ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 105, 2016-05-31 14:00

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: חברי הכנסת.

יצחק הרצוג: שלום לכולכם.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב ראש, ותודה לך, חבר הכנסת רזבוזוב, על שיזמת את הדיון.

יצחק הרצוג: אני באופן אישי מעריץ עצום של תיאטרון "גשר" ולא מסתיר את זה, הרבה שנים.

יצחק הרצוג: אמנם לא הייתי בהצגה הראשונה ב 91', דומני, "רוזנשטיין וגולדנקרנץ מתים", האם אני צודק?

<לנה קריינדלין: "רוזנקרץ וגילדנשטיין מתים".

יצחק הרצוג: כן, בדיוק, אבל כמו שאמרתי מקודם לחברים שהגיעו מהתיאטרון, יש איזושהי איכות נדירה, בלתי נתפסת, מאד לא מוכרת בכול, בכוריאוגרפיה, במשחק, בדרמטורגיה, בכל המרכיבים שנותנים לך חוויה שהיא פנטסטית מבחינה תרבותית.

יצחק הרצוג: הפעם האחרונה שהייתי וישבתי ליד המנכ"לית וליד שמעון פרס, זה היה עם אשתי כשהיינו ב"הדיבוק", ואני ראיתי את "הדיבוק" כמה פעמים, בכל מיני צורות, גם בברודווי ראיתי את "הדיבוק", אין מה להשוות, זה היה שילוב נדיר של יהדות, המון יהדות, זה נורא עמוק הקטע היהודי, ישראליות ובינלאומיות, משהו ייחודי.

יצחק הרצוג: אני רוצה לברך במיוחד את יבגני אריה, שהוא אדם חשוב מאד בעולם הדרמה, בכלל, הרבה שנים.

יצחק הרצוג: אני עוקב וקורא, מאוד מאוד מעריך את התרומה שלך לתרבות הישראלית ולתיאטרון כולו.

יצחק הרצוג: לברך את השחקנים הנהדרים שנמצאים כאן, את המנכ"לית ואת ידידי היקר, עו"ד אלי זוהר, שלקח את המשימה הזאת, בהתנדבות, כאיש ציבור, כיושב ראש הוועד המנהל.

יצחק הרצוג: נשמח לדעת מה התקציב שלכם, מה האתגרים.

יצחק הרצוג: זו לא תקופה קלה לעולם התיאטרון, בגלל הקשיים שמציב משרד התרבות, נרצה לדעת, אבל מה שחשוב לנו זה ברגע הזה גם להרים כוסית, לברך אתכם על התרומה שלכם לתרבות הישראלית ועל היותכם גשר עצום בין העלייה מחבר העמים לדורותיה לבין הסיפור הישראלי הגדול.

יצחק הרצוג: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: איתן ברושי, בבקשה.

יצחק הרצוג: איתן היה פעם מנכ"ל משרד התרבות.

איתן ברושי: זו את - - -

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא, אם הוא היה מנכ"ל והוא עזר ל"גשר" אני מוותרת, אני אחריו.

איתן ברושי: עכשיו יש קואליציה רחבה, הכול ייפתר.

איתן ברושי: תיכף נראה, כן.

איתן ברושי: מה שאני רוצה להגיד, ברשותך, היושב ראש, הרצוג והחברים, אני גדלתי ונולדתי בקיבוץ בהתיישבות ואני זוכר שהייתי ילד וכתבתי מכתב לחרושצ'וב, היו משחקים כאלה בכיתה ד' או משהו, וכתבתי לו בסוף, אני זוכר עמוד שלם "שלח את עמי, להם זה חשוב ולנו זה חשוב".

איתן ברושי: הייתי ילד והשפיעו עלי הסיפורים שחזרו מברית המועצות לשעבר וסיפרו בהם על האירועים התרבותיים בחצי מחתרת והמשלחות, בשקיקה שמענו את הסיפורים.

איתן ברושי: אחר כך העלייה הגדולה ותחושה של איזו התרגשות גדולה.

איתן ברושי: אני בעצמי ריכזתי את קליטת העלייה של התנועה הקיבוצית "בית ראשון במולדת", בשנות ה-90.

איתן ברושי: היינו גורם מאד משמעותי, ההתיישבות כולה, בקליטה, בתקופה שאריק שרון אז ידע לפתור בעיות בירוקרטיות.

איתן ברושי: בנו בתים, לא שאלו של מי האדמה, לא התייעצו והביאו קרוואנים, בקיצור, הייתה תחושה של איזה משהו מאד גדול שקורה וכבוד וזכות להיות שותף לזה.

איתן ברושי: כמנכ"ל התרבות והספורט נקלעתי גם למשבר של "גשר", והיו כספים, ואני חושב שגם עכשיו יכולים להיות כאלה, למשברים מיוחדים, לא הקצבות ולא תקציב שגרתי אלא פתרון למצוקות.

איתן ברושי: אני זוכר שבתקופה הקצרה שהייתי, אופיר פינס, היה לו פתיל קצר, כמו שאומרים, והוא יצא אחרי כמה חודשים, אז הייתי מנכ"ל בלי שר במשך תקופה, אבל נתנו לבאר שבע, לתיאטרון, לתזמורת ול"גשר".

איתן ברושי: אני חושב שזה היה 3 מיליון או משהו.

<לנה קריינדלין: נכון.

איתן ברושי: הנה, את רואה?

איתן ברושי: מכסף של בערך 9-10 מיליון, שהיה קרן מיוחדת.

איתן ברושי: אני חושב שהערך המוסף של העלייה מברית המועצות לשעבר בכלל ולתרבות בפרט, אין שום אפשרות למדוד את זה, זה משהו ענק שהעצים את המדינה ונתן לה תרומה שאולי לקח לנו, הישראלים, או לחלק מאתנו, זמן, כדי להעריך וללמוד את ההשפעה שהייתה.

