ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 299, 2016-11-30 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת, 30.11.2016 כ"ט בחשון תשע"ז, הנושא: הרחבת הפערים בצהרונים.

יעקב מרגי: סוגיית הצהרונים עלתה לא פעם, הן בתקשורת והן בשולחנות שונים בוועדות הכנסת, אבל כל אחד דן בה מהיבטים שונים ואני רוצה הפעם, אני בכוונה רוצה לומר לכם, התאפקתי, היה עלינו לחצים וכולם תמהו איך ועדת החינוך לא מתעסקת עם זה.

יעקב מרגי: אני רציתי לראות לאן כל אחד לוקח את הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם את האמת, הסתבר גם בדרך שהרבה מדברים על צהרונים אבל לא יודעים על מה הם מדברים, כי בירושלים זה משהו ובאר שבע זה משהו, בגבעתיים זה משהו, בהרצליה זה משהו אחר.

יעקב מרגי: מסתבר בבדיקה שערכנו שקמה היוזמה הזו הברוכה של הצהרונים, אפרופו אתמול דיברנו על יום המשפחה בהתאמת מערכת החינוך לצרכי המשפחה הישראלית, ואחד הדברים זה המסגרות האלה.

יעקב מרגי: יש צהרונים, אמרנו, יש כל היוזמות שמשרד החינוך עשה, יום חינוך ארוך באשכולות מסוימים, זה צורך שנולד בחברה הישראלית והוא מבורך, אבל מרגע שזה הפך להיות פעולה של רשויות ציבוריות, אני חושב שצריך לעשות עם זה סדר, צריך להסדיר את זה, צריך ליצור אחידות מסוימת, צריך להגדיר מהו צהרון ואל תתפלאו, אני אומר לכם שאין הגדרה מהו צהרון.

יעקב מרגי: אין הגדרה, כל רשות מקומית הגדירה לעצמה.

יעקב מרגי: יתרה מזו וקשה מזו ואכזרית מכל שיכלה להיות, במקום אחד תחת קורת גג אחת ילדים עם יכולת כלכלית מסוימת קיבלו צהרון משודרג ובאותה קורת גג ילדים למשפחות עם יכולת כלכלית נמוכה יותר, קיבלו צהרון במסגרת שונה ממה שהשכנים שלהם.

יעקב מרגי: ולכן אני אתחיל, אם היו פה ארגוני ההורים שיציגו לנו קצת, יש כאן מישהו?

יעקב מרגי: אתם כאן.

יעקב מרגי: אתם רוצים להציג?

יעקב מרגי: חשוב לומר שהזמנו לכאן גם את עיריית רמת גן ומודיעין, אם אני לא טועה, כדי לראות, יש כאן רמת גן?

<קריאה: לא.

יעקב מרגי: בסדר, אוקיי, כדי לשמוע איך זה עובד אצלם, כי הצעקה קמה משם והזעקה באה משם, אבל תוך כדי דיון אני מקווה שיגיעו, אם לא, אנחנו נראה לאן אנחנו הולכים ולוקחים את זה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך פה איזה שולחן שילוב ידיים, גם של הכנסת, גם של משרד החינוך, גם של מרכז שלטון מקומי, להביא את זה לאיזה משהו אחיד, משהו ממוסד.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: גם משהו שניצוק לו תוכן, תוכן חינוכי, זה לא עוד מסגרת לאחסון ילדים כפי שדיברנו, כפי שחשבו בעבר על מעונות היום.

יעקב מרגי: בבקשה, מארגוני ההורים נתחיל איתך.

<יעקב אמציה דויטש: בוקר טוב, אני אמציה מפורום ועדי ההורים היישוביים.

<יעקב אמציה דויטש: כמו שאתה אמרת, נושא הצהרונים היום זה איזו שהיא מילה שלא מוגדרת בחוק בשום מקום.

מירב בן ארי: אני חייבת רגע להעיר, בחוק האחרון של חברת הכנסת רחל עזריה, במקרה אני ניהלתי את הדיון בוועדת העבודה והרווחה, הוגדרה לראשונה בחוק המילה צהרון.

מירב בן ארי: לא לא, זה ממש עכשיו מדיון שאני קיימתי, לפני שבועיים.

יעקב מרגי: באיזה שלבי חקיקה?

מירב בן ארי: לפני שבועיים, עשינו את זה החלטה לקריאה טרומית.

יעקב מרגי: רבותיי, בואו נעשה סדר.

יעקב מרגי: אז אני רוצה להפיס את דעתך, עדיין לא מוגדר.

יעקב מרגי: זה שמישהי חושבת, חברת כנסת נכבדה, כרגע, כרגע אין הגדרה.

יעקב מרגי: באמת הייתי שמח אם - - -

<קריאה: העניין שהצהרון הוא לא חלק מהחוק, זה משהו וולונטרי כרגע.

מירב בן ארי: חיים הלפרין ישב פה, היינו בדיון על הפיקוח על האוכל של הצהרונים,

יעקב מרגי: בסדר, אוכל.

מירב בן ארי: לא קשור, אדוני היושב ראש, אבל במסגרת, אני זוכרת כי עשינו על זה דיון.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה, יש, מוגדר באיזה חוק כל שהוא - - -

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: רגע, עוד לא שאלתי.

<קריאה: אין חוק לגבי צהרונים במדינת ישראל, אין, זה וולונטרי.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: רגע, מירב.

מירב בן ארי: המילה צהרון הוגדרה בחקיקה בחוק הפיקוח.

יעקב מרגי: תודה, אבל מה אני אמרתי?

יעקב מרגי: האם מישהו הגדיר מה זה צהרון?

מירב בן ארי: כן.

יעקב מרגי: כמה שעות?

יעקב מרגי: מה המחיר?

יעקב מרגי: מה סל השירותים?

יעקב מרגי: איזה תכנים?

יעקב מרגי: לא מוגדר בשום מקום, לכן לא תיקנת אותי.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני, לאחר מכן חברי הכנסת.

<יעקב אמציה דויטש: לא רציתי לעורר דיון על המילה צהרון.

יעקב מרגי: לא, אתה כרגע תאמר מה שיש לך.

יעקב מרגי: אנחנו מעוררים דיון.

<יעקב אמציה דויטש: מה שנכון זה שיום הלימודים בעצם יתחיל בבוקר ויסתיים אחר הצהריים, כי הורים היום עובדים.

<יעקב אמציה דויטש: אולי הדור שלנו, כשאנחנו היינו ילדים, זה היה קצת אחרת, אמא היתה בבית והיו סבא וסבתא, היום סבא וסבתא גם עובדים ואמא גם עובדת ורוב ההורים גם עובדים מחוץ לעיר שבה הם גרים, לכן שעות העבודה הן לא כמו שהיו בדור הקודם, הצהרון היום הוא צורך והוא לא מותרות, זה לא עוד איזה חוג.

<יעקב אמציה דויטש: ולכן, יום הלימודים בעצם צריך להיות יום ארוך שמשרת את הילדים מהבוקר עד אחר הצהריים והאחריות צריכה להיות של המדינה.

<יעקב אמציה דויטש: היום מדברים על זה שהרשויות המקומיות עושות את זה ואני רוצה להציג את הצד שלנו לפחות, של הורים.

<יעקב אמציה דויטש: אמרנו שכן מוזכר בחוק, לא מוזכר בחוק, יש החלטות ממשלה שקיבלו את ההמלצות של ועדת טרכטנברג, ב- 2012, שכן לממש את המשך יום הלימודים, כולל תקציב, כולל תכנית עבודה.

<יעקב אמציה דויטש: מה שקרה למחרת אותה החלטה של הממשלה, התחילו לנגוס לאט לאט ולכרסם בחוק הזה ככה ש - - -

יעקב מרגי: לא, לא מכרסמים, לא יישמו אותו.

<יעקב אמציה דויטש: אבל כל פעם לקחו עוד ביס ועוד ביס.

יעקב מרגי: הוא מיושם, בוא אני אתקן אותך, מאחר שאתה הולך לדבר בבמות אחרות, כדי שתאמר דברים מדויקים.

יעקב מרגי: החוק עצמו לא יושם, הוא אומץ חלקית בצו על ידי שר החינוך באשכולות מסוימים והוא מופיע כל שנה בחוק ההסדרים לדחייה ולדחייה ולדחייה, כי אין אומץ לאף שר לבוא ולהגיד "סליחה, אני הולך לבטל את החוק הזה".

<יעקב אמציה דויטש: אוקיי, לצערנו הכנסת עוזרת בדחיה של החוק הזה, חוק ההסדרים.

<יעקב אמציה דויטש: לכן מה שאנחנו מקבלים היום זה מוצר חלקי או שירות חלקי שהמדינה צריכה לתת.

<יעקב אמציה דויטש: ומה אומרים עכשיו?

<יעקב אמציה דויטש: מי שפנוי שייתן את השירות הזה, מי פנוי?

<יעקב אמציה דויטש: הרשויות המקומיות, תנו את השירות ועכשיו הם מתמחרים בדרך כזו או אחרת ואני לא רוצה להיכנס למי רשע ומי לא, ועכשיו אנחנו באים בביקורת אליהם, אתם משלמים, דורשים כסף יותר מדי ועושים רווחים, אבל זה בכלל לא אחריות ואנחנו ההורים בסוף משלמים.

יעקב מרגי: מה אתה מציע?

<קריאה: אני לא מסכימה.

יעקב מרגי: בסדר, את לא מסכימה, תני לו לבטא ואחר כך ניתן לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה, מה ההצעה שלכם כארגון הורים?

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו חושבים שהממשלה צריכה לקחת אחריות כמו שהיא החליטה אז, לממש את האחריות הזאת עד הסוף ליום לימודים שהוא מלא.

יעקב מרגי: זו הקריאה שלך כהורה.

<יעקב אמציה דויטש: לכל הילדים בכל המגזרים.

<יעקב אמציה דויטש: עכשיו כשאומרים זה הרבה כסף ואין כסף, אנחנו יודעים שנשארו תקציבים בשנים האחרונות מהתקציבים שהוקצו ולא השתמשו בהם.

<יעקב אמציה דויטש: לדוגמה בשנה הקודמת 187 מיליון שקל נשארו, המדינה לא השתמשה בהכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל עלות של יוח"א היא הרבה הרבה יותר.

<יעקב אמציה דויטש: זה אומר שלפחות 187 מיליון שקל, זה אומר שהיה אפשר לסבסד או לממן עוד עשרות אלפי ילדים בעשירונים נוספים של אותו מדד סוציו אקונומי שגם אתו יש לנו בעיה.

יעקב מרגי: תודה.

<יעקב אמציה דויטש: והדבר האחרון שאני מבקש להגיד, זה שיש כרגע מדברים חלק מחברי הכנסת על הצעות חוק שיגדירו שהרשויות צריכות לעשות צהרון עד מחיר מסוים.

<יעקב אמציה דויטש: אנחנו כפורום ועדי ההורים היישוביים מתנגדים לכאלה הצעות כי הצעות כאלה, מה שהן עושות, הן קודם מקבעות את ההתנערות של הממשלה בנושא הזה, הם יסגרו את הדיון כי יגידו עשינו חוק ועכשיו אנחנו לא נדבר על זה בשנים הקרובות והדבר האחרון שיהיה קבוע בחוק זה שההורים צריכים לשלם את זה.

<יעקב אמציה דויטש: כמו שאני לא משלם על הגן או בית הספר בבוקר, המדינה צריכה לשלם גם על אחר הצהריים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אני חייב לומר שפעם אחת הסיפור של עיריית רמת גן שנחשפתי אליו, גם כשבאתי לפורום החינוך של אורח חכם ברמת גן, ועמדה בחוץ הפגנה של הורים ויצאתי, אני לא יודע אם יש פה נציגות שלהם.

יעקב מרגי: אורח חכם יושבת אתנו פה ועושה כינוס יפה ומעורר השראה.

עודד פורר: על צמצום פערים בחינוך.

עודד פורר: פתאום אתה נחשף לזה ובא הורה ומספר לך, תשמע, יש שני סוגי צהרונים.

עודד פורר: יש צהרון א' לאלה שיכולים, עם טיולים, עם העשרה ועם פעילויות, ויש צהרון ב', לאלה שלא יכולים, שיושבים ושמים אותם מול הטלוויזיה או באיזה שהוא פורמט יותר זול אחר.

עודד פורר: עכשיו, אני לא אומר, אני לא מתחיל מה הפורמט היותר נכון או פחות נכון.

עודד פורר: אבל, צריך להבין, החינוך הבלתי פורמלי הוא חלק ממערכת החינוך ואי אפשר להפריד אותו והטעות הזאת שאנחנו עושים, בגלל שאנחנו מסתכלים דרך החור של הגרוש, הרי כל ההסתכלות פה היא דרך החור של הגרוש 20 שנה.

עודד פורר: יש חוק יום חינוך ארוך שחוקקה הכנסת הזו ב- 1997, בתמיכת הממשלה אז, בראשות בנימין נתניהו.

