יועצת למספר תלמידים בבתי הספר.

מרדכי יוגב: ואני אומר עוד דבר שבשעתו לקחתי אותו מהצבא ואני לא יודע את התדירות, הכול עומסים, את התדירות צריך לקבוע במשרד, אחרי מקרה בבסיס טירונים, צנחנים במקרה הזה, כשמצאנו שדווקא הפקידה הפלוגתית היא זו שהיה ביכולתה לאבחן, אז יצרנו פורום כזה שהיה מתכנס אחת לחודש, או אם מישהו מזעיק אותו.

מרדכי יוגב: אני יודע שיש מוסדות שבהם יש פורום שעוסק בתלמיד תלמיד.

מרדכי יוגב: זה יכול להיות בדקה, כי יש תלמידים שאין מה לדבר עליהם, אבל יש עוד גורם חוץ מהמורה - - -

<הילה סגל: כן, ועדה מקצועית - - -

מרדכי יוגב: אני לא רוצה להאריך יותר, אמרתי.

מרדכי יוגב: הדבר האחרון עולה לנו כתוצאה מהסיפור של המפגע הבודד.

מרדכי יוגב: הוא לא לחשיפה, הסיפור של איך אני עולה עליו.

מרדכי יוגב: אתה נקבת בו, בעצם המשטרה פה מפתחת, אולי בגלל גם אמצעים, בינה רשתית מעמיקה.

מרדכי יוגב: יש בתי מלון חמישה כוכבים, עולה כוכב, עולים שני כוכבים, בכמה כוכבים מתערב לא רק המחנכת, אלא המנהל או המפקח המחוזי או עולה למשרד לחדר מצב, שלא עוסק רק בבעיות הבטיחות או בטיול שנתקל בנחל דרגות, אלא עולה כוכב חמישי שמחייב להעלות אותו לרמת ישיבה, אני לא יודע מה, שבועית או חודשית.

מרדכי יוגב: גם לסיפורי האובדן או גם לסיפורי הדחייה או גם לסיפורי ההליכה לקיצוניות, כפי שהיה בדומא, או לכל סיפור קיצון נוסף שמעלה את הכוכביות של אותו ילד, כי הוא לא ביקר, שבוע זה כוכב, שבועיים זה שניים.

מרדכי יוגב: היום הבינה הרשתית מאפשרת העלאה גם מהפייסבוק בדאטה בייס ענקי, גורמי הביטחון, שירות הביטחון הכללי או אחרים, עם שירותי הביטחון בעולם, זה דאטה בייס ענק, שלא בטוח שמשרד החינוך יוכל - - - זה המון כסף והרבה אנשים, אבל הקפיצה הזאת של נקודות מתוך המחשב היא עולה.

מרדכי יוגב: בהסברה פשוטה להדיוט כמוני, כשם שעולה מילה גסה באינטרנט רימון וסוגרת מחשב, אז עולה מילה לא פשוטה מפה ומקפיצה מחשב.

מרדכי יוגב: אני חושב שיש מקום ללכת לזה.

מרדכי יוגב: אני הסבתי לזה ואני חושב שהוא הולך בכיוון, ד"ר סער הראל, לייצר במשרד את הדאטה בייס הזה ובשיתוף פעולה, מתי הממשק של המשטרה אומר למשרד, מתי המשרד אומר לזה - - -

יעקב מרגי: אם היית שומע מה ההחלטה - - -

מרדכי יוגב: אתם יודעים שבחוג הסגור, שמה שלא רוצים להקפיץ, ניסו לעשות את זה גם ברועה העברי - - -

יעקב מרגי: מוטי, אתה איחרת, אבל כשדיבר פה רב פקד סוני - - -

מרדכי יוגב: שמעתי אותו.

יעקב מרגי: כשהוא אמר על הגוף שיתכלל.

מרדכי יוגב: כן, שמעתי אותו, בהחלט.

<סוני אינגר: דיברת על risk assessment, כלומר כלי להערכת מסוכנות.

<סוני אינגר: אנחנו מדברים באמת על אלגוריתם שיהיה נוכח ברשת ויידע לנתח - - -

מרדכי יוגב: כן, וברור שהוא צריך חיסיון וברור שצריכה להיות מדרגיות, מתי מתערבת המפקחת או מנהלת האגף.

מרדכי יוגב: זהו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, אחרון הדוברים.

יעקב מרגי: אלא אם כן מישהו רוצה להוסיף.

<הילה סגל: רק משפט לגבי חוזר המנכ"ל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ברהן מלדה: אני מתייחס למקרה בלי להכיר אותו, אין לי עליו שום נתונים, אבל לא שמעתי במהלך הדיון, דיברנו על מ.א, אבל לא דיברנו על המשפחה, עם מה היא מתמודדת, האם יש ילדים - - -

יעקב מרגי: משרד הקליטה יכול לומר לי עם מה היא מתמודדת?

<ברהן מלדה: אני באתי מאבל, בגלל אילוצים הגעתי לישיבה הזו.

מרדכי יוגב: ברשותך, כי אני חייב להיכנס לחוץ וביטחון, מילה נוספת.

מרדכי יוגב: היה לנו בנתניה סיפור בעדה, יש חשיבות גדולה מאוד להתערבות של איש העדה, של גורם דווקא מהעדה.

יעקב מרגי: בדרך כלל יש, יש מענה במשרד החינוך, יש תקנים של מגשרים.

יעקב מרגי: יש את זה.