איתן ברושי: פעם היינו אומרים, איך יודעים שילד רוסי או נער רוסי מנגן על פסנתר?

איתן ברושי: אם הוא לא הולך עם כינור מתחת ליד אז הוא מנגן על פסנתר.

איתן ברושי: זו הייתה האמירה.

איתן ברושי: אני חושב שיש ויכוח מסוים, חבריי, עם משרד התרבות על שאלת - - - אני לא חושב שהמבחן עכשיו הוא כמה תיאטראות יקימו בפריפריות, אני חושב שהשאלה היא כמה תיאטראות יופיעו בפריפריה, משום שאני לא חושב שאפשר להקים אינסוף גופים תרבותיים, למרות שזה מותר, עוד תזמורת ועוד מקהלה ועוד תיאטרון, אני חושב שהמבחן, ועל זה גם היה עידוד כספי, שהיה קריטריון של כמה מופיעים באזורים המרוחקים ולהגדיל את התמיכה להופעות האלו ולא לעודד עכשיו קיצוצים, כאילו מי שמייצר בתל אביב הוא צריך להיפגע.

איתן ברושי: אתם חלק מהמערכת שמייצרת במרכז הארץ ואני חושב שבקטע הזה מותר לנו להתמודד גם עם משרד התרבות.

איתן ברושי: אני מוכן בהחלט לסיים ואני רוצה פה להגיד לחברי הכנסת שזה לא מספיק שניתן ברכות ל-25 שנה, כי המטרה היא לא להגיע למצב של "הבימה" או מישהו כזה, שהגירעון משתלט על היכולת האמנותית ואחרי זה אתה לא יוצא מהסחרחורת ומההסברים.

איתן ברושי: אני חושב שצריך להגיד בפירוש, בסופו של דיון, לא הייתי מוכן לדיון הזה כי לא ראיתי את התמונה ולא יצא לנו להיפגש קודם, אבל אם צריך אז אנחנו צריכים ללכת ולארגן את מה שצריך.

איתן ברושי: זה לא תיאטרון שיכול עכשיו להיפגע וזה לא תיאטרון שאפשר לסגור אותו חס וחלילה או לקצץ אותו, מצד שני, אני חושב שצריך להגדיר את הקריטריונים.

איתן ברושי: אלי, אתה עוסק בזה הרבה, שיהיה עידוד להוציא את התיאטרון יותר החוצה, כדי שיהיה יותר חיכוך ומפגש בין התרבות והאמנות בכלל ותיאטרון "גשר" בפרט לכלל האוכלוסייה במדינת ישראל.

איתן ברושי: אני לרשותכם, מאחל לכם בהצלחה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: כמובן שאתה צודק ולכן אנחנו הזמנו גם את נציגי המשרדים והם נמצאים איתנו, יש לנו את נציגת משרד התרבות והספורט, ד"ר עירית פוגל, וגם את נציג משרד העלייה והקליטה, ד"ר ולדימיר שקלאר, האם הוא נמצא פה?

אברהם נגוסה: גם הסוכנות היהודית, הממונה על התקשורת בשפה הרוסית, מר דוד שכטר ויש גם נציגים אחרים ואנחנו נשמע איך אנחנו מחזיקים את תיאטרון "גשר".

אברהם נגוסה: עכשיו חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה לברך את חבר הכנסת רזבוזוב על עצם קיום הדיון הזה ואני רוצה להתחיל עם זה שלפני כחצי שנה ביקרתי בתיאטרון "גשר", נפגשתי עם המנכ"לית, שמעתי דברים לא פשוטים ואמרתי לעצמי, היהלום שיש לנו ביד, כולנו צריכים לעשות הכול כדי שהוא לא רק לא יקטן אלא גם יגדל.

טלי פלוסקוב: אנחנו כאן, בוועדה הזאת, מדברים כל הזמן על קליטה ועלייה ולא פעם מחפשים דרכים איך אפשר באמת לעשות את הקליטה מוצלחת.

טלי פלוסקוב: יושבים מולנו אנשים שדווקא נקלטו במדינת ישראל, זו דוגמה לקליטה מוצלחת, ולכן אנחנו, כוועדה וכמדינה, חייבים לתת את התמיכה לגופים כאלה ולגוף הזה במיוחד.

טלי פלוסקוב: אני את הברכות אגיד בסוף, אני דווקא רוצה להתייחס למה ששמעתי בפגישה לפני חצי שנה.

טלי פלוסקוב: האם אתם יודעים עם מה הם מתמודדים?

טלי פלוסקוב: איך בכלל הם מתקיימים?

טלי פלוסקוב: כמה האישה הזו אולי ישנה בלילה וכמה לא?

טלי פלוסקוב: כמה היא מתרוצצת בין כל הגורמים כדי למצוא שותפים, לחזק את התיאטרון הזה, שההצגה הזו לא תיפול ושההצגה לא תרד גם באיכותה?

טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שהרבה אנשים יודעים, וחיפשתי את הדרך איך אפשר לחזק, איך אפשר כן לתת להם תקציבים.

טלי פלוסקוב: זה שהיום יש את התקציבים וכל הקריטריונים, הרי בכל ועדה אנחנו דנים על תמיכות וקריטריונים ובכל ועדה אנחנו מאמינים ומבינים שהשיטה הקיימת כיום היא לא נכונה, הכסף לא מגיע לכיסים שהמחוקק מתכוון אליהם.

טלי פלוסקוב: גם כאן בעיניי, ואני לא חושבת שתיאטרון "גשר" צריך להיות רק אחד מהתיאטראות של מדינת ישראל, ממש לא.