עודד פורר: חוקק חוק, כן, 1997, חוק יום חינוך ארוך, הממשלה תמכה, אחרת החוק לא היה עובר, מי שהעביר את החוק היה אז חבר כנסת מאיר שטרית, אבל אם ראש הממשלה היה מתנגד כנראה שהחוק לא היה עובר, כמו שחוקים לא עוברים כאן כשהממשלה מתנגדת בסופו של דבר.

עודד פורר: והחוק הזה, אדוני היושב ראש, הפך 20 שנה לאות מתה בגלל האוצר.

עודד פורר: כל 5 שנים באים, חוק ההסדרים, דוחים את היישום ב- 5 שנים וגם בחוק ההסדרים הזה, בשבוע הבא, אני הגשתי הסתייגות ואני כבר אומר את זה פה.

עודד פורר: אני מבין שלתקציב הזה ומעכשיו לעכשיו אי אפשר להחיל אותו, אבל אין שום סיבה לדחות אותו מעבר ל - 2019.

עודד פורר: זאת אומרת תיערכנה - - -

יוסף ג'בארין: למה לתקציב הזה אי אפשר?

עודד פורר: כי אתה לא תצליח להיערך לפתיחת יום חינוך ארוך, לא רק בגלל כסף, גם בגלל יכולת יישום.

עודד פורר: אני אומר לך את זה, בוא, זה לא יפגע בתקציב, אבל אנחנו נוכל להוציא בשורה מוועדת החינוך הזו אם אנחנו נקדים להם, זה הקדמה של שנה או של שנתיים אבל נקבע שב- 1.9.2019 תחול - - -

יעקב מרגי: הלפרין יגיד עלינו שאנחנו נאיביים, הוא יודע מה הכוונות בכלל על הצו של יוח"א.

עודד פורר: תשמע, אני את הלפרין גם מכיר שנה שנתיים כבר, אבל הסיפור הוא כזה, הנאיביות הזאת, אתה יודע, גם אפשר היה להגיד על בן גוריון שהוא היה נאיבי והיו גם אנשים שאמרו שאסור להכריז מדינה ב- 48' כי אין שום סיכוי שיהיה פה רוב יהודי.

עודד פורר: אגב, לא סתם אנשים, הדמוגרף של בן גוריון אמר לו "אל תכריז מדינה", אז בוא, אני לא מפחד מהנאיביות הזאת.

עודד פורר: אני אומר לך המערכת, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, יודעת לשלוח לוויינים לחלל, יודעים לעשות באמת דברים מדהימים, אני חושב שאנחנו נצליח גם לעשות יום חינוך ארוך.

עודד פורר: צריך לקבוע לזה יעד ואז כל הדיונים האלה, על מה מקבל פה ומקבל שם יקבלו פרספקטיבה אחרת כי אחרת אנחנו עוסקים לדעתי בפלסטרים במקום לעסוק בעניין.

יעקב מרגי: מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: ראשית אנחנו בוועדה עוסקים בנושא של הצהרונים כבר תקופה ארוכה יש לומר, גם בנושא של יוח"א, גם של מיל"ת, ציל"ה, אני אישית את חיים כבר מכירה משנים בקרן רש"י, גם בעבר וגם היום אנחנו עוסקים המון בנושא של הצהרונים, היושב ראש דיבר על זה אתמול אפילו במליאת הכנסת, גם בנושא של כל התכניות.

מירב בן ארי: תראה, אין ספק, חבר הכנסת פורר, אגב אנחנו דחינו גם בוועדה הזו, מתי זה היה?

מירב בן ארי: לפני חודשיים, את יום חינוך ארוך בגלל התקציב, בגלל מה שבאמת משרד החינוך בא והציג, את העלויות, ולכן אנחנו כוועדה דחינו את הנושא של יום לימודים ארוך.

מירב בן ארי: אין ספק שחוק שנמצא כבר עשרות שנים תקוע בשל עניינים כספיים, הוא לא יגיע לא בתקציב 2018, עם כל הכבוד, ואם הוא יגיע ב- 2019 זה אחרי הכנה מוקדמת פה של משרד החינוך אל מול הוועדה ובכלל, אתה יודע, שר האוצר, ראש הממשלה, יש פה עוד אנשים שמעורבים בעניין והשאלה כמה הם דוחפים את זה.

מירב בן ארי: זה שיש רצון זה ברור, השאלה - - -

עודד פורר: אז אני חושב שהוועדה צריכה לשים את העניין הזה כיעד ל- 2019.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לוועדה - - -

עודד פורר: תקציב 17'-18' סגור, בואו נשים את זה כיעד.

מירב בן ארי: יש לי הרבה כבוד לוועדה כי אני נמצאת בה כל הזמן, מי שבסוף יחליט אם לשים את הכסף, כמו על סייעת שנייה, כמו על צמצום כיתות לימוד, זה שר החינוך והוועדה ממליצה לו כל הזמן, כמעט כל חודשיים, נכון?

מירב בן ארי: אנחנו כל הזמן מתעסקים בזה.

מירב בן ארי: אבל סוף - - -

עודד פורר: זה לא רק שר החינוך ואת יודעת טוב שזה גם משרד האוצר.

מירב בן ארי: אז נכון - - -

עודד פורר: בסוף זה כסף וצריך להבין ולהסתכל לא דרך החור של הגרוש כי מראים לנו כמה זה עולה, אבל כמה זה מוריד מההורים?

עודד פורר: כמה כסף זה יכניס למשק?

מירב בן ארי: אבל, תקשיב, אנחנו לא חלוקים - - -

עודד פורר: אני יודע, בגלל זה אני אומר לך.

מירב בן ארי: אתה יודע שאנחנו מסכימים בעניין הזה.

יעקב מרגי: אז בואו נתמקד בנושא של סוגיית החינוך והנחיצות והשאלות התקציביות נשאיר לוועדת הכספים.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: עכשיו רגע, נגיד משהו אחד לגבי הצהרונים, לגבי האירוע הזה ברמת גן.

מירב בן ארי: אני הבנתי שהאירוע ברמת גן ספציפית טופל מול ראש העיר, שמעתי גם את ראש העיר מדבר.

מירב בן ארי: העניין הוא עם השאלה, וזה הדיון שלך היום, איך זה מעיד על שאר המקומות בארץ.

יעקב מרגי: רמת גן כמשל.

מירב בן ארי: בדיוק, כי ברמת גן באמת באה מחאת הורים, ואגב, שעושים עבודה נפלאה, גם פה בוועדה וגם ברשויות והם באו ואמרו "לא יכול להיות מצב כזה" ובאמת, הבנתי שראש העיר התערב והנושא הסתיים.

מירב בן ארי: אלא אם תתקן אותי וזה אחרת, אבל זה מה שהגיע אלינו.

מירב בן ארי: בכל מקרה העניין הוא שמה שקורה ברמת גן הוא משל למה שקורה בשאר הערים בארץ וכאן הוועדה צריכה להתערב.

מירב בן ארי: אז אם אנחנו שמים את יום חינוך ארוך בצד ומתעסקים לגופו של עניין של הצהרונים, אנחנו חייבים לדעת האם בתוך הצהרונים, במדינת ישראל, בערים מסוימות יש אפליה לטובת מגזרים מסוימים, זה מה שהוועדה צריכה להתעסק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יפעת שאשא ביטון בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת לפני כשלושה שבועות קיימנו דיון מאד מאד דומה בוועדה לזכויות הילד, גם בסוגיה של הצהרונים בכלל וגם בעניין של רמת גן בפרט.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר כאן משהו, במיוחד להורים מהקול שנשמע.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה שיישום יוח"א זה הדבר האופטימלי וגם הוועדה לזכויות הילד הוציאה קריאה לממשלה ליישם את חוק יוח"א.

יפעת שאשא ביטון: אלא מה?

יפעת שאשא ביטון: אני מאד מאד מתקשה עם הדברים שאומרים, עד שזה לא יקרה אנחנו לא מוכנים לשום שינוי ושום הסדרה של זה בשטח, ואני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: ראשית הצהרונים, כמו שאמר לך כבוד היושב ראש, הם לא חלק מחקיקה, הם לא חלק מחוק כרגע.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את חוק חינוך חובה, יום לימודים שמתחיל בשעה מסוימת, מסתיים בשעה מסוימת, נכון שהיינו רוצים שזה יסתיים אחר כך, אבל כל מה שקורה אחרי כן זה בעצם שירותים שניתנים על ידי גופים שונים, או לצורך העניין רשויות שנכנסו לתוך הוואקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: כמי שבאה מהשלטון המקומי, אני מוכרחה לומר לך, אני חושבת שבמציאות הנוכחית רשויות מקומיות צריכות לראות בנושא של הצהרונים חלק מהשירותים שהם נותנים לתושבים שלהם, כמו שירותים נוספים שניתנים במסגרת הרשותית.

יפעת שאשא ביטון: מתוקף התפיסה הזו ויש הרבה מאד מקומות, ואגב, אתם תתפלאו שדווקא במקומות של הסוציו אקונומי נמוך או במקומות שהם יותר חלשים כן רואים את זה כתפיסה וכן באים לקראת האזרחים, משלמים אך ורק מחירי עלות, על מנת לאפשר באמת להורים לשלם את הסכומים האלה ושאנחנו לא נמצא מקומות שבהם עושים הון רשותי על חשבון הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: אני כן חושבת שזה משהו שצריך להיות בהסדרה, זו כן חקיקה שאני מקדמת לפיקוח על מחירי הצהרונים במקומות שבהם הרשות המקומית מפעילה את זה, וגם חברתי לסיעה, רחל עזריה, מקדמת חוק דומה על מנת שאנחנו נוכל לדחוף את זה מכל הכיוונים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר זה שבמציאות הנוכחית, משום שהתפיסה היא עדיין לא כפי שהיינו רוצים, אז נכון, אפשר לתת שירות כזה בדמות צהרון מסוים ושירות אחר בדמות צהרון אחר, ולתת להורים לבחור באיזה צהרון הם רוצים להשתלב.

יפעת שאשא ביטון: הכשל נעשה כששמים את המסגרות זו לצד זו וזו בעצם הטעות, והודה ראש עיריית רמת גן "כשלתי בשיקול הדעת כששמתי את שתי המסגרות בסמיכות זו לזו" ולכן הוא גם נעתר לבקשות הרבות וללחץ הציבורי שהופעל.

יפעת שאשא ביטון: אני טיפלתי בזה אישית מולו והוא שיפר את כל מה שקשור לטיולים או פעילויות שהן חוץ בית ספריות וכל המנגנונים שהם באמת בנראות ובשנה הבאה הוא יישר קו עם הצהרונים בארץ, אני מניחה שגב' אורה חכם תציין את זה.

יפעת שאשא ביטון: מה שאני מנסה לומר זה שצריך לפעול בשני ערוצים, האחד זה לטווח הארוך ואני לגמרי מסכימה, המדינה צריכה לקחת אחריות וליישם את יום חינוך ארוך, והערוץ השני הוא הערוץ המקביל, שנעשה בינתיים בטווח הקצר, של פיקוח על הרשויות בכל הנוגע להפעלה של צהרונים בתחום שיפוטם, תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק פאוזה קטנה בין חברי הכנסת, אתן לנציג נוסף ונחזור לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אני חייב לומר שכל מטרת הדיון הזה היום הוא כדי לצאת בסוף להסדרה של הנושא הזה.

יעקב מרגי: אי אפשר היום לא לפקח, לא להעיר, ולא לבוא בטענות לאף אחד כי הנושא לא הוגדר ולא הוסדר.

יעקב מרגי: את יודעת מה?

יעקב מרגי: זה הייתי אומר אפילו, זה כמעט הכרח שלא יגונה, אני לא יכול לבוא, אני שזועק על הפערים בחינוך ואני קורא שילד אחד יצא שמח וילד אחר נשאר בביתו עצוב, דברים שחוסים תחת קורת גג אחת, ודאי שזה זועק לשמים, אבל כרגע המצב, כפי שאמרתי בפתיח, אחרי בדיקה מסתבר שהמסגרת הזו נולדה ואף אחד לא טרח להגדיר אותה.

יעקב מרגי: אף אחד לא טרח, את יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: להסדיר אותה.

יעקב מרגי: להגדיר קודם כל כדי שנסדיר, אם לא נגדיר לא נוכל להסדיר.

יעקב מרגי: עכשיו אני בא ואומר, אני לא משפטן, אבל אני לא יודע מה הגדרה של ילד בצהרון, אם הוא עדיין בהגדרה של תלמיד.

יעקב מרגי: כי אם הוא עדיין בהגדרה, מה אני בא לומר?

יעקב מרגי: אני לא משפטן, אבל אם ילד שנמצא בצהרון הוא בהגדרה של תלמיד יש פה עבירה על חוק זכויות התלמיד.

יעקב מרגי: כי אם אני מגדיר אותו תלמיד בצהרון, רשות חינוך, או מוסד חינוך הפועל מטעמם לא יפלו תלמיד מטעמים כאלה ואחרים, עדתיים, כלכליים וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אבל הוא לא מוגדר פה.

יעקב מרגי: יפה, לכן אני אומר לכם, רבותיי, המטרה של הדיון הזה, חברי הכנסת ואנשים שבאו, אנשי ציבור שבאו לכאן, אנשי מקצוע שבאו לכאן, אני אומר חד משמעית, תכלית דיון זה שבסופו אנחנו נצא להסדרה משותפת גם של משרד החינוך, גם של הרשויות המקומיות, להגדרה קודם כל.