יעקב מרגי: שאני אבין, אתה כאן מכוח זה שאתה איש משרד הקליטה בדיון?

<ברהן מלדה: כן.

יעקב מרגי: ויש לך לומר על המשפחה?

יעקב מרגי: היא משפחת עולים, ממתי היא עלתה?

<ברהן מלדה: הם ותיקים.

<ברהן מלדה: הילדה היא ילידת הארץ לכל דבר, אבל מאחר שאנחנו מדברים ודנים בדיני נפשות, אני לא יודע עם מה המשפחה הזאת מתמודדת, איזה עזרה היא קיבלה, אולי רוצים לשמוע פה בדיון מה עשה משרד החינוך, האם יש התערבות של גורמים נוספים שנכנסו למשפחה, איך הילדים, שהיום הולכים אולי לגן, אולי לבית ספר יסודי או בתיכון, אנחנו לא שמענו.

<ברהן מלדה: מה שכן, אולי גם שווה לזמן אותם ולשמוע אותם פה.

<ברהן מלדה: חבר הכנסת יוגב הציע ועדת משנה סגורה, הייתי מציע להביא ולשמוע את המשפחה שם, במידת האפשר.

יעקב מרגי: שמענו.

יעקב מרגי: בבקשה, רצית להוסיף לסיכום?

<הילה סגל: רציתי להגיד שאני מסכימה עם המורכבות של הנהלים מורכבים, חוזרי מנכ"ל.

<הילה סגל: חשוב לי לשתף, שוב, בעזרת הניסיונות, גם כשאני דיברתי על מדריכי המוגנות זה היה במסגרת הניסיונות הנוספים, לא כבסיס, אנחנו מפתחים לומדות ידידותיות, מאוד ממוקדות, ובמקביל גם בנינו תכנית הטמעה מאוד מאוד מפורטת כדי לראות איך אנחנו מגיעים לכל איש צוות ואיש צוות ושאנשים שהם אנשי מפתח הם אנשים שיצטרכו ללמוד את הלומדות האלה.

<הילה סגל: אלה לומדות של אנימציה שמדגישות את העיקר של החוזר ולא מעבר לזה.

<הילה סגל: גם זה במסגרת המאמצים.

יעקב מרגי: תודה.

<הדי וגשל: צהריים טובים.

<הדי וגשל: שלוש נקודות שאני רוצה להתייחס.

<הדי וגשל: דבר ראשון, דובר פה על תכנית 'עיר ללא אלימות' ומדריכי המוגנות, אז מדריכי מוגנות יש כ-400 ברחבי הארץ, כאשר המדריכים במחוז המרכז עברו השתלמות במסגרת התכנית הלאומית של משרד הבריאות על מנת לעשות זיהוי מוקדם של מקרים.

<הדי וגשל: מדריך המוגנות רואה גם מה קורה בהפסקה ומה קורה עם הילדים לא בשעת השיעור.

<הדי וגשל: יש כוונה להרחיב את אותה הדרכה ליתר מדריכי המוגנות ברחבי הארץ.

<הדי וגשל: מדובר פה על עוד גורם שיכול לעשות שיח עם הילדים.

<הדי וגשל: מעבר לנושאים הטכנולוגיים יש גם את סיירות ההורים שמסתובבים וההורים צריכים להיות רגישים, אותם מבוגרים.

<הדי וגשל: אנחנו שומעים על הפעילות הזאת שהילדים והנוער פונים ומדברים עם ההורים של הסיירות.

<הדי וגשל: ואני אסיים במה שרב פקד סוני אינגר התייחס בהתחלה, לפעילות שאנחנו עושים, משטרת ישראל והמשרד לבטחון פנים, יחד עם משרדי ממשלה נוספים, על מנת למגר תופעות וגם להתייחס במצב כזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: נושא הדיון היה מותה הטרגי בהתאבדות של מ.א.

יעקב מרגי: ז"ל בעקבות חרם של חבריה לכיתה.

יעקב מרגי: התייחסות המשרד הייתה לנושא הכוללני בלבד, בגלל המניעה שהנושא עדיין בבדיקה ולא מוצה עדיין.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שלקראת 1 במרץ יתפרסמו המסקנות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להעמיד לרשות בני הנוער יותר אפשרויות לשיחה והתייעצות כשהם מרגישים תסכול, ניכור ורצון להתייעצות.

יעקב מרגי: יש להביא לידיעת בני הנוער את קיומן של האפשרויות האלה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להקים מערך לאומי, להביא למצב שתהיה כתובת אחת שאפשר יהיה לפנות אליה באופן מקוון או באופן טלפוני 24/7 בו יוכלו בני נוער לדווח על כל פגיעה, אלימות מזיקה או פשיעה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להעצים את בני הנוער, שיהיו יותר קשובים לחבריהם.

יעקב מרגי: הקשבה יכולה להביא לזיהוי בעיה על ידי מערך שיעורים העוסקים בסוגיית ההדרה, או לחילופין בהכלה של האחר.

יעקב מרגי: הוועדה שמחה לשמוע שמשטרת ישראל והמשרד לבטחון פנים שוללים את החשש לאירוע פלילי במקרה של מ.א.

יעקב מרגי: כמו כן שמחה לשמוע על היוזמה להביא להחלטת ממשלה להקים גוף שירכז ויתכלל את כל הטיפול באלימות על כל גווניה במרחב הווירטואלי.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל לידיה את מסקנות הוועדה לכשית

יעקב מרגי: פרסמו לצורך דיון חסוי בנושא, ככל שיידרש.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.