טלי פלוסקוב: אנחנו נמצאים בוועדת הקליטה ואני חושבת שתיאטרון "גשר" הוא הצלחה של קליטה אז אין מצב שמשרד הקליטה לא לוקח על עצמו ולא משיג משפטית, ולא מעניין אותי באיזו דרך, את הדרך לחזק את התיאטרון הזה.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה, התיאטרון הזה, השחקנים האלה, צריכים לקבל חיזוק מהמדינה דרך קליטה, כי האנשים שעובדים שם נקלטו במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: רוב ההצגות אם לא כולן, ותקנו אותי אם אני טועה, בשפה העברית - - -

<לנה קריינדלין: כולן.

טלי פלוסקוב: כולן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כולן בשפה העברית.

טלי פלוסקוב: רבותיי, איפה יש דבר כזה?

טלי פלוסקוב: אז הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות זה שכשאנחנו נגיע לסוף, אחרי שנשמע אותם ונדבר על ההמלצות של הוועדה, אדוני היושב ראש, אנחנו צריכים פה להיות מאד חדים כלפי הממשלה וכלפי המדינה לגבי תמיכה בתיאטרון "גשר".

טלי פלוסקוב: הדבר השני, בוודאי ובוודאי הוא זה שכולם התחילו איתו, ברכות חמות, אנחנו אוהבים אתכם, אנחנו מעריכים את מה שאתם עושים, אתם הגאווה שלנו, שלנו, נציגי הקליטה והעלייה של שנות ה-90, על מה שהשגתם ומה שהגעתם.

טלי פלוסקוב: זו דוגמה להצלחה של קליטה במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אז יישר כוח ואנחנו באמת באמת, בכל מה שנוכל מכאן, מבית המחוקקים, גם אם אנחנו צריכים חוק, בואו נחשוב ביחד מה עושים כדי לתמוך בגוף הזה, כי זאת הדוגמה והיא גם משיכה של כוחות נוספים למדינת ישראל ואנחנו צריכים את זה כמדינה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: עכשיו נשמע מיושב ראש תיאטרון "גשר", עו"ד אלי זהר, בבקשה.

<אלי זהר: תודה רבה, בראש ובראשונה על הדיון הזה.

<אלי זהר: בכל זאת דיון ראשון ב-25 שנה ועדה חשובה מכבדת אותנו בהאזנה גם למה שיש לנו וגם לצרות שיש, אז תודה על זה.

<אלי זהר: כמובן שאני מודה לכל חברי הכנסת שבאו, אני מצטער על אלה שלא הגיעו, אבל אלה שפה מבטאים בהמון חום את אותה הערכה שאנחנו מקבלים יום יום, ערב ערב, מן הקהל השלנו.

יצחק הרצוג: כמה רואים אתכם בשנה?

<אלי זהר: כמה הצגות יש לנו?

יצחק הרצוג: כמה צופים?

<אלי זהר: כמה צופים יש לנו?

<לנה קריינדלין: 100,000.

יואל רזבוזוב: 100,000 צופים בשנה?

<אלי זהר: אנחנו רוויי בעיות, בלי להתייחס לכמה המנכ"לית ישנה בלילה, אנחנו רצים - - -

טלי פלוסקוב: זה כתוצאה מבעיות.

<אלי זהר: ברור לגמרי, אבל אנחנו רצים בצורה - - - תראו, אני אישית מעורב בענייני תרבות מאז 1988, בכל מיני נושאים.

<אלי זהר: לפני "גשר" הייתי יושב ראש מועצת הקולנוע הראשון שיש לו תרומה קטנה באיך נראה הקולנוע הישראלי היום, ואני אומר לכם, אני מעולם לא נזקקתי לכבודת שתדלנות ובכיינות, בריצה אחרי, כמו בלעבור שנה אחרי שנה ב"גשר", חודש אחרי חודש.

<אלי זהר: אני אומר לכם את הדבר שהוא הכי קשה, אנחנו מגיעים לחודשים שבהם אנחנו לא יכולים לשלם משכורות, וכמה אנשים טובים מהחבורה שמקיפה את "גשר", כמו ישראל מקוב, או בוריס קרסני ועוד אחד או שניים, פשוט מביאים כסף מהבית.

<אלי זהר: אלה דברים שקשה לחיות איתם, קשה לעכל אותם וקשה להבין אותם, אחרי 25 שנה.

יואל רזבוזוב: האם יש איזו דלתא קבועה שחסרה או שזה משתנה?

<לנה קריינדלין: כן, תיכף אני אתייחס לזה.

<אלי זהר: לנה תתייחס בדיוק לסכומים.

<אלי זהר: יש דבר אחד שצריך להיות ברור בתור כותרת, יש תקציב.

<אלי זהר: תמיכת המדינה היא בערך 27% מהתקציב, אנחנו מפיקים, במאמצים אדירים, בערך 48% הכנסה עצמית ואת השאר אנחנו צריכים לגייס.

<אלי זהר: מכיוון שהתקציב שלנו הוא שרירים בלבד ללא שומן, אז כל גרוש שחסר הוא גרוש שלא יאפשר להתקיים.

<אלי זהר: התוצאה היא, שוב, אני אעביר את השרביט ללנה כדי להיכנס למספרים ולכל מה שסביב הצד הזה של העניין, אבל, עניינית, זו תופעה שלא קיימת.

<אלי זהר: בגלל הרצון של התיאטרון הזה לשמור על הרמה, אנחנו לא פונים אל הקהל ולא פונים אל הממוצע החברתי של הציבור, אנחנו שומרים על רמה, מאז "רוזנקרץ וגילדנשטיין" עד היום והתוצאה באה לידי ביטוי בהצגות.