יעקב מרגי: להביא לנו הצעה, שבסוף תוגש לנו הצעה של הגדרה והסדרה של הצהרונים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן חבר הכנסת מקלב.

מסעוד גנאים: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני חושב שאת המקרה שאנחנו דנים פה היום זה לגבי שני דברים.

מסעוד גנאים: דבר ראשון, יש הבדל בין המטרה של איזה פרויקט או תכנית מסוימת לבין מה שמתבצע בשטח.

מסעוד גנאים: דבר שני, זה שהסמכות שהיא משרד החינוך היא צריכה לעקוב אחרי הביצוע בשטח ואחרי מה עושים המועצות והעיריות.

מסעוד גנאים: זה לא רק לגבי הצהרונים, לגבי כל הפרויקטים והתכניות במיוחד בעניין החינוך משום שכפי שאמרתי, יש הרבה דברים שאמורים לשרת מטרה מסוימת ואין כמו הצהרונים שהם אמורים להיות שוויוניים.

מסעוד גנאים: בלי הבדל, משום שהם באו כדי לפתור בעיית האדם והאישה העובדת בסוף, כדי שהבנים שלה או הבנים שלו יהיו במסגרות חינוכית - - -

<יהודית גידלי: גם הבנות.

מסעוד גנאים: גם הבנות?

<יהודית גידלי: כן.

מסעוד גנאים: בסדר גמור, אז שניהם, כולם.

מסעוד גנאים: כולם.

מסעוד גנאים: אז האחריות היא על המדינה ועל משרד החינוך שצריך לעקוב אחרי פרויקטים כאלה ולוודא שאכן הם שוויוניים לכולם בלי הבדל, לא במצב ולא בדרגה הסוציו אקונומית או מי שאין לו או מי שיש לו.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מקבל לאחר מכן עורך דין גל גור.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברי וחברי הכנסת, גם לכבודו של חבר הכנסת טרכטנברג, וגם מבחינת, אני חושב האופן המציאותי, אני חושב שמכל המחאה החברתית, הממשלה השכילה במקרה הזה לאחר הוועדה, את הנקודה המרכזית שבזה אפשר להשקיט את המחאה החברתית האמתית, לדעת בתוך כלל המחאות שהיו, לקחת את הנקודה המרכזית ומשם לגעת בה כדי לתת מענה לכלל.

אורי מקלב: אם אתה גורם לכך שמשפחה יכולה להגדיל את ההכנסה שלה, לבסס את ההכנסה שלה, ממילא עוד הרבה דברים בדרך נפתרים.

אורי מקלב: איך עושים את זה?

אורי מקלב: על ידי כך שאתה צריך לתת מצע מבוסס ונוח ואמיתי ורגוע ומענה מקצועי לילדים, לאימהות העובדות, ממילא האימהות יכולות לעבוד, המשק עובד וזה משפיע באופן כללי.

אורי מקלב: זה היה אני חושב בדברים שלך, פרופ' טרכטנברג, כבר היום חבר הכנסת טרכטנברג.

אורי מקלב: זה לא היה מחיר גם זול, זה עלה כסף.

אורי מקלב: אם אנחנו היום רוצים לבוא ולראות ההשקעה של הממשלה, מול התוצאות, יש פערים גדולים מאד.

אורי מקלב: יש כאן בזבוזי כספים.

אורי מקלב: התכנית היא נכונה, הרעיון הוא נכון, הביצוע הוא כושל.

אורי מקלב: אני מקבל את מה שאומר פרופ' טרכטנברג, מה שאומרת חברתי וחברי, צהרון זה לא עוד קייטנה, זה לא עוד מסגרת משלימה.

אורי מקלב: צהרון זה המשך יום החינוך, מערכת החינוך, וזה היה גם המטרה ועל זה דיברו, דיברו על הרחבת חינוך חינם.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע על כוונת המכוון.

אורי מקלב: אני לא הייתי כאן כשאחרים דיברו, אבל - - -

יעקב מרגי: לא, אחר כך אנחנו נשמע מה כוונת המכוון.

אורי מקלב: אבל אני אומר, להרגשה שלנו, ואני נותן למי שבאמת, אני חושב, שהייתה ואנחנו מעריכים את מה שבאמת נאמר בטרכטנברג - - -

יעקב מרגי: תודה.

אורי מקלב: רק שנייה, אדוני.

אורי מקלב: באופן מעשי זה לא נותן את המענה, זה לא נותן את המענה גם בכדאיות היום לצאת לעבודה כי צריך לשלם מחירים כאלה גבוהים, כשהמחירים, הצהרונים בעצם נהפכו למחולל הכנסה של הרשויות ותדבר עם אנשי הרשויות, הם לא מתכחשים לזה.

אורי מקלב: הם רואים את זה כמחולל עוד מקור להכנסה לרשויות במסגרת המרדף שלהם אחרי הכנסות בתקציבים ממשלתיים.

אורי מקלב: מה שקורה בתוך הצהרונים גם לא מוצא חן בעינינו, אנחנו לא מצליחים לקבל הגדרה לפי חוק מה זה צהרון.

אורי מקלב: מה שההורים רוצים בצהרון במצב של היום, כשהיום נשים עובדות, הילד לא צריך לראות בדירה שאתה גר אם יש שמש או לא.

אורי מקלב: הילד יוצא כשהשמש לא נמצאת בדירה, בבית שלו, הוא חוזר כבר בחושך.

אורי מקלב: היום המרכז, באמת, אם רוצים היום לתת מענה וגם רוגע במענה שהאמא העובדת יודעת שיש לה מקום שהיא יכולה לשלוח אותו - - -

יעקב מרגי: תראה, אם הבנתי מהדברים שלך, חבר הכנסת מקלב, מבחינתך ההורים צריכים להגדיר, זאת אומרת המצב ברמת גן הוא סביר, במודיעין הוא סביר, אם הבנתי אותך נכון.

אורי מקלב: אני לא מכיר ברמת גן, אני הגעתי כשההורה התחיל לדבר, אבל אני יודע שברמת גן בטח הם מתלוננים על - - -

יעקב מרגי: לא, הם מתלוננים שבאותו מקום, באותה מסגרת יש ילד שמקבל X ויש ילד שמקבל Y. סביר בעיניך?

אורי מקלב: אבל אנחנו ראינו במקומות אחרים שעשו, הם מפעילים לבד ביבנה או במקומות אחרים שהם מפעילים את זה לבד.

יעקב מרגי: איפה שזה לא מוגדר יש הפקרות.

יפעת שאשא ביטון: מחירים מטורפים, כן, זה מה שדיברנו.

אורי מקלב: אני לא יודע אם הם נמצאים פה, בסופו של דבר אני לא מדבר עכשיו ואני לא רוצה להיכנס גם לפרטים של האוכל, שכל החמגשיות נשארות וזה לא מתאים, שזה החלק המקצועי שלו, בסופו של דבר אם אתה נוגע בנקודה של פערי המחירים, אם אנחנו צריכים לקחת, זה לא העלות היחידה שיש במערכת החינוך.

אורי מקלב: זו עוד עלות שהוא גבוהה מאד, היא גורמת לכך שאנחנו מדברים במיוחד ברובד של ההכנסות הנדרשות, שזה הופך את העבודה ללא משתלמת ולא כדאית ואנחנו בחלק הזה, אני חושב שכל הוועדות בכנסת וועדת חינוך היא ועדה, היא חלק מרכזי בהסדרה שלנו מול הצהרונים.

אורי מקלב: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: עורכת דין גל גור.

<גל גור: אני כאן מטעם פעילות גוף מסודר של הורים שפועלים בצורה וולונטרית ונקרא שדולת ההורים בתל אביב - יפו ואנחנו עובדים גם בשיתוף פעולה עם ועד הגנים שנבחר, ועד הורי הגנים שנבחר בתל אביב ושמוביל אותו טל צפירא.

<גל גור: אני אומרת את זה כדי להדגיש שהדברים שאני אומרת מבוססים על תקשורת יום יומית וישירה עם קהל ההורים, זה הדאטה בייס שלנו.

יעקב מרגי: ומה את אומרת?

<גל גור: קודם כל אני חושבת שהשאלה הכי חשובה היא איזה אנשים אנחנו רוצים שיגדלו בחברה הזאת.

<גל גור: זהו, זה הקו המנחה שצריך - - -

יעקב מרגי: האם אנחנו רוצים לראות את הממצאים של, דוח זה נקרא או סקר טימס, מבחן טימס, רוצים לראות את אותם פערים לאורך שנים?

יעקב מרגי: זו השאלה.

<גל גור: הם כמובן מחלחלים לעומק והם יוצרים פה חברה מסוימת והם מגדלים אנשים מסוימים וזאת השאלה, איך אנחנו רוצים שהיא תיראה.

<גל גור: אני אגיד רק בקצרה מה אני מציעה או מבקשת, קוראת לוועדה לקדם ואיזה שהוא חלון קצר למציאות בתל אביב מבחינת הנתונים.

<גל גור: קודם כל אני מאד מסכימה עם חברת הכנסת יפעת ביטון, לא מפתיע אותי, לרוב אני מסכימה עם דבריה, אני חושבת שזה חייב להיות דו שלבי, אני חושבת שבמיוחד על רקע זה שנדחתה עכשיו התכנית ליום לימודים ארוך בעוד 5 שנים וגם - - -

עודד פורר: היא עוד לא נדחתה, שבוע הבא היא תדחה.

<גל גור: כן.

<גל גור: אף אחד כמובן - - -

יעקב מרגי: היא נדחתה מיום היוולדה, אם כבר מחדדים ומדייקים, התכנית נדחתה מיום היוולדה.

<גל גור: ודאי, אני זוכרת אותה שנים רבות מנסה, אין ספק שזה הפתרון הנכון, לדעתי לפחות, יום לימודים ארוך, אבל מאחר שזה לא הולך לקרות ביום יומיים הקרובים ובינתיים אנחנו מגדלים כאן אנשים בגיל הצעיר, אנחנו רוצים שתהיה איזו שהיא סטנדרטיזציה כבר היום בצהרונים.

<גל גור: כשזה פרוץ לגמרי וכל ראש רשות יכול לעשות ככל העולה על דעתו, ויש נניח לפעמים הרבה מאד מפעילים בכל רשות מקומית, שכל אחד מהם עושה ככל העולה על דעתו, אז אין שום סטנדרטיזציה וזה כמובן בא לידי ביטוי גם בעלויות של הצהרונים, שהן שונות מהותית מאחד לשני, וגם בתנאים של השירות שניתן.

<גל גור: יכול להיות צהרון שנותן X וצהרון לידו שנותן Y וההבדל הוא דרמתי מבחינת שעת סיום הצהרון, התכנים שלו, הצוות וכו'.

<גל גור: אני לא אלאה אתכם בפרטים, אני רק אגיד בקצרה, למשל מבחינת המציאות בתל אביב, דוגמה קצרה, בתל אביב פועלים כ- 30 מפעילים פרטיים, אין לנו היום מכרז מסודר, העירייה קוראת, מתקשרת עם הצהרונים, בקול קורא זה נקרא.

<גל גור: הכל מאד פרוץ, יכול להיות מצב שלמשל באותה שכונה, דוגמה סתם בצפון תל אביב, רחוב ליד רחוב, יהיה לך צהרון אחד שעולה 1,140 ואחר 1,350.

<גל גור: בשכונה אחרת בלב העיר יהיה לך, בדיוק מה שתראו, לא בדיוק אבל דומה למה שתראו ברמת גן של צהרון פרטי שמוביל יום יום את הילדים לתכנית משודרגת משמעותית ולעומתם יש את אלה שלא יכולים לממן אותו ונשארים בבית ספר בתכנית אחרת לגמרי.

<גל גור: אז הקריאה שלי היא מבחינת השלב, בטווח הקצר יותר, אחת, לחייב את ראשי הרשויות לשקיפות מלאה בנתונים כדי שגם ההורים יוכלו להיות עם יד על הדופק מה ניתן ואיך - - -

יעקב מרגי: תודה.

<גל גור: ושתיים, גם באמת לפקח על הנושא.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין ולאחריו ג'בארין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני רוצה להמשיך את הדברים של הדוברת שקדמה לי, אנחנו עוסקים בבני אדם, אנחנו עוסקים בחלק אינטגרלי ממערכת החינוך, אנחנו לא עוסקים במשהו שהוא סוג של בייביסיטר.

דב חנין: אנחנו עוסקים במשהו שיש לו השפעה מאד גדולה על איך ילדים גדלים ומה התנאים שבהם הם גדלים והמצב היום הוא מצב בלתי נסבל.

דב חנין: אני רק רוצה להגיד שאסור לנו לקבל כגזירת גורל את העובדה שחוק יום לימודים ארוך לא מיושם, זה חוק שהכנסת חוקקה אותו.

דב חנין: זה שהממשלה בוחרת בתקציב, בהצעת התקציב הנוכחי שהייתה הצעת תקציב איומה, בואו נגיד את האמת פה על השולחן, למרות שיש פה חברים שלא מסכימים איתי, אבל אני אומר זו הצעת תקציב איומה - - -

יעקב מרגי: יש דברים איומים יותר.

דב חנין: אולי אתה הצבעת בעד דברים יותר איומים, אני בכל זאת אומר שזה איום.

דב חנין: היו אולי דברים יותר ויש אולי דברים יותר איומים, אבל זה דבר איום.

דב חנין: כאשר הממשלה נותנת 4.5 מיליארד שקל לבעלי הון כי הוא אומרת שיש לה יותר מדי כסף ולכן אפשר להוריד את מס החברות מ- 24% ל- 22%, ולעומת זאת היא דוחה את חוק חינוך חובה בעוד כמה שנים זה סדר עדיפויות גרוע וקלוקל שהוא מבטא את השקפת עולמו של ראש הממשלה נתניהו, הוא תמיד האמין שהעשירים לא צריכים לשלם והשירותים החברתיים צריכים להצטמצם.

דב חנין: אבל אני מצטער, אני כנציג ציבור אני לא יכול לעבור לסדר היום על עובדה שזה עדיין סדר היום הרשמי של מדינת ישראל ושל ממשלת ישראל, למרות שבממשלה יש שרים חברתיים שחושבים אחרת, אני בטוח בזה.

יפעת שאשא ביטון: בלי שנעודד תעסוקה הם לא יוכלו לשלם לצהרונים בכלל.

יעקב מרגי: יפעת.

דב חנין: טוב, יפעת, אני לא בטוח שאת צריכה להגן על כל דבר גרוע בממשלה, מספיק שאתם תומכים בחוק ההסדרה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא כזה גרוע, אני רק מסבירה.

דב חנין: אני רוצה להתקדם הלאה, אני דווקא רוצה להסכים - - -

יפעת שאשא ביטון: על מילים לא משלמים מס, הכל בסדר.

דב חנין: אני דווקא רוצה יחד עם זאת להסכים לדבריה של יפעת על כך שבמצב הקיים אנחנו לא יכולים רק להסתפק בהמתנה.

דב חנין: זאת אומרת אני מקווה שאנחנו נגיע למצב שיום חינוך ארוך ייושם וזה צריך לקרות, אני מציע לוועדה להמשיך להילחם עם הדבר הזה, אבל אנחנו לא יכולים להסתפק בזה ואנחנו לכן צריכים לחשוב על דבר מקביל - - -

יעקב מרגי: תבואו בהמוניכם להצבעה כמו שבאתם על ספר האזרחות ועל ספר - - -

דב חנין: כמו שנהרנו בהמונינו באוטובוסים ביום - - -

יעקב מרגי: המילה בהמוניכם נהיתה מילה מגונה.

דב חנין: בסדר, אני מקבל את זה באהבה.

דב חנין: אני רוצה לכן, אדוני היושב ראש, לסכם בכך שאני חושב שהשאלה של סטנדרט אחיד לצהרונים, סטנדרט אחיד ארצי שמדינת ישראל מחייבת אותו, זה נושא מאד מאד דחוף ואני חושב שזה צריך להיות מרכז תכנית העבודה שלנו, תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, חבר הכנסת יוסוף ג'בארין ולאחר מכן ניתן לאורח ונמשיך עם חברי הכנסת.

יוסף ג'בארין: יוסף.

יעקב מרגי: יוסף, אמרתי.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: האמת, הייתי חוזר ממש מילה במילה על מה שאמר חברי חבר הכנסת דב חנין, אבל אני רוצה בכל זאת לחדד שני דברים.

יוסף ג'בארין: השינוי עכשיו בהצעת החוק ההתייעלות הכלכלית וכל הדיונים על התקציב שהדחיה הבאה בשביל יום החינוך הארוך היא ל- 5 שנים.

יוסף ג'בארין: עד 2022 - - -

יעקב מרגי: מוצע.

יוסף ג'בארין: מוצע, אני יודע, לצערי הניסיון שלנו מלמד שמה שמוצע פחות או יותר עובר.

<קריאה: זה למען היציבות.

יוסף ג'בארין: לפגוע בילדים למען היציבות.

יעקב מרגי: לא לזעזע.

יוסף ג'בארין: לייצב את הפגיעה, כן.

יוסף ג'בארין: אני חושב שיש, כבוד היושב ראש, שגם אפילו מהפן המשפטי החוקתי יש כאן משהו אבסורדי, שחוק שנחקק ב- 97, חוק שעבר בכנסת ועכשיו נדחה 6 פעמים ועכשיו רוצים לדחות עוד 5 שנים, אני חושב שזה מצב בלתי מתקבל על הדעת ואני תוהה איך חבריי, שמציגים עמדות חברתיות, אם אתם באמת תעברו לסדר על הצעה כזו.

יוסף ג'בארין: חוק יום לימודים ארוך הוא לדעתי הפתרון האידאלי לנושאים שאנחנו כל הזמן דנים בהם בוועדה.

יוסף ג'בארין: זה חוק אוניברסלי, לא מותנה בדברים אחרים.

יוסף ג'בארין: מרכז המחקר של הכנסת קבע במפורשות שהחוק הזה מקדם שוויוניות במערכת החינוך בישראל, לכן מי שקורא את המסמך שלהם, ונמצאים כאן הכותבים, ורואה עד כמה הם משבחים את השוויוניות שבתוך החוק ואת התרומה שלו לקידום אוכלוסיות מוחלשות, ואגב, החוק הזה גם יכול לקדם תעסוקה בקרב נשים כי זה גם ייתן מסגרות לילדים וכד', זאת אומרת שיש השלכות חברתיות רחבות מעבר להשלכות החינוכיות, ועכשיו במקום להגיד, הנה בפעם האחרונה קבענו שזה, הממשלה קבעה שמתחילים ליישם אותו בספטמבר 2017, עכשיו מציעים לדחות ב- 5 שנים?

יוסף ג'בארין: במקביל לדחייה הזו חברתי, יושבת ראש הועדה לקידום הילד, במקביל לדחייה הזו אמר חבר הכנסת חנין, רוצים עכשיו להוריד את מס החברות.

יוסף ג'בארין: בדקנו עם מרכז המחקר של הכנסת מה העלות הכלכלית של אוצר המדינה מהורדת המס הזו, אחוז אחד יעלה לפחות מיליארד שקל.

יעקב מרגי: הם בדקו גם מה תרומתה למשק?

יפעת שאשא ביטון: הרעיון הוא לעודד חברות, אני נלחמת על זה בגליל.

יפעת שאשא ביטון: להוריד כמה שיותר מיסים כדי שיבואו ותהיה תעסוקה בגליל.

יוסף ג'בארין: בחייך, אבל במקום להשקיע בשוויוניות רוצים עכשיו להתחיל מהלך שלא ברור מה התוצאות שלו ולכן, אני אומר אחוז אחד זה יותר ממיליארד שקל, אז אלה סדרי העדיפויות ולכן ה-2% שיהיו ב- 2018 יחד זה יכול להגיע ל- 3, 4 מיליארדים.

יוסף ג'בארין: במקום, אפשר לעכב את זה, תדחו את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: תקפיאו את זה ותיישמו את חוק לימוד ארוך.

יעקב מרגי: נמצא אתנו חבר הכנסת טרכטנברג שיש לו קצת טביעות אצבע על כל המסגרות האלה, אז בוא תן לנו קצת, אני לא אומר מה היתה כוונת המחוקק, אבל מה הבנת המכוון היתה.

מנואל טרכטנברג: תודה, אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: שיניתי את דעתי, למי שתהה, כי יש לנו אילוצי זמן, אני אתן לאורחים נוספים.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד כך, תראו, אנחנו מתקדמים בתחום של הגיל הרך קפיצות מדרגה מעת לעת והרבה דריכה במקום בין לבין.

מנואל טרכטנברג: אז היתה קפיצת מדרגה באמת בעקבות המחאה, השאלה היחידה שעומדת על הפרק לגבי יום לימודים ארוך, שדרך אגב אני כופר במילה הזאת יום לימודים ארוך, כי זה נשמע כאילו שזה התארך, זה ארוך מאד, לא לא.

מנואל טרכטנברג: יום לימודים, נקודה, צריך להיות משעה 7:30 או 8:00 ועד 4, 5.

מנואל טרכטנברג: זהו.

מנואל טרכטנברג: לא ארוך, לא בטיח, לא זה.

יעקב מרגי: שילמדו עד 4.

מנואל טרכטנברג: נכון, בוודאי שיהיו במסגרת חינוכית נאותה, ברורה וכו', עם אחריות, עם סטנדרטים וכך הלאה.

מנואל טרכטנברג: השאלה היחידה לגבי זה, אדוני היושב ראש האם זה יקרה כתוצאה, אם אפשר להשתמש בלעז, מאבולוציה או רבולוציה.

מנואל טרכטנברג: כלומר או התפתחות, אבל התפתחות אמיתית, התקדמות, או מהפכה.

מנואל טרכטנברג: כלומר מה זה מהפכה?

מנואל טרכטנברג: חלילה אני לא קורא לשום, כמו שקרה במחאה, איזה מן זעזוע חיצוני שיאלץ את המסגרת לעשות את מה שכבר חוקק.

מנואל טרכטנברג: בינתיים, לצערי הרב, התחום של הצהרונים בפרט, סליחה גם המושג צהרונים, צריך למחוק אותו מהלקסיקון.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם משהו, השפה, המונחים שאנחנו משתמשים בהם, הם משפיעים עמוקות על התפיסה מה זה, כמה זה צריך לעלות, מי צריך לעשות את זה.

מנואל טרכטנברג: צהרון, הרושם הוא אתה יודע, איזה מן מסגרת - - -

יעקב מרגי: קייטנה יומית.

מנואל טרכטנברג: קייטנה שכל מה שצריך זה לשעשע את הילד 5 דקות ושיילך לישון.

יעקב מרגי: לאחסן אותו.

מנואל טרכטנברג: כן, אז אני אומר, צריך למחוק את זה, אבל מה שאני רואה כיום, לא יקרה כלום, אני אומר לכם, לצערי הרב, כי בעצם ברגע שהמדינה לא לוקחת אחריות הרשויות המקומיות, יש להם אילוצים, אז הן פועלות, אתה יודע, לפי לחצים מקומיים וכל אחד עושה, אפשר לעשות כסף מזה?

מנואל טרכטנברג: יעשו כסף.

מנואל טרכטנברג: כן?

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם לא תהיה אבולוציה במצב הנוכחי, אני חותם לכם, אני רואה את זה.

מנואל טרכטנברג: זה כבר קורה ולכן השאלה אדוני היושב ראש, אנחנו כוועדת חינוך ואתה כיושב ראש צריך לא לחכות, אתה יודע, לאותו זעזוע, למה לנו?

מנואל טרכטנברג: מה, אנחנו לא יודעים מה צריך להיות?

מנואל טרכטנברג: תראו, אפשר להגיד עלי מה שאפשר להגיד, אני לא בן אדם שהוא לא אחראי תקציבית.

יעקב מרגי: לא פופוליסט.

מנואל טרכטנברג: נכון, ואני אומר לכם שאפשר, במקום לדחות ולדחות 5 שנים, לשים על השולחן תכנית הדרגתית, מושכלת שכל שנה מוסיפה X ו-X.

מנואל טרכטנברג: אני אומר לכם, אפשר לעכל אותו תקציבית ואתה שם את המטרה, כמו שאמרתי, יום לימוד, יום לימודים לא ארוך, אמיתי.

מנואל טרכטנברג: מבוקר עד 4, 5 ונתקדם לאורו.

מנואל טרכטנברג: כל דבר אחר, וצריך לעשות, אני לא נגד, אתה יודע, אבל הפלסטרים האלה, מה שצריך להבין הוא שיש להם מחיר.

מנואל טרכטנברג: הם נותנים את התחושה שאפשר להמשיך ככה 5 שנים.

יעקב מרגי: תודה.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להמשיך.

יעקב מרגי: רגע, אני אתן לך גם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מנואל, אני רוצה לומר לך, לא יודע אם קראת את דברי ההסבר בסעיף שנוגע ליוח"א שידון בוועדת החינוך, אחד הטיעונים שהם מביאים שכביכול חלק מהרציונל של יוח"א, לא שאני מסכים עם זה, מיושם כבר ברפורמת אופק חדש וזה טיעון שחוזר על עצמו.

יעקב מרגי: טיעון שחוזר על עצמו כמעט בכל - - -

מנואל טרכטנברג: זה כל כך לא נכון.

יעקב מרגי: ודאי שזה לא נכון.

יעקב מרגי: הערה צינית שאמרתי קודם היא מציאותית, רק שילמדו בשעות ש - - -

מנואל טרכטנברג: כן כן.

יעקב מרגי: אני בא ואומר שאין ספק שאפשר לעכל את זה תקציבית הדרגתית, רק אני רוצה להחזיר אותך למציאות כי לצערי הרב, ואני אומר את זה בצער, לא לחינם אמרתי, לא עוד יחשדו בנו שאנחנו נאיביים, אתה שומע את זה מכל מי שמוביל את המערכת שאין כוונה, זה היה נכון בעתו, היום זה לא נכון - - -

מנואל טרכטנברג: נכון, לגמרי.