<אלי זהר: ככל שהדבר נוגע לכספים, החסר הזה הוא חסר קבוע כל שנה.

<אלי זהר: אני מציע שתקשיבו ללנה ותקשיבו לז'ניה, שהם בעצם אותה חבורה קטנה שבאה והקימה את התיאטרון הזה.

טלי פלוסקוב: הם עמוד השדרה.

יצחק הרצוג: אז לנה, גם את מהתחלה?

<אלי זהר: כן.

יצחק הרצוג: מצטער.

יצחק הרצוג: לא ידעתי.

<לנה קריינדלין: אני פשוט נראית צעירה יותר כל שנה.

טלי פלוסקוב: 27% שאמרת כתמיכה של - - -

<לנה קריינדלין: תיכף אני אגיד הכול במדויק.

אברהם נגוסה: רשות הדיבור ללנה, אבל אני רוצה להגיד שחבר הכנסת יעקב פרי הצטרף לדיון.

<אלי זהר: אז את התודה שאמרתי לפני שהוא נכנס, אני מלביש גם עליו.

<אלי זהר: תודה לחברי הכנסת שבאים לעסוק בתרבות.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך, שיטת העבודה פה בכנסת היא שאחד בא ואחד הולך, כי בו בזמן יש דיונים בוועדות שונות.

אברהם נגוסה: לכן יבואו עוד ואלה שפה יילכו.

יואל רזבוזוב: אבל יש פה נציגים מכל המפלגות.

טלי פלוסקוב: אבל יש כאלה שיישארו עד הסוף.

יצחק הרצוג: אני מתנצל שאני תיכף אצא, לאירוע הבא.

אברהם נגוסה: תתרגלו, זה ככה, אז אנחנו נשמע מהמנכ"לית, גברת לנה.

<לנה קריינדלין: קודם כל אני מצטרפת כמובן לתודות של אלי זהר, בשם כולנו, ליואל, למר הרצוג ולטלי ולאיתן וליעקב ולכולם, ולך, אדוני, יושב ראש הוועדה.

<לנה קריינדלין: לכל האנשים שהגיעו, תודה רבה.

<לנה קריינדלין: אנחנו כל הזמן שומעים במלים כזו תמיכה, כזו הערצה וכזו הבנה, שזה באמת נעים ואני יודעת שזה מכל הלב וזה נכון, אף אחד לא משקר, זה נכון.

<לנה קריינדלין: אני רוצה להציג בפניכם את האנשים שיושבים פה ולא סתם, כי חוץ מאלי זהר, היושב ראש, אתם רואים את המנהל האמנותי, הבמאי הראשי, מייסד התיאטרון, יבגני אריה המיתולוגי, ש-25 שנה סוחב את העגלה הזאת ואיכשהו לא מתעייף.

<לנה קריינדלין: אני לא יודעת איך, זה נס.

<לנה קריינדלין: לידו יושב רועי חן, שבזמן האחרון, בתשע השנים האחרונות, כתב כמעט את כל המחזות שאתם ראיתם, כולל "הדיבוק", כולל "אני דון קיחוטה", כולל "ספר דוד המלך".

<לנה קריינדלין: יחד עם יבגני אריה הם עושים את הפרויקטים האיכותיים, המיוחדים, המקוריים האלה ומעלים את זה על הבמה.

<לנה קריינדלין: לידם יושבים סשה דמידוב ונטשה מנור והנרי דוד, אלה השחקנים שלנו, שלפני 25 שנה, בנובמבר יהיה 26 שנה, כי קודם נחתנו, אחר כך עשינו חזרות ואחר כך הצגנו, ב-21 לאפריל 91' הצגנו את ההצגה הראשונה, "רוזנקרץ וגילדנשטיין מתים".

<לנה קריינדלין: בגלל זה ב-21 באפריל השנה, לפני סדר פסח, השתכרנו כמו לא נורמאליים וחגגנו את העניין זה.

<לנה קריינדלין: אלה האנשים שמחזיקים את הדבר הזה.

<לנה קריינדלין: לדוגמה, אתמול, בעיר כרמיאל, התקיימה ההצגה "אני דון קיחוטה" בבימויו של יבגני אריה, מחזה של רועי חן.

<לנה קריינדלין: בתפקידים ראשיים סשה, נטשה והנרי.

<לנה קריינדלין: הייתה שם הפסקת חשמל בעיר כרמיאל בחצי עיר והקהל ישב, כל הקהל ישב עד עשר בלילה וחיכה לתחילת ההצגה.

<לנה קריינדלין: הם חזרו בשלוש לפנות בוקר מההצגה, עכשיו הם פה ובארבע וחצי הם יוצאים מתל אביב שוב לכרמיאל להציג את "אני דון קיחוטה".

<לנה קריינדלין: זה כשמדברים על הפריפריה.

<לנה קריינדלין: אז, יקירתי, חברתי, אנחנו בסדר עם פריפריה.

<לנה קריינדלין: ההישגים של תיאטרון "גשר" ידועים לכולם, אני חושבת.

<לנה קריינדלין: אנחנו בשנים האלו העלינו יותר ממאה הצגות.

<לנה קריינדלין: נכון לרגע זה אנחנו מציגים רק בעברית.

<לנה קריינדלין: אחרי שנה אנחנו התחלנו, אחרי שנה, זה היה ב 92', התחלנו להציג בעברית.

<לנה קריינדלין: זאת הייתה עברית מוזרה.

<לנה קריינדלין: אני תמיד מספרת את הבדיחה הזאת, שאחרי ההצגה בקיבוץ דורות שאלתי, איך העברית שלנו אחרי הצגה ראשונה?

<לנה קריינדלין: אז שאלו אותי, הו, זה היה בעברית?