יעקב מרגי: לכן יהיה דיון נוקב בסוגיה הזאת כשנגיע לחוק ההסדרים בוועדה.

חנין זועבי: אין כוונה למנוע - - - סליחה שאני נכנסתי מאוחר.

חנין זועבי: אין כוונה למה?

יעקב מרגי: אין כוונה ליישם את יוח"א, יום חינוך ארוך.

יעקב מרגי: עורך דין אסף שפרינגר - - -

חנין זועבי: אבל הייתי רוצה לשאול את חבר הכנסת טרכטנברג, ברשותך - - -

יעקב מרגי: הוא לא הולך.

חנין זועבי: הוא הולך.

חנין זועבי: הנה, הוא הלך.

יעקב מרגי: אז, חנין, שאלה.

חנין זועבי: כשאתה התכוונת, כי זה חשוב לי וזה מתקשר עם הדברים שלי, אתה חושב שזה מיותר, המסגרת הזאת?

חנין זועבי: אתה חושב ש - - -

מנואל טרכטנברג: לא, מה שאני אומר זה שזה לא - - -

חנין זועבי: זה לא מסודר בתוך - - -

מנואל טרכטנברג: המסגרת של צהרון, כאילו מן אתה יודע, דבר - - -

חנין זועבי: כן, דבר לא מוגדר.

מנואל טרכטנברג: זה לא, זה צריך לעבור מהעולם וצריך להיות שאותה מסגרת, המסגרת החינוכית, תהיה מבוקר עד 4, 5 אחר הצהריים.

מנואל טרכטנברג: זו המסגרת החינוכית ואין בלתה.

חנין זועבי: אז הבנתי אותך נכון.

יעקב מרגי: המועדפת.

יעקב מרגי: תודה.

מנואל טרכטנברג: ילד לא משתנה בשעה 2 ודקה, הילד לא משתנה.

מנואל טרכטנברג: זה אותו ילד.

חנין זועבי: אם זה דבר אחר, זה מיותר, אז הבנתי אותך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורך דין אסף שפרינגר.

<אסף שפרינגר: כן, אדוני, תודה, אדוני.

<אסף שפרינגר: שמעתי פה את דבריהם המלומדים של חברי הכנסת, אני - - -

יעקב מרגי: אתה מוכן לתת לנו את זה בכתב?

<קריאה: את מי אתה מייצג?

<אסף שפרינגר: אני אחד מראשי המאבק בעניין הפגנת הצהרונים ברמת גן.

<אסף שפרינגר: אני אחד מראשי ההורים באפליית הצהרונים ברמת גן, אני יכול לומר לאדוני שפניתי - - -

יעקב מרגי: בלי, אדוני, זה מזכיר לי בית משפט ויש לי פטיש לידי.

<אסף שפרינגר: פנינו גם לחברת הכנסת שאשא ביטון וגם לחבר הכנסת פורר שיצא, אני רוצה קצת לחדד את הנקודה ברמת גן.

<אסף שפרינגר: אני, מי שלא יודע ומי שלא שמע עדיין, ב-5 בתי ספר נוצר איזה שהוא פיילוט של העירייה.

<אסף שפרינגר: בגדול זה פיילוט מבורך, להוסיף עוד תכנים לילדים ולא רק להיות בייבי סיטר, כמו שאני שומע שזה עולה כאן מדי פעם בוועדות.

<אסף שפרינגר: בכל מקרה הוסיפו, מנסים את הפיילוט הזה רק ב-5 בתי ספר - - -

יעקב מרגי: במידה שהפיילוט הזה יצליח, מה המגמה?

<אסף שפרינגר: שניה, שניה, רק שבפיילוט הזה יש שני צהרונים, צהרון אחד רגיל שעולה רק 1,040, שזה יקר כשלעצמו, וצהרון אחד יקר יותר שעולה 1,240, כאשר יש יותר ילדים אפשר לעשות אחד ועוד אחד ולהבין כמה זה עולה.

<אסף שפרינגר: זה כיתה ליד כיתה, מסיימים את יום הלימודים בשעה 1 - - -

יעקב מרגי: למה, הפסיקו לבנות לגובה ברמת גן?

<אסף שפרינגר: יש שם בעיה של תמ"א כרגע, אבל לא נתייחס לזה.

<אסף שפרינגר: מסיימים את יום הלימודים בשעה 1, רבע ל- 1 או 1, הילדים מתפצלים לשתי כיתות.

<אסף שפרינגר: בכיתה אחת מופעל הצהרון הרגיל והצהרון השני זה הצהרון האיכותי, יש בו תכנים משודרגים, יש בו ימי טיול, יציאה לטיולים.

<אסף שפרינגר: אנחנו הקמנו קול צעקה גדולה, ב- 3 חודשים האחרונים אנחנו באמת במאבק איתן מול העירייה שעומדת ובשום פנים ואופן לא מוכנה לשנות את המצב עוד השנה, לאחד את התכנים ולהוריד למחיר הנמוך, זה מה שאנחנו דורשים.

<אסף שפרינגר: זה לא קורה השנה ואני סקפטי אם זה גם יקרה בשנה הבאה.

<אסף שפרינגר: כל ההצהרות של עיריית רמת גן זה זריית חול בעיניים, שום דבר לא נכון, ההיפך, אני אומר לאדוני, היתה ישיבת מועצה לפני שבוע, האופוזיציה העלתה את הסוגיה הזאת, רצו לסיים את האפליה, בישיבת המועצה זה נפל.

<אסף שפרינגר: אם הם היו רוצים לסיים את זה השנה הם היו מצביעים בעד ומסיימים את הנושא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני תוהה, אני לא משפטן, אם זה היה מגיע לשולחנו של בית המשפט העליון של מדינת ישראל והיו קוראים את הסעיף 2.1 באמנה לזכויות התלמיד, אמנת זכויות הילד של האו"ם, "המדינות החברות יכבדו ויבטיחו את זכויות המפורטות באמנה זו לכל ילד שבתחום שיפוטן, ללא אפליה משום סוג שהוא, ללא קשר לגזע, צבע, מין, שפה, דת, השקפה פוליטית או אחרת, מוצא לאומי אתני או חברתי, רכוש, נכות, לידה או מעמד אחר, בין אם של הילד ובין אם של הוריו או האפוטרופוס החוקי".

מירב בן ארי: שניה רגע, למה שני עורכי הדין פה מחייכים?

מירב בן ארי: כי אם יש משהו שאתה לומד בשנה א' במשפטים זה שלאמנות אין שום - - -

יעקב מרגי: אבל אני שמח - - -

<קריאה: בית המשפט לא היה עושה עם זה כלום.

יוסף ג'בארין: אבל האמת שאני מתרגש לשמוע את זה.

מירב בן ארי: רגע, אין לזה שום סמכות חוקתית.

יוסף ג'בארין: חוק זכויות התלמיד כולל גם הוראה שאוסרת אפליה.

יעקב מרגי: רציתי להביע את הכוונה, זו לא פעם ראשונה שאני מתעסק עם האמנה לזכויות הילד, כחברים בוועדת זכויות הילד אפילו השתתפנו עם שופטת סביונה רוטלוי בסוגיה הזו ואני חושב שהגיע הזמן ואני קורא שיאמצו את זה בחוק.

יעקב מרגי: ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: בית המשפט העליון הוכיח לנו, לעיתים קרובות, לא לעיתים נדירות, שגם כשזה לא מוגדר בחוק וזה תואם הוויה בינלאומית הוא יודע לגעת בזה.

יעקב מרגי: אבל אני זרקתי את זה באוויר וזה לא לדיון.

יפעת שאשא ביטון: אבל, כבוד היושב ראש, אני חייבת לחדד, זה לא עניין של דיון, אני חייבת לחדד, המורכבות והבעייתיות של זה היום, שזה קניית שירותים לכל דבר, זה כמו כשקונים חוגים שונים אחר הצהריים וזה הסיפור של הצהרונים.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור של הצהרון שאנחנו לא יצרנו שום פיקוח עליו.

יעקב מרגי: רשויות מדינה, אם זה חנות מכולת, את צודקת, אם זו רשות מדינה שתחום שיפוטה - - -

יפעת שאשא ביטון: היום זאת המציאות.

יעקב מרגי: רשות מקומית יש לה מעמד סטטוטורי - - -

יפעת שאשא ביטון: זו המציאות.

יעקב מרגי: סליחה, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: רשות חינוך מקומית היא רשות סטטוטורית, מדינה זו מדינה, זה לא רפובליקת בננות, לכן אני אומר לכם, לא משפטן, ואני תוהה וממשיך עם התהייה הזו.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: קודם כל הבעיה היא שאין הגדרה של מה זה צהרון.

חנין זועבי: מה זה צהרון, זה עוד מסגרת משלימה?

<קריאה: כן, דיברנו על זה בהתחלה.

חנין זועבי: כן, סליחה שאיחרתי, אבל אני לא חושבת שעניתם על זה.

חנין זועבי: אולי הצגתם את השאלה, אבל - - -

יעקב מרגי: לא, הסכימו, הסכימו שאין הגדרה, אין הגדרה.

חנין זועבי: ולכן יש מצב של הפקרות, גם הפקרות בתוכן, גם הפקרות במחיר, ואני רוצה להביא את הצעקה שהיא בחברה הערבית לא צעקה של איכות חיים, היא צעקה שהדבר בכלל לא נמצא תחת היכולת הכלכלית של המשפחה ומוותרים על צהרונים, ומוותרים על צהרונים שגם ככה מוותרים על מקומות תעסוקה לנשים, שזה בשבילי הנושא הכי חשוב, תעסוקה לנשים.

חנין זועבי: תעסוקה לנשים.

חנין זועבי: אז שמה, נשים לא הולכות לעבודה בגלל שהן לא יכולות לשלוח את הילדים שלהם לצהרונים, בגלל שאז גם המשכורת שלהם לא שווה והם לא יכולים לממן את הצהרונים.

חנין זועבי: אז גם, לא רק העניין הישיר שזה מסגרת מאד חשובה שהייתה יכולה להעלות את ההישגים, הנה ראינו את ההידרדרות של הישגי החינוך היום במתמטיקה ובכל הנושאים החשובים, נושאי הליבה, הצהרונים הם מסגרת, הם צריכים להיות מוגדרים גם בתוכן, גם במחיר, גם בתרומה שלהם להישגים הלימודיים ולכישורי חיים בכלל, והרשות המקומית עושה, בטח את זה אמרתם עשרות פעמים, עושה מה שהיא רוצה.

חנין זועבי: גם יש בזבוז כסף, יש בזבוז מאמץ, יש בזבוז של השקעה, צריכים לנהל מחדש ואני מסכימה עם מה שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, שאנחנו יום לימוד עד 3 ועד 4 זה יום לימוד רגיל - - -

יעקב מרגי: סטנדרטי.

חנין זועבי: סטנדרטי, במיוחד כאשר אנחנו לוקחים בחשבון את ההישגים, גם הכלליים וגם של החברה הערבית.

חנין זועבי: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: ישראל אסף, בבקשה.

<ישראל אסף: טוב, קודם כל תודה ליושב ראש על הדיון, הנושא הזה שב וחוזר בכמה ועדות.

<ישראל אסף: אני מתחבר לדברים שדיברו, שהדיון האמיתי צריך להיות איך אתם דוחים כל פעם את יום חינוך ארוך וזה קצת מזכיר פה את הדיון - - -

יעקב מרגי: אני אסביר לך איך אנחנו דוחים?

<ישראל אסף: כן.

יעקב מרגי: פשוט מצביעים.

<ישראל אסף: מצביעים, כן, אבל זה מזכיר - - -

יעקב מרגי: מצביעים בזהירות.

יעקב מרגי: אבל זה בהומור.

<ישראל אסף: זה מזכיר מאד את הדיון שהיה פה על תשלומי הורים, שכל חברי הכנסת דיברו נגד ובסוף הצביעו בעד,

<קריאה: לא כל חברי הכנסת הצביעו נגד.

<ישראל אסף: היה אחד שהצביע נגד, כן.

<ישראל אסף: הוועדה החליטה.

<ישראל אסף: הדבר השני שאני רוצה לשים עליו איזה שהוא דגש, ההורים והמדינה ביחד משלמים את שכר הסייעות בשעות של הצהרון פעמים.

<ישראל אסף: צריך לשים את זה על השולחן כי לא כל כך שמים לב לזה.

יעקב מרגי: איך?

<ישראל אסף: פעם ראשונה, משרד החינוך מממן 75% משכר הסייעת עד השעה 3:30, ההורים משלמים את שכר הצהרון משעה 2:00.

<ישראל אסף: זאת אומרת אנחנו משלמים פעמים, אז יש לכם כבר דרך איך לחתוך עלויות.

<ישראל אסף: דבר ראשון - - -

יעקב מרגי: למה אתה צועק עלינו?

חנין זועבי: הוא כועס.

<ישראל אסף: אני כועס על זה, זה מאד מכעיס.

<ישראל אסף: זה נחמד מאד שכשמגיעים לכנסת הרשויות המקומיות הופכות להיות שק חבטות, אבל אני אומר רגע, יש גם ממשלה, היא הריבון.

<ישראל אסף: זה מתחיל בממשלה, אם הממשלה לצורך העניין, קרי שר החינוך יבוא לרשויות המקומיות ויגיד להם, חברים, אני משלם לכם 75% עד לשעה 2:00, אתם רוצים לממן לסייעת שתשב בבית משעה 2:00 עד 3:30 ואתם תממנו את זה?

<ישראל אסף: אין בעיה, אבל לא על חשבוני.

<ישראל אסף: אז פעם ראשונה, אנחנו משלמים את הסייעות פעמיים, הרשויות משלימות 25%, אבל הן עושות את זה כי הן מפחדות מההסתדרות, אבל אם ישימו את הדבר הזה על השולחן, הסייעות של הבוקר יושבות משעה 2:00 עד 3:30 במקרה הטוב בגן ולא משתתפות בתפעול של הגן, במקרה הרע הן הולכות הביתה.

<ישראל אסף: זה דבר שלא יכול להמשיך.

<ישראל אסף: אין שום מגזר שמקבל כסף על לשבת בבית, זה פעם ראשונה, יש איפה להביא את הכסף הזה.

<ישראל אסף: פעם שנייה, 2011, מחאה החברתית, מיליון איש ברחובות, צהרונים איכותיים לא קרו מאז.

<ישראל אסף: דיברו על צהרונים איכותיים, דיברו על להגיע ל- 2.5 מיליארד שקל, לא הגיע לשם.

<ישראל אסף: חינוך חינם - - -

חנין זועבי: אבל להיפך, ברשותך, ברשותך, יש בעיה של הבדלים דרמתיים בין הצהרונים מבחינת האיכות.

<ישראל אסף: אני אגיע לשם.

חנין זועבי: שזה גם מגדיל את הפער בהישגים הלימודיים.

<ישראל אסף: חברת הכנסת זועבי, אני אגיע לשם, תכף אני אגיע לשם.

<ישראל אסף: אני אגיע לשם ואני גם אגע בחברה הערבית, שיש לי הרבה מה להגיד על הנושא הזה.

<ישראל אסף: חינוך חינם מגיל 3 אין.

<ישראל אסף: זה דבר ראשון.

<ישראל אסף: דיברו על חינוך חינם מגיל 3, אין, זה עולה כסף, זה דבר ראשון.

<ישראל אסף: רפורמת - - - נעשתה בחיפזון ויש בה הרבה ליקויים, אין סייעת ביום שישי, הם לוקחים אותם למחליפות, יש הרבה, כל מיני דברים שקרו - - -

יעקב מרגי: צהרון, ישראל, תתמקד עכשיו בצהרון.

<ישראל אסף: אני אגיע לשם,

יעקב מרגי: תציע, מה הצעתך?

<ישראל אסף: אני מגיע לשם,

יעקב מרגי: - - - אנחנו מכירים.

<ישראל אסף: זה הדבר המשני, זה ובית הספר של החופש הגדול זה הדבר המשני אחרי חוק חינוך חינם מגיל 3 שהוא תוצאה של המחאה החברתית ב- 2011.

<ישראל אסף: הממשלה דיברה אז על תקצוב של 830 מיליון אחרי הוועדה לצורך צהרונים מוזלים ואשכולות 1-3 ודיברו שתוך 5 שנים זה יגיע ל- 2.5 מיליארד.

<ישראל אסף: אז נכון, אנחנו מסכימים ההורים, במיוחד עם חבר הכנסת טרכטנברג שרואה למרחוק ואומר לא חוק יוח"א, יום לימודים מלא עד 4 זה מה שצריך להיות, אבל עד אז בואו תתנו מענה עכשווי.

<ישראל אסף: המענה העכשווי הזה היה, הממשלה החליטה עליו, על ההגדלה של התקציב ל- 2.5 מיליארד שקל, ובמקום להרחיב ל- 2.5 מיליארד שקל מה שהממשלה עשתה, חברת הכנסת זועבי, ובמגזר הערבי לצורך העניין נכון לעכשיו, אין מנטליות של צהרונים, אין, וכתוצאה מזה - - -

חנין זועבי: זה לא זה, תעזוב - - -

<ישראל אסף: רגע רגע, תני לי לסיים.

חנין זועבי: תעזוב את העניין של המנטליות, חבל.

יעקב מרגי: ישראל, ישראל, תעצור רגע.

חנין זועבי: חבל שאתה הולך לשם.

יעקב מרגי: ישראל, רגע.

חנין זועבי: זה לא המנטליות.

חנין זועבי: המנטליות, לא שולחים לצהרונים בגלל הם לא יכולים לשלם.

חנין זועבי: זה לא ענין של מנטליות, חבל לך ללכת לשם.

יעקב מרגי: ישראל, חבל לך ללכת לשם.

<ישראל אסף: יש בעיות - - -

<קריאה: חברים, במגזר הערבי יש יוח"א - - - מתחת לאשכול - - - הם לא משתמשים - - - לבדוק.

חנין זועבי: אל תבחר בתפיסה הזאת.

חנין זועבי: בלי עליונות ובלי מנטליות - - -

יעקב מרגי: חנין, חנין.

חנין זועבי: אין לנו רגשי נחיתות, בלי המושג מנטליות.

יעקב מרגי: טוב, שמענו אותך.

יעקב מרגי: שמענו את המחאה.

חנין זועבי: יש לנו מנטליות די גבוהה - - -

יעקב מרגי: ישראל, אתה מוכן לשתוק?

חנין זועבי: - - - או מלמעלה.

יעקב מרגי: חנין, תקשיבי - - -

חנין זועבי: או מגובה עיניים או מלמעלה, אל תגיד מנטליות.

יעקב מרגי: חנין, לא צריך עכשיו לנהל עכשיו נאום חוצב להבות על - - -

חנין זועבי: לא, לא חוצב להבות.

יעקב מרגי: זהו, נגמר.

<ישראל אסף: אני לא רוצה לחזור, אני רוצה להסביר כי עצרת אותי באמצע.

חנין זועבי: אה, לא הבנתי אותך.

<ישראל אסף: אני אסביר ואת תביני.

<ישראל אסף: לצורך העניין - - -

יעקב מרגי: ישראל, אני לא אתן לך רשות דיבור אם אתה עונה לה, אתה עוצר, נקודה.

<ישראל אסף: אני אמשיך - - -

יעקב מרגי: דבר איתי.

<ישראל אסף: אני אמשיך, נתנו 830 מיליון שקל לאשכולות 1-3, אשכולות 1-3 מורכבים ברובם מחרדים וערבים.

<ישראל אסף: חשבו שבמאה אחוז זה מספיק לכולם, אבל מה?

<ישראל אסף: לא משתמשים בכסף, זה מה שהתכוונתי לומר.

<ישראל אסף: לא מנצלים את הכסף והמחיר של הצהרון שמה 40 שקל לחודש.

<ישראל אסף: 40 שקל לחודש ולא משתמשים בתקציב, ואז מה שקרה - - -

יעקב מרגי: בוא, תגיד לי, תעצור פה, תעצור פה, אתה רוצה עכשיו לתת לי הרצאה?

מירב בן ארי: הוא צודק - - - אף אחד מהם לא ישב באוהל במחאה החברתית, עם כל הכבוד, ועדת טרכטנברג בסוף נתנה את הצהרונים ל 1-3, מי קיבל?

מירב בן ארי: אני הייתי רואה את הרשימה - - -

יעקב מרגי: סליחה, סליחה, חברת הכנסת, נקודה.

מירב בן ארי: הוא צודק במאה אחוז אבל - - -

יעקב מרגי: חנין, חנין, אני עוצר את הדיון.

יעקב מרגי: חברי כנסת - - - ישראל, אתה מבין?

יעקב מרגי: חשבתי שברוב תבונתך וניסיונך תבוא ותגיד לי, תקשיב אתה לא מחדש לי כלום ולא מחדש כלום ולא תורם לדיון כלום.

יעקב מרגי: יש, סליחה - - -

<ישראל אסף: יש לזה פתרון - - -

יעקב מרגי: סליחה, תחלוק עלי בחוץ לא כאן, אני מנהל את הדיון ותקשיב טוב טוב.

יעקב מרגי: הדיון כרגע הוא, סליחה - --

מירב בן ארי: יש פה הרבה דברי טעם - - -

יעקב מרגי: דברי טעם שיאמר - - -

<ישראל אסף: לסיים משפט רק.

יעקב מרגי: ישראל, אני אומר לך - - -

<ישראל אסף: סתם, הלכתם למריבה עכשיו.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, סליחה, הדיון כרגע זה לא הרשויות.

יעקב מרגי: אתה לא מפריע לי, אתה לא מפריע, הדיון כרגע, מירב, את מפריעה לי, הדיון כרגע זה לא מה עושות הרשויות האלו והאלו בתקציב, הדיון הוא כרגע, זו הסוגיה, אמרתי את זה בהתחלה וזה שבאת מאוחר ואתה יושב לי פה איזה - - - ומצלמה זה לא אומר כלום.

יעקב מרגי: אל תבוא לי ואל תרצה לי על צהרונים, לא צריך את ההרצאה שלך על צהרונים, כולם יודעים את המציאות.

יעקב מרגי: אנחנו באנו לקראת הסדרה של דבר לא מוגדר.

יעקב מרגי: סליחה, ההרצאה שלך היתה מיותרת עד לרגע זה, עד לרגע זה לא תרמת כלום לדיון.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: עכשיו זה שאמרת למה, אתה רוצה להסביר לי למה לא ניצלו?

יעקב מרגי: תודה רבה, זה לא הפורום, זה לא השולחן.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך לסכם את הדברים שלך בדבר אחד.

<ישראל אסף: במילה אחת.

יעקב מרגי: מה ההצעה שלך - --

<ישראל אסף: ההצעה פשוטה - - -

יעקב מרגי: רגע, להסדרה.

<ישראל אסף: הצעה פשוטה, לקחת את הכסף הזה שלא ניצלו ולהוריד אותו כל פעם בקיצוץ הרוחבי שעושים במשרד החינוך, לקחת את הכסף הזה ולתת אותו לכל האשכולות לפי מדרג הכנסה - - -

יעקב מרגי: לא יכולת להגיד את זה בהתחלה?

<ישראל אסף: אבל עצרו אותך.

יעקב מרגי: עצרו אותך.

<ישראל אסף: זה פתרון, נתתי לך שני פתרונות אמיתיים, אחד זה עם הסייעות ואחד זה עם כסף שישנו, רק בוחרים לקצץ אותו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד היושב ראש, הדיון מרתק.

יוליה מלינובסקי: אני מקווה מאד שיתנו לי ככה לדבר בלי צעקות.

יעקב מרגי: אם לא תעצבני אותם יתנו לך גם.

יוליה מלינובסקי: זה גם כן.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, הנושא הזה מלווה אותנו כבר הרבה זמן, אני מכירה את זה גם כחברת כנסת וגם כאמא לשני ילדים, נושא הצהרונים, נושא הקייטנות וחוגים.

יוליה מלינובסקי: כל החינוך בלתי פורמלי, זה קשור לכולנו בלי הבדל איפה אנחנו גרים ולכולנו יש ילדים וכולנו זקוקים לחינוך הזה אחרי שעות הצהריים.

יוליה מלינובסקי: מה שאמר פה חבר הכנסת טרכטנברג זה מרתק, אבל, אתה יודע, יש מה שנקרא חזון ארוך ואנחנו כנראה לא שם.

יוליה מלינובסקי: בזמן האחרון בכנסת התקיימו מספר דיונים בוועדת ביקורת מדינה על הנושא הזה, היה דוח מבקר המדינה שבדק מה קורה בתחום הצהרונים בכל מדינת ישראל ברשויות מקומיות, כי כך או כך צהרון עירוני זה אחריות, כלומר זה לא כתוב בחוק אבל זה משתמע, זה חלק מרשות שלטון מקומי שנותנת לאזרח, כי ברור שאני שולחת את הילד שלי לצהרון באזור מגוריי ולא בעיר אחרת.

יוליה מלינובסקי: הפערים מדהימים, במספר שנים אחרונות מחירי צהרונים קפצו פי 2.

יוליה מלינובסקי: אין, כפי שכבר נאמר פה, הגדרה מה, מה זה כולל, מה זה צריך להיות, מי מפקח, מי אחראי על זה, ממה זה צריך להיות מורכב.

יוליה מלינובסקי: עשינו גם בדיקה ובגדול כל צהרון במדינת ישראל זה אותו דבר.

יוליה מלינובסקי: זה מ- 2:00 עד 5:00, שני חוגים בשבוע, ארוחה אחת בערב ופחות או יותר זה אותן עלויות.

יוליה מלינובסקי: אבל כל רשות גובה מחיר אחר, למה?

יוליה מלינובסקי: אין תשובה, כי כל אחד עושה לבקשתו, ככה זה עובד.

יוליה מלינובסקי: לפי בדיקה של פרופ' טרכטנברג, שהוא ישב בוועדה, הצהרון צריך לעלות 500 שקל בחודש.