<לנה קריינדלין: אני לא אשכח את זה, אבל מאז קצת השתפרנו.

<לנה קריינדלין: למרות זאת אנחנו לא שוכחים את הקהל הישן שלנו, שהגיע יחד איתנו לארץ ולכן אנחנו מלווים את כל ההצגות שלנו בכתוביות ברוסית, תמיד, תמיד, תמיד, בכל הארץ, לא רק בתל אביב.

<לנה קריינדלין: אתם יודעים שאנחנו העלינו יותר ממאה הצגות חדשות בשנים האלה, היינו בחמישים פסטיבלים בינלאומיים בזמן הזה, אנחנו מייצגים את המדינה בכבוד.

<לנה קריינדלין: עוד מעט אנחנו יוצאים לסיור לחודש לסין עם הצגה שכביכול אין לה שום קשר לסין, עם "כפר" של יהושע סובול, שלא מזמן אנחנו חגגנו 20 שנה להצגה הזו, 20 שנה, רבותיי.

<לנה קריינדלין: סשה דמידוב באותו תפקיד 20 שנה.

<לנה קריינדלין: לעזאזל, זה מעצבן, הוא לא משתנה.

<לנה קריינדלין: אגב, במצגת שאנחנו הבאנו - - -

<קריאה: בתפקיד של נער?

<לנה קריינדלין: בתפקיד של נער, כן, אבל יש שם איזה טריק שיבגני אריה המציא, שכאילו הוא מזדקן ונזכר פתאום, איכשהו מכסים את הדבר הזה.

<לנה קריינדלין: הנרי הגיע איתנו בתור ילד, עם ההורים שלו.

<לנה קריינדלין: ההורים שלו היו שחקני תיאטרון "גשר", אימא שלו משחקת בתיאטרון עד עכשיו והנרי גדל, לצערנו, היה ילד מיוחד כזה, ועכשיו הוא משחק תפקידים ראשיים בתיאטרון, שלא לדבר על טלוויזיה, קולנוע ובכלל.

<לנה קריינדלין: גדודים של בנות צעירות מחכות ליד הכניסה.

<לנה קריינדלין: טוב, לא משנה, אני לא אספר את זה, אנחנו בכנסת.

<לנה קריינדלין: במצגת שאני הבאתי לכם יש גם סרטים על התיאטרון.

<לנה קריינדלין: אגב, אני יכולה להשאיר את זה, למי שיהיה משעמם נגיד, איפה שהוא, אז אפשר לראות, יש סרט על התיאטרון, סרט על 20 שנה ל"כפר".

<לנה קריינדלין: הכול טוב ויפה, אנחנו ממש פורחים, משגשגים ועושים אמנות.

<לנה קריינדלין: בקשר למספרים.

<לנה קריינדלין: אני נכנסתי לתפקיד הזה בדיוק דקה אחרי, איתן ברושי סיפר על זה, אורי לוי היה מנכ"ל, הביאו 3 מיליון מקרן למוסדות במצוקה, ואני אסביר למה אנחנו במצוקה.

<לנה קריינדלין: מלכתחילה, 20 שנה יש לנו משבר תמידי כלכלי.

<לנה קריינדלין: משבר תמידי, למה?

<לנה קריינדלין: עד 2011 היו חסרים לנו באופן קבוע בתקציב 2 מיליון שקל בשנה.

<לנה קריינדלין: ברגע ששלוש שנים חסרים 2 מיליון שקל זה מגיע ל-6 מיליון, אתם כולכם אנשים משכילים, אתם מבינים שזה משתק את התיאטרון.

<לנה קריינדלין: ב-2011 - - -

יואל רזבוזוב: כמה סך הכול תמיכה?

<לנה קריינדלין: תיכף.

<לנה קריינדלין: ב-2011 אנחנו חגגנו 20 שנה להקמת התיאטרון.

<לנה קריינדלין: אגב, זה חוברת 20 שנה עם כל הברכות של שמעון פרס, לימור לבנת, רון חולדאי וכל האנשים שהיו אז.

<לנה קריינדלין: את זה אני נותנת לכם, גם, כשיהיה משעמם, יש לכם פה תכנית לשנה.

<לנה קריינדלין: בו זמנית יש פסטיבל בינלאומי שאנחנו מנהלים.

<לנה קריינדלין: אז ב-2011 הגענו ל-20 שנה, ועד אז הייתה תקנה בהקצבה של תיאטרון "גשר" שנקראת ייחוד לשוני, שמישהו ב-2004, אני לא זוכרת מי זה היה, אלי זוכר טוב כי הוא היה בכל הוועדות אז, המציא שכדי לעזור ל"גשר" צריך להמציא דבר כזה, ייחוד לשוני, כדי שאנחנו נקבל - - -

יצחק הרצוג: זה מאוד הגיוני, צריך לתרגם, צריך זה - - -

<אלי זהר: הסיפור הוא פשוט.

<אלי זהר: צביקה זמיר, שהיה יושב ראש התיאטרון אז, פנה לרבין ואמר לו, "גשר זה משאת נפשי.

<אלי זהר: " צביקה זמיר, האלוף, אמר "זה משאת נפשי, צריכים לעזור להם" ואז המציאו, מה שנקרא בעזרת השם, המציאו תקנה שהיא ייחודית ל"גשר", הייחוד הלשוני - - -

יואל רזבוזוב: מי ביטל אותה?

יואל רזבוזוב: מתי זה בוטל?

יואל רזבוזוב: זה בוטל?

<אלי זהר: זה בוטל.

<לנה קריינדלין: אני אמשיך.

<לנה קריינדלין: ב-2011 היה כתוב שם "עד 20 שנה".

<לנה קריינדלין: כנראה שבזמן שהקימו לא חשבו שנגיע לזה, אז ביטלו את זה.

<לנה קריינדלין: מ-2011 חסרים לנו 4 מיליון שקל בשנה.

<לנה קריינדלין: היו חסרים 2, עכשיו 4.

<לנה קריינדלין: יש לי פה סדין שאני מסתובבת איתו בכל המקומות, עירית מכירה את זה, זה סדין, כן, אני מאד אוהבת להראות את זה, אלו ביקורות על ההצגות של התיאטרון וקיצוץ של תקציב משרד התרבות.

<לנה קריינדלין: במצטבר, היום, זה 5.5 מיליון שקל, בשנים האחרונות, מ-2012, 5.5 מיליון קיצוץ.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת שהקטינו את התקציב ב-5.5 מיליון.

<לנה קריינדלין: היום הגירעון המצטבר של תיאטרון "גשר" הוא 5.5 מיליון.

<לנה קריינדלין: תחזירו לנו את זה, אנחנו נהיה בסדר.

טלי פלוסקוב: אני, אין לי בעיה להביא כסף, אבל איך אנחנו ניתן להם?

טלי פלוסקוב: הנה, יושב פה משרד התרבות.

טלי פלוסקוב: אני אומרת את זה באחריות מלאה, אין לי בעיה להביא כסף, תגידו לי איך זה מגיע לתיאטרון "גשר" ולא למקומות אחרים?

<אלי זהר: משרד הקליטה - - -

טלי פלוסקוב: יפה, לכן אני אומרת, אנחנו חייבים למצוא - - - אני מבינה איפה הבעיה, הבעיה שלנו היא קריטריונים, הבעיה שלנו היא השאלה למה לתיאטרון "גשר" כן ולאחר לא, ואני יודעת מה קורה פה במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: לכן תמצאו לנו אתם, משרדי הממשלה, דרך איך להעביר כסף לתיאטרון "גשר".

טלי פלוסקוב: אם אנחנו מעבירים עכשיו 5 מיליון שקל אנחנו מחיים אותם.

<לנה קריינדלין: אנחנו נושמים עוד שנה, אבל צריך לפתור את הבעיה הזאת באופן קבוע

איתן ברושי: בשיטה של היום את צריכה לשים 100 כדי שלהם יהיה 5.

טלי פלוסקוב: לא, לא, אז לכן אני אומרת, אנחנו צריכים למצוא את הדרך שזה מגיע לתיאטרון "גשר".

יואל רזבוזוב: את יכולה להעלות תקנה נוספת, את הפרמטר הנוסף, קריטריון נוסף, כדי שזה יתאים להם.

יואל רזבוזוב: הרי בסוף, כמו שאמרת, יש פה הנגשה שפתית, יש פה כמה דברים ייחודיים.

טלי פלוסקוב: אתם צריכים לעזור לנו.

טלי פלוסקוב: אתם, משרדי הממשלה, צריכים לעזור לנו למצוא דרך להעביר להם כסף.

<לנה קריינדלין: התיקון שיהיה יביא במקרה הטוב 700,000 שקל ולא 5 מיליון.

אברהם נגוסה: אני רוצה פה, בואו נעשה סדר.

טלי פלוסקוב: זה לא פתרון.

אברהם נגוסה: תמשיכי להציג לנו, אחר כך נשמע מנציגת משרד התרבות.

אברהם נגוסה: שרת הקליטה גם בדרך, בוודאי היא מכירה את הנושא, אז היא גם תתייחס.

אברהם נגוסה: הנציג גם נמצא פה, ד"ר שקלאר.

אברהם נגוסה: עדיף שאחר כך נתייחס אחרי שנשמע את שני הצדדים.

<לנה קריינדלין: אז אני אסיים, ברשותך.

אברהם נגוסה: בסדר.

<לנה קריינדלין: אני משאירה גם את הסדין הזה, שלא יהיה משעמם, כמו שציינתי.

<לנה קריינדלין: זו חבילה של מכתבים שאנחנו כותבים כל הזמן, החל מראש הממשלה ועד כל האנשים הרלוונטיים, כולל שר הקליטה שהיה, שרת הקליטה שהייתה לפני, כל השרים הרלוונטיים, כולל שר האוצר, כל הערימה של המכתבים, כולל עיריית תל אביב, כולל משרד התרבות, כולל כל השרים.

<לנה קריינדלין: זה מאד צבעוני, כל ההתכתבות הזאת.

<לנה קריינדלין: מה אני רוצה להגיד?

<לנה קריינדלין: אף פעם, ב-25 שנה האחרונות, לא היה לנו משבר אמנותי.

<לנה קריינדלין: האנשים האלה דואגים לזה שלא יהיה משבר.

<לנה קריינדלין: משבר כלכלי, זה נהיה כבר כרוני.

<לנה קריינדלין: תעזרו לנו, בבקשה, לעבור עוד 25 שנה בהצלחה.

<לנה קריינדלין: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה.

<אלי זהר: ברשותך, היושב ראש, אני רוצה רק לומר מספרים.

<אלי זהר: תקציב התיאטרון הוא 27 מיליון שקל.

טלי פלוסקוב: 27 מיליון שקל בשנה?

יואל רזבוזוב: תמיכה כמה?

<לנה קריינדלין: תמיכת הממשלה 4.7 השנה, מהעירייה עוד 1.8 וזהו.

יואל רזבוזוב: 4.7?

טלי פלוסקוב: זה לא 27%, אמרתם 27% מקבלים מהמדינה.

<לנה קריינדלין: זה רבע בסך הכול.

טלי פלוסקוב: אלה הסכומים?

<אלי זהר: כן, אלה הסכומים.

<לנה קריינדלין: זה רבע מהתקציב, אנחנו צריכים חצי כדי לשרוד.

יואל רזבוזוב: ומההכנסות?

<לנה קריינדלין: חצי.

אברהם נגוסה: מאיזה משרדים אתם מקבלים את זה?

<לנה קריינדלין: משרד התרבות וזהו.

<לנה קריינדלין: יש חוק במדינת ישראל.

אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה מממן?

טלי פלוסקוב: לא מקבלים שום דבר ממשרד הקליטה.

אברהם נגוסה: משרד החינוך?

<אלי זהר: לא, לא.

אברהם נגוסה: רק משרד התרבות.

יעקב פרי: כל מוסדות התרבות מקבלים רק ממשרד התרבות.

יעקב פרי: הכול הולך בתקנות תמיכה.

יעקב פרי: לחדש תקנת תמיכה או לעשות תקנת תמיכה חדשה זה - - -

טלי פלוסקוב: שנה, מינימום.

יעקב פרי: כן, זה שנה, אם הצלחתָ.

יואל רזבוזוב: זה לפתוח.

יואל רזבוזוב: יהיו לזה בעיות משפטיות, השלכות רוחב.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין, זה בדיוק העניין.

יעקב פרי: גם אם אתה פותח תקנת תמיכה ומשרד המשפטים מסכים, במשרד התרבות זה סיפור, איך אומרים?

יעקב פרי: בלתי גמיר.

טלי פלוסקוב: הנה השרה.

יואל רזבוזוב: הנה השרה החדשה.

אברהם נגוסה: אנחנו מברכים את שרת הקליטה, שגם הייתה חברת ועדה.

אברהם נגוסה: עכשיו לא.

אברהם נגוסה: לא הספקתי לברך אותך.

סופה לנדבר: מה נשמע איתכם?

סופה לנדבר: יום הולדת, הא?

אברהם נגוסה: אני הייתי בחו"ל, אז לא הספקתי לברך אותך.

אברהם נגוסה: .

איתן ברושי: הם רוצים מתנה ליום ההולדת.

סופה לנדבר: מגיע להם - - -

טלי פלוסקוב: 5 מיליון שקל.

אברהם נגוסה: עכשיו יש לנו פתרון.

<לנה קריינדלין: נכון, הגיע הפתרון.

<לנה קריינדלין: ברכות.

סופה לנדבר: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: ברכות, יש לכם ספר שלם.

<לנה קריינדלין: כן, הנה, פה ברכות.

איתן ברושי: נשמע את הממשלה.

יואל רזבוזוב: רגע, שנייה, שנייה.

אברהם נגוסה: אז אנחנו, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, הוועדה מברכת, כל חברי הוועדה, את שרת הקליטה סופה לנדבר, שעכשיו היא שרת העלייה והקליטה.

אברהם נגוסה: תפקיד ישן חדש, לא חדש בשבילה, ואנחנו פה דנים, כמו שאת יודעת - - -

סופה לנדבר: שאחרי 25 שנה לתיאטרון אין בעיות, נכון?

אברהם נגוסה: יש בעיות, הרבה בעיות ולכן הגעת בזמן.

אברהם נגוסה: אנחנו שמענו בעיות, כמובן שזה תיאטרון שהוא מודל להצלחה של שילוב של עולים חדשים.

אברהם נגוסה: אני לא צריך להגיד לך, את מכירה את זה טוב.

אברהם נגוסה: הגעת בדיוק אחרי שהיושב ראש והמנכ"לית סיפרו לנו על הבעיות שהם נתקלו בהן ויש להם בעיות של 5 מיליון שקל בגירעון.

אברהם נגוסה: הם ממש נמצאים בבעיה ואנחנו שמענו על זה בדיוק לפני שאת הגעת.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע ממך ואחר כך נשמע את נציגת משרד התרבות.

סופה לנדבר: אנחנו נשמע את נציגת משרד התרבות.

אברהם נגוסה: אם יש לך את הזמן אני אשמח - - -

טלי פלוסקוב: רק תיקון קטן, אדוני היושב ראש, 5 מיליון הם גירעון מצטבר ואם אנחנו נעביר להם את אותם 5 מיליון שקל אז יש להם מחייה לעוד 25 שנה.

טלי פלוסקוב: הם לא מבקשים כל שנה 5 מיליון שקל, נכון?

איתן ברושי: לא, הם רוצים להגדיל את התקציב.

<לנה קריינדלין: לא, לא, אנחנו מבקשים להחזיר לנו את הקיצוץ של חמש השנים האחרונות ואחר כך לטפל בבעיה תמידית שיש כל שנה, שבגלל זה אנחנו נקלעים - - -

טלי פלוסקוב: שעוד צריך למדוד ואנחנו נמדוד אותה.

יואל רזבוזוב: אמרתם 2 מיליון שקל בשנה.

טלי פלוסקוב: משהו כזה.

<לנה קריינדלין: 4.

<לנה קריינדלין: 2 מיליון היה לפני 2011.

אברהם נגוסה: עכשיו ד"ר עירית פוגל, בבקשה.

<עירית פוגל-גבע: שלום.

<עירית פוגל-גבע: אני מנהלת את המחלקה לתיאטרון ופרינג'.

<עירית פוגל-גבע: במסגרת המחלקה אנחנו תומכים במאות גופי תיאטרון, פרינג', קבוצות, יוצרים עצמאיים, בפריפריה, במרכז.

<עירית פוגל-גבע: יש במסגרת המחלקה 26 תיאטרונים רפרטואריים, ביניהם תיאטרון "גשר".

<עירית פוגל-גבע: אתם דיברתם על סיפור הצלחה מבחינת קליטה, ואני, כמנהלת המחלקה לתיאטרון, יכולה להגיד שמכל ילדיי זה התיאטרון האיכותי ביותר.

<עירית פוגל-גבע: זה תיאטרון שאינו מסחרי, זה תיאטרון שאינו מתחנף לקהל, כמו שתיאטרונים אחרים עושים, התיאטרון הזה לא עושה את זה ואנחנו מעריכים אותו בשל כך.

<עירית פוגל-גבע: כמובן שהתמיכות הן באמצעות קריטריונים ותיאטרון "גשר" נתמך באמצעות תקנת התיאטרונים הרפרטואריים שיש בה 26 תיאטרונים, מתיאטרון גדול "הבימה" ועד תיאטרון ילדים קטן.

<עירית פוגל-גבע: יש שם 11 פרמטרים, אחד הפרמטרים היה ייחוד לשוני.

<עירית פוגל-גבע: הייחוד הלשוני אמר שתיאטרון שמרבית הצגותיו אינן בעברית יקבל תוספת.

<עירית פוגל-גבע: זה היה בהתחלה 7 מיליון ואחר כך הפחיתו את זה.

<עירית פוגל-גבע: היה סעיף שהיה ממש מיועד ל"גשר", תיאטרון שמרבית צִוותו הוא פחות מ-20 שנה בארץ.

<עירית פוגל-גבע: "גשר" הצליח, עבר את ה-20 שנה ואז בעצם לא חל קיצוץ, אלא מה שקרה שהוא סיים את עמידתו בפרמטר הזה, ואנחנו, מה שכן עשינו, מצאנו שמי שנהנה מהפרמטר הזה הוא בעצם התיאטרונים הערבים, שלושה תיאטרונים בערבית וה"יידישפיל".

<עירית פוגל-גבע: לכן זה קוצץ מ-7 מיליון ל-3.5 מיליון, מ-7% ל-3.5% מסך ה-91 מיליון, על מנת שגם הם יוכלו ליהנות, שאר התיאטרונים, מהאחוזים שנותרו.

<עירית פוגל-גבע: אתה הדגשת את תיקון הקריטריונים, שהוא הליך קשה ומובנה ומורכב, שצריך לעבור הערות ציבור, משרד משפטים, מועצה ישראלית, עשינו את זה מספר פעמים.

<עירית פוגל-גבע: לזכותה של השרה שלנו מירי רגב ייאמר שהיא כן הצליחה לתקן את הקריטריונים בפחות משנה שהיא בתפקיד והקריטריונים החדשים, שיש השגות עליהם, שהם מעדיפים פריפריה, תיאטרון בפריפריה וכן הלאה, אבל, מה שכן, הייחוד הלשוני, הפרמטר של ייחוד לשוני שוּנַה לפרמטר של ייחוד תרבותי.

<עירית פוגל-גבע: אנחנו ישבנו וחשבנו איך אפשר לעזור ל"גשר" ובאמת, הלוואי שיכולתי לקחת ולחלק לפי הערכה.

<עירית פוגל-גבע: צריך להגיד שבמדור לתיאטרון תיאטרון "גשר" מקבל את הניקוד הגבוה ביותר בתחום האיכותי שלו, במשתנה הרפרטואר ובמורכבות.

<עירית פוגל-גבע: כלומר, כמה שאפשר לנקד אותו יותר אנחנו עושים את זה - - -

איתן ברושי: אין קרן מצוקה?

<עירית פוגל-גבע: לא, אין כבר.

איתן ברושי: אז תקימו.

טלי פלוסקוב: אז אולי צריך להקים.

איתן ברושי: לקרן מצוקה היה מקום לשיקול דעת.

איתן ברושי: ויצאה לי ההזדמנות שאני הפעלתי אותה, הייתי המנכ"ל, לא היה לי שר, זה לא רע, מנכ"ל בלי שר - - - אני לא זוכר בדיוק את המספרים המדויקים.

איתן ברושי: אני חושב, אדוני היושב ראש - - - דקה, אני אפריע לך.

איתן ברושי: אני חושב שכל ניסיון להביא שקל לתיאטרון "גשר" צריך להביא שקל לכל גופי התיאטרון ויש מספיק כאלה ש - - - יש מספיק נשמות טובות, אומרים בקיבוץ, יש הרבה נשמות טובות, בתיאטרון יש הרבה.

איתן ברושי: עכשיו, אם רוצים לפתור בעיה נקודתית, צריך לעשות הסדר ייחודי ל"גשר".

איתן ברושי: זו אפשרות אחת.

איתן ברושי: "הבימה", מאז ההסדר, לא יצא ממנו, יותר מפעם אחת עשו הסדר.

איתן ברושי: אלי מומחה להסדר חובות.

איתן ברושי: או שעושים את זה ל"גשר", או שעושים קרן מצוקה, קרן מצוקה מספיק גדולה, כי אי אפשר לתת רק לאחד.

יואל רזבוזוב: אתה צריך לתת לכולם.

טלי פלוסקוב: כמה תיאטראות יש במצב כזה?

איתן ברושי: לא, לא, רגע, דקה.

איתן ברושי: לקרן מצוקה יש כללים של קרן מצוקה, אני לא מבין למה אין אותה.

איתן ברושי: לקרן מצוקה יש יכולת לתת פתרון נקודתי ולא להסתבך עם כל הענף.

איתן ברושי: אני לא בטוח שאפשר פה להחליט מהי הדרך הנכונה אבל יש רק שתי אפשרויות, או פתרון נקודתי של הסדר חובות ל"גשר" בתנאים לצמיחה מחודשת, או קרן מצוקה מספיק גדולה שתפתור יותר מבעיה אחת, לרבות "גשר".

איתן ברושי: אלו שתי האפשרויות