יוליה מלינובסקי: אני עם העוזרים שלי עשיתי בדיקה והלכתי על מקסימום, עם רווח תפעולי כי הרשות גם כן צריכה לתחזק, נכון?

יוליה מלינובסקי: זה לא צריך להיות עלות אפס, גם יש רווח תפעולי, גם יש הוצאות, הגעתי לסכום, עם אקסטרות ושכר טוב לגננת ולסייעת, הגעתי ל-650.

יוליה מלינובסקי: המחירים, בחודש כמובן.

יוליה מלינובסקי: המחירים ששמענו בכל הרשויות בוועדת ביקורת המדינה, זה נע בין 980, 1,000 עד 1,200 ואין הסבר למה ראשי הרשויות לא הצליחו לתת תשובות.

יוליה מלינובסקי: עכשיו, היתה לי פגישה עם שלטון מקומי על כל הנושא הזה של חינוך בלתי פורמלי, ואחד הבעלי תפקידים שם אמר בפירוש, ואני לא אצטט את השם כמובן, כי זו היתה פגישה לא פורמלית, שכן, ראשי הערים מרוויחים על צהרונים, מה את רוצה?

יוליה מלינובסקי: הם מרוויחים על צהרונים והכסף הזה - - -

<קריאה: נשמח לדעת מי אמר את זה.

יוליה מלינובסקי: אני אגלה לך אחר כך.

יעקב מרגי: משרד החינוך ושלטון מקומי בסוף.

יוליה מלינובסקי: הם מרוויחים על זה וזה הולך למטרות אחרות שהן גם - - - סליחה, אני לא שומעת את עצמי.

<קריאה: אבל כמה הרוויחו, זה סכום משמעותי?

יעקב מרגי: לא, זה לא.

יעקב מרגי: זה לא ועדת הכלכלה, היא אמרה - - -

חנין זועבי: 40%.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עצמה אמרה שצריך רווח תפעולי, כמה?

יוליה מלינובסקי: נכון לעכשיו, לפי הבנתי ובדיקות שאני עשיתי יחד עם צוות שלי ופיסות מידע שהצלחנו לגרד מכל מיני מקורות, זה מה שנכון, בסביבות 40% זה רווח.

יוליה מלינובסקי: אחרי תפעולי, אחרי הכל, אחרי הכל, אז שירוויחו קצת פחות.

יוליה מלינובסקי: עכשיו מה קורה?

יוליה מלינובסקי: מרוויחים מצהרון, יש כל מיני מסגרות בעיריות, לפעמים הצהרונים מופעלים על ידי העירייה, לפעמים על ידי חברה למתנ"סים בשיתוף עם עירייה, לפעמים על ידי חברה עירונית, יש כל מיני קומבינות שם, אז זה הולך לכל מיני סעיפים מתקציבים כאלו ואחרים ואחר כך משתמשים בכסף הזה למטרות אחרות, שהן ראויות.

יוליה מלינובסקי: אף אחד לא גונב כסף, צריך להבין, ראש העיר או שלטון מקומי לא לוקח כסף לכיס, זה הולך לפסטיבל או ליום העצמאות, אבל למה שאני אממן אירועים האלו עירוניים על חשבון של הילדים שלי?

יעקב מרגי: תודה.

יוליה מלינובסקי: אני לקראת סיום, דקה, כבוד יושב ראש.

יוליה מלינובסקי: אני הנחתי על שולחן הכנסת לפני חצי שנה הצעת חוק שמדברת על פיקוח, מוצר בפיקוח כי זה בעצם מוצר.

יוליה מלינובסקי: כמו שחלב זה מוצר, גם צהרון, גם קייטנה, גם חוג עירוני זה מוצר.

יוליה מלינובסקי: הנחתי חוק שמדבר על זה שזה יהיה מוצר בפיקוח, אני חשבתי לנכון שמשרד הפנים מטפל בזה, יכול להיות שפה המקום היותר טבעי של משרד החינוך ושר החינוך, שיגדירו מה זה, כמה זה עולה, ממה זה מורכב ושפעם בשנה ועדת החינוך של הכנסת תאשר את המחיר, כי כמובן שאי אפשר לקבוע את זה לנצח.

יוליה מלינובסקי: שהדבר יהיה שקוף ואם ראש העיר רוצה הוא לא יוכל לגבות מחיר יותר גבוה, זה המחיר המקסימלי.

יוליה מלינובסקי: אתם רוצים יותר נמוך?

יוליה מלינובסקי: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: גם כן, אני מסיימת, אם רוצים לסבסד אזור כזה או אחר, לתת לאשכול כזה או אחר, אנחנו נדע בדיוק על איזה, ממה מסבסדים, שזה לא יהיה סכום בשמים.

יוליה מלינובסקי: אני נחשפתי לאחרונה, ואני מסיימת, החוק הונח על שולחן הכנסת והוא כבר היה בוועדת שרים לחקיקה, היו שם ויכוחים, הוא לא נפל, הוא נדחה להצבעה.

יוליה מלינובסקי: אני רואה לאחרונה שיש הצעות חוק דומות, של יפעת שאשא ביטון, של רחל עזריה, של קרין אלהרר, פחות או יותר אותו דבר, מוצר בפיקוח, וגם אתמול נחשפתי לאורן חזן, זה מבורך.

יוליה מלינובסקי: זה אומר שכל סיעות הבית וכל חברי הכנסת אימצו את עמדתי הנושאת מוצר בפיקוח ואני פונה לשלטון המקומי - - -

יעקב מרגי: רגע, כל חברי הכנסת יודעים מהו המוצר שהם רוצים לפקח עליו?

יוליה מלינובסקי: זהו שלא - - -

יעקב מרגי: הערכה שלי שהם הלכו לקומה שנייה לפני שעברו דרך קומה ראשונה.

יוליה מלינובסקי: כן, עכשיו אני מסיימת - - -

יפעת שאשא ביטון: אדוני, קצת כבוד, בוודאי שהגדרנו מה זה.

יוליה מלינובסקי: אני מסיימת בקריאה, כמובן שהכנסת היא ריבון ואם הגיעו מים עד נפשנו אנחנו נחוקק את החוקים האלו מה שנקרא בכח, אבל זה נושא חשוב, נושא נוגע לכולנו, אנחנו כולנו אזרחים וכולנו הורים ועדיף ורצוי לעשות את זה בשיתוף פעולה עם שלטון מקומי - - -

יעקב מרגי: אנחנו נשמע.

יוליה מלינובסקי: כי זה בעצם הגורם המרכזי בכל העניין הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד יושב ראש.

יעקב מרגי: שושי סומך ולאחר מכן אורה חכם ולאחר מכן נשמע את משרד החינוך והעיריות.

<שושי סומך: תודה.

<שושי סומך: אני חושבת שאם יגיע לפה בן אדם מבחוץ פשוט לא יבין מה קורה.

<שושי סומך: יושבים ושומעים באמת, וזה משמח אותי שהגענו למצב הזה שכל חברי הכנסת מסכימים לאן אנחנו צריכים להגיע, והמרחק שלנו היום מאיפה שאנחנו רוצים להיות ואיפה שאנחנו נמצאים הוא שמים וארץ.

<שושי סומך: השקעה בחינוך תמיד תעלה לנו כסף, אין פה שאלה והמצב היום - - -

יעקב מרגי: למי "לנו" את מתכוונת?

<שושי סומך: מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אה, בסדר.

יעקב מרגי: מישהו אחר מהיציע יכול להבין אחרת, לנו, ההורים.

<שושי סומך: יכול להיות שחלק, אין בעיה - - - אני מדברת על מדינת ישראל.

יעקב מרגי: טוב שהבהרנו.

<שושי סומך: חלילה.

<שושי סומך: אני מדברת על, צר לי - - -

יעקב מרגי: מר הלפרין כמעט שמח על העמדה שלך.

<שושי סומך: לא חושבת, אני חושבת שגם מר הלפרין מאמין שאם תינתן לו היכולת התקציבית הנושא הזה צריך להיות חד וחלק תחת משרד החינוך.

<שושי סומך: הצהרון הוא קודם כל מסגרת חינוכית, השאלה של העלות היא שאלה משנית, לא בחשיבות, זאת אומרת מבחינת החשיבות שלה קודם כל מה התוכן, מי אנשי הצוות, מה קורה עם הילדים אפילו ברמת זה שקוראים לאשת הצוות גננת ובדרך כלל זה לא אשת צוות שעברה איזו שהיא הכשרה בחינוך, בטח לא לגיל הרך.

<שושי סומך: אני מאד שמחה שחבר הכנסת אומר שיש רצון להסדרה.

<שושי סומך: ההסדרה הזאת, אם אתה שואל מה היא צריכה להיות, צריכה להיות שהנושא יהיה תחת משרד החינוך, פיקוח, תכנים, יכול להיות שזה צריך להיות שלבי מבחינת זה שאנחנו עוד לא מדברים על יום שלם שיהיו אותם אנשי צוות, אלא עדיין יהיה מסגרת גן ומסגרת צהרון בתור שלב ראשון.

<שושי סומך: אין בעיה שזה יהיה שלבי, אבל הנושא צריך להיות תחת משרד החינוך, לתת את הכלים, וגם בישיבות קודמות כאן בכנסת אמרו הרשויות המקומיות, ייתן לנו משרד החינוך מה בעיניו מודל נכון וראוי חינוכית לאיך יום כזה צריך להיראות, ירד ממנו עול מאד כבד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורה חכם.

<אורה חכם: אני אגיד את עמדתי.

יעקב מרגי: שלא נשמעה עד עכשיו מאף אחד?

<אורה חכם: מה?

יעקב מרגי: עמדתך לא נשמעה מאף אחד?

<אורה חכם: תודה.

<אורה חכם: קודם כל אם מדברים על רבולוציה ואבולוציה, אז למשל אחת מההסדרות שיכולות להיות, יש לדעתי רוב בין חברי הכנסת, מכל הסיעות בממשלה ומחוץ, שהם בעד חינוך ובעד שוויון הזדמנויות בחינוך, ונתחיל עכשיו מהנושא של היום, אם למשל במסגרת הסדרה בדברים קואליציוניים, חברי כנסת, שהם לפחות רוב גם בקואליציה, שהם בעד חינוך, יכולים לעשות הסדרה שלפחות 10% מהשוויון הזה, ממגמת השוויון בנושא של הגיל הרך אתם תוכלו להצביע נגד תקציב - - - התקציב שם מובא לאישור, תתחילו הסדרה, אתם תהיו מוכנים לעשות הסדרה עד 10%.

יעקב מרגי: אורה, מתוך ה- 5 קדנציות שלי הייתי פעמיים באופוזיציה, נתתי נאומים חצבי להבות, חבל על הזמן לעבר חברי הקואליציה - - -

<אורה חכם: אז אני מציעה לך עכשיו להוביל את כל חברי הקואליציה, שהם חברי כנסת בקואליציה, שהם אוהבי חינוך, להגיד אנחנו מנהיגים את הרבולוציה בקרב חברי כנסת, וחברי כנסת לא יצביעו אלא אם יתוקן לפחות 10% מהתקציב הזה שהובטח במדינת ישראל וכל הזמן דוחים אותו.

<אורה חכם: אתם תצביעו נגד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מר הלפרין, משרד החינוך.

<חיים הלפרין: ברשות

<חיים הלפרין: כם אני רוצה להגיד שני דברים.

<חיים הלפרין: האחד, הרצון המשותף של הרבה מהדוברים פה, בין חברי הכנסת, לגבי יום חינוך ארוך, בעיני לא מתחבר למטרה שלשמה אנחנו מתכנסים במובן הזה שגם חוק יום חינוך ארוך, אם ייושם במלואו, הוא לא נותן מענה של לימודים עד השעה 4:00 בבתי הספר.

<חיים הלפרין: לעומת זאת הוא כן נותן את זה בגנים, זה מה שקורה בגנים שנמצאים ביום חינוך ארוך.

<חיים הלפרין: כלומר מאז הסכם אופק חדש שבו המשרד יחד עם הסתדרות המורים ויחד עם השלטון המקומי נדרשנו לתת מענה גם להיקפי השעות וגם ללימודים הפרטניים, וזה אומר שהשעות שמוקצות לבית ספר ביום חינוך ארוך הן 37, הכנסת תיקנה את החוק הזה, המשמעות היא שיום חינוך ארוך, כהגדרתו בחוק יום חינוך ארוך, הוא שאין יום ארוך עד לשעה 4.

<חיים הלפרין: לכן בעצם המתכונת שיותר נוחה, גם לאוצר וגם למשרד החינוך, היא לראות מערכת דומה למה שנקרא ציל"ה היום.

<חיים הלפרין: פה אנחנו מדברים על הארכת יום הלימודים שהיא לא בשעות.

<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד משפט בהקשר הזה שצריך להבין, אם אנחנו הופכים את יום חינוך ארוך ליום שעות של המערכת של המורים שנשארים מ- 8:00 עד השעה 4:00, אותו צוות הוראה מיומן ומנוסה, בעתות של קיצוץ שבהם נדרשים, והיו כאלה תקופות גם במערכת החינוך, שנדרשים לקצץ זה הופך את בתי הספר ביום חינוך ארוך לבתי ספר מאד עניים במובן הזה שכיוון שהם מקבלים את מספר השעות המצומצם רק לטובת המערכת, אז בעצם יש לנו מערכת שבנויה ממורה כיתה, מורה כיתה, מורה כיתה מ- 8:00 עד שיום הלימודים נגמר ובעולם של יותר גמישות - - -

חנין זועבי: לא בהכרח.

<חיים הלפרין: כיון שאני מדבר על המציאות אז זה היה בהכרח.

חנין זועבי: אה, מציאות?

<חיים הלפרין: לעומת המצב שבו צוות החינוכי בבית ספר, כשהשעות יותר גמישות זה מאפשר לו לבצע פיצולים, זה מאפשר לו להגמיש את המערכת.

<חיים הלפרין: לכן במובן הזה, כשאנחנו מחייבים את בית הספר לתת אותו סוג של שעות במבנה של מורים וכיתות, אז צריך להבין שבעידן של קיצוצים בתי הספר האלה דווקא יותר נפגשים מאשר האחרים ביכולת שלהם לתת מענה דיפרנציאלי לצרכים הדיפרנציאליים של הילדים.

<חיים הלפרין: זה לגבי יום חינוך ארוך.

יעקב מרגי: זה הרציונל בגדול - - -

חנין זועבי: הוא לא מדבר על רציונל, הוא מדבר על מציאות, הוא אמר.

יעקב מרגי: רגע, בסדר.

יעקב מרגי: תני לי לרגע, תני לי לבחור את המילים שלי, הרי את אוהבת את חופש הביטוי, נכון?

חנין זועבי: לא, אבל אני רוצה להבין.

יעקב מרגי: אבל עוד לא סיימתי, עוד לא אמרתי מה אני רוצה לומר, ואני רגיש לאלה שמתפרצים, אז מאלצים אותי גם להרים את הקול.

<חיים הלפרין: זה לגבי - - -

יעקב מרגי: תן לי רגע, אני רוצה לנווט אותך כדי שאני לא אנזוף בך כמו שנזפתי בעמיתי לדיונים פה, ישראל אסף, שהוא - - - בוא, אני רוצה לגופו של ענין, יוח"א, נטפל בו, לא נוותר לממשלה, קואליציה אופוזיציה לא נוותר לממשלה, ניאבק, נראה, עד שבסוף נביא מסלול סביר, הדרגתי כדי שייושם.

יעקב מרגי: אני חושב שתלמידים צריכים ללמוד מ- 8:00 עד 3, 4, מי פחות, אבל זו המסגרת, זה הרציונל, כרגע זה לא קיים.

יעקב מרגי: כרגע יש לנו את מסגרות הצהרונים, לכן אני רוצה לדעת מה עמדת משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני חושב שאם משרד החינוך לא רואה את המסגרת של הצהרונים כמסגרת, סליחה על הביטוי ואל תיקחו אותי, אני בכוונה מקצין, כפי שחשבו פעם על המעונות, "אחסון ילדים", תאמרו לנו את זה היום.

יעקב מרגי: אם אתם חושבים שזו מסגרת המשך של מסגרת לימודים, אנא, אתם הריבון, אתם הרגולטור כדי לקבוע מה התכנים, איך זה מנוהל ואיך זה צריך להתנהל, מי מפעיל ואיך מפעיל.

יעקב מרגי: אני אמרתי בתחילת הדיון, אחרי שבדקתי את הנושא, אני לא יכול לבוא בטענות, אני חוסך את שבטי מהרשויות המקומיות ובצדק, אני צריך להצדיע להם, להודות להם שלקחו את המטלה הזו.

יעקב מרגי: עכשיו למה אחד עושה ככה, אף אחד לא הגדיר את זה, אף אחד לא רוצה, אחד רוצה לתת יותר, אולי זה טוב, וולקאם.

יעקב מרגי: אנחנו גם לא רוצים פערים בחברה הישראלית, יש ניצול לרעה כשלא מגדירים, אין מציאות של ואקום, לשם נכנסים כל מיני תופעות, לכן אנחנו כאן.

יעקב מרגי: לכן אני בא ולא מבקר, לא את משרד החינוך ולא את הרשות המקומית, זה נולד בגלל הכרח שלא יגונה, עכשיו בואו נסדיר אותו.

יעקב מרגי: זה רשות, כפי שאמרתי בהתחלה ובכוונה טעיתי, ואני אומר, אם זה היה בחנות מכולת או סופרמרקט שאני קונה שירות, יש משרד הכלכלה אם כן לפקח או לא לפקח, פה זו רשות סטטוטורית שעושה פעולה.

יעקב מרגי: אתה בעצמך הנהנת לכן ואתה אומר שזה המשך של מסגרת חינוכית, רשות חינוך, רשות - - - היא רשות חינוך, מכח סמכות של השר, של שר החינוך, אז אי אפשר שזה יישאר בשטח או הדמדומים או בשטח הפקר.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מה עמדת שר החינוך, אתם תלכו אתנו להסדרה?

יעקב מרגי: אתם רואים בזה מסגרת חינוך, דבר ברור תאמר לי את זה.

<חיים הלפרין: אני קודם כל הערתי לגבי יום חינוך ארוך - - -

יעקב מרגי: נגמר, לכן עצרתי אותך.

<חיים הלפרין: בסדר, לגבי ציל"ה, ממשלת ישראל, בהחלטת ממשלה, אנחנו מיישמים ומקיימים אותה במאמץ גדול יחד עם הרשויות המקומיות באשכולות 1-3 ובירושלים, לכשתגיע הסדרה של ירושלים.

<חיים הלפרין: מבחינתנו אנחנו מדברים על תכנית חינוכית בוודאי, שצריכים להיות בה אנשי חינוך, מפוקחת, בגנים על ידי המפקחות של הגנים ובבתי הספר על ידי הפיקוח על בתי הספר, כשמבחינתנו אנחנו מדברים על מסגרת חינוכית.

<חיים הלפרין: רק בשביל להבהיר, בגנים אנחנו מגדירים זמן חפיפה בין שתי הגננות שמשולם באופן מלא, כלומר במובן הזה אנחנו רואים את זה כמסגרת חינוכית.

<חיים הלפרין: אנחנו דורשים שאשת חינוך תהיה שם, המפקחות מאשרות את צוותי החינוך, את תכנית ההעשרה שהיא תכנית רשותית, יש צוות היגוי שהמפקח של משרד החינוך או המפקחת הם חלק מצוות ההיגוי שהרשות מובילה ומבחינתנו זו תכנית חינוכית לכל דבר וענין.

יעקב מרגי: בסדר, זה באשכולות.

<קריאה: 1-3.

יעקב מרגי: ומאחר ואלה, עדיין גם אלה שנמצאים מ- 4 עד 10 הם נושאי תעודת זהות כחולה, נכון?

יעקב מרגי: עדיין לא שינו להם תעודה.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: אנחנו חייבים בזכויות ובחובות, נהנים מהחובות שלהם ומחויבים בזכויותיהם.

מירב בן ארי: יש שכונות שהן במצב של 1-3.

יעקב מרגי: בסדר, לכן לגיטימי מצדנו לבוא ולומר שאם יצרתם את ציל"ה ומוגדר בחוק מה צריך להיות ואיך מפוקח, מבחינת איך שאתם מוציאים את ההנחיות שלכם, אך טבעי היה להגדיר מבחינת הרשויות המקומיות ומבחינת משרד החינוך, אם מקימים מערכות מקבילות, הרי 1-3 זה רק עילת תקצוב.

יעקב מרגי: הרציונל החינוכי, אוי ואבוי - - - רגע, אני רוצה שתרד לסוף דעתי, אני מתפלפל - - - אני לוקח לי זמן.

יעקב מרגי: אני בא ואומר יבוא שר חינוך ויגיד לי לא, זה לא רציונל תקציבי, אני כן רוצה ליצור 1-3 ואלה לא מגיע להם את הרציונל החינוכי הזה.

יעקב מרגי: שיבוא ויגיד לי את זה, אבל הוא לא יגיד את זה לעולם.

יעקב מרגי: לכן, אני אומר לכם בצורה חד משמעית, לא נעשה עד עכשיו בסדר, לא ניקח אתכם לוועדת חקירה, אבל תעשו את זה מעכשיו, ואני רוצה לשמוע מכם.

יעקב מרגי: אני לא אעזוב את זה.

יעקב מרגי: אם צריך אני גם אעשה שולחן עגול של משרד החינוך, ועדה ורשות מקומית כדי להביא להגדרה והסדרה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע ממך, תבוא ותגיד לי שמע, אני לא רוצה להיכנס לקטע של הגדרה והסדרה כי אז כאילו זה לוקח אחריות עלי.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אני רוצה לחייב אותך באחריות לפחות של הגדרה ושל פיקוח, כי מה לעשות, התחום הפדגוגי מכח החוק בסמכותכם.

יעקב מרגי: מילה אחרונה, בבקשה.

יעקב מרגי: לא במושג המשפט.

<חיים הלפרין: מה שממשלת ישראל תחליט אנחנו נבצע.

יעקב מרגי: החליטה כבר, תודה.

יעקב מרגי: מיכל מנקס, מרכז שלטון מקומי.

<מיכל רבקה מנקס: אני לא אחזור על דברים שנאמרו כאן, יש כמה דברים שחשוב לי להדגיש.

<מיכל רבקה מנקס: אני מדגישה את חובת המדינה שבל נשכח מהטיפול בנושא הזה - - -

יעקב מרגי: מיכל מייצגת את מרכז השלטון המקומי.

<מיכל רבקה מנקס: מרכז השלטון המקומי והרשויות המקומיות שנכנסו בנעלי המדינה כדי לתת שירות לתושביהן, אזרחי מדינת ישראל.

<מיכל רבקה מנקס: אני חייבת לציין, המדינה לא רק שלא מיישמת ומבטלת, אלא שמה שקורה בעת האחרונה, שככל שמתקצצים התקציבים ונסגרות המסגרות והרשויות נותנות את המענה, כך צומחות הצעות חוק כפטריות אחרי הגשם.

<מיכל רבקה מנקס: אני מבקשת לומר, מרבית המסגרות ראויות ואיכותיות והעוולות שנעשות וששמענו כאן היום בוודאי חייבות תיקון והסדרה, אבל אני תובעת פה את מקומם של הרשויות המקומיות בשירותים הטובים שהם נותנים, שהן אפילו לא מחויבות בהם בדין.

<מיכל רבקה מנקס: אני רוצה להודות לך, היושב ראש, על דיון שלא עוסק בעלות חליפה ליתום, משום שכך לא היינו מגיעים לשום דבר ועובדה שכך היה בעבר.

<מיכל רבקה מנקס: לחלופין עסקנו כאן באיכויות ובקביעת תקנים וסטנדרטיזציה, אני מרימה את הכפפה שעלתה פה על ידך ובדיון ובהחלט מוכנה ללכת למקום שיגדיר תו תקן, שיסדיר את הדברים ובאותה נשימה אני אומרת שלא יסיר אחריות מממשלת ישראל ומשרדיה בכל האמור באחריות, כולל כיסוי תקציבי וסיוע למפעל החשוב הזה.

<מיכל רבקה מנקס: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חושב שאין יותר טוב מלסכם בנימה הזו ואני קורא כאן בסיכום ואני אומר לכם בסיכום, אני אקרא לכם את הסיכום ונצרף את זה לדברי הסיכום, ככה תוך כדי, בעל פה, כי מה שהספקתי עדיין לא כולל את מה ש - - - קודם כל הוועדה מודה לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון והם לא מעט.

יעקב מרגי: רק תבינו טוב טוב, ביום רביעי לפני חקיקה, עוד כמה דקות חקיקה, קרוב ל -10 חברי כנסת יושבים פה, זו סוגיה שבוערת, בוערת בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לאורחים הרבים שנכחו בדיון ותרמו לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה על החשיבות הרבה בהנהגת יום חינוך ארוך וכשזה ייושם סוגיית הצהרונים תהיה או מיותרת או לא אקטואלית.

יעקב מרגי: הוועדה התרשמה מכל הדוברים שיש לעשות הכל על מנת להגדיר ולהסדיר את סוגיית הצהרונים וליצור אחידות איכותית כצעד מצמצם פערים ולא מפלה.

יעקב מרגי: משרד החינוך רואה במסגרות האלה כפי שהוא רואה במסגרת ציל"ה, שזה צהרי יום להעשרה, כמסגרת חינוכית ואף הגדיר תקנים סטנדרטיים למסגרת זאת.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה את הסכמתו ורצונו של המרכז לשלטון מקומי להגדיר ולהסדיר ולקבוע סטנדרטים אחידים למסגרות הצהרונים, לכן הוועדה קוראת גם למשרד החינוך וגם למרכז השלטון המקומי להגיש הצעה לוועדת החינוך.

יעקב מרגי: כמה זמן את רוצה, מיכל?

<מיכל רבקה מנקס: 40 יום?

יעקב מרגי: תוך 40 יום להגיש הצעה מוסכמת, משרד החינוך כנ"ל.

יעקב מרגי: זה לא חייב להיות בהסכמה, כל אחד בנפרד, תגיעו להסכמה, 40 יום אני חושב שזה סביר.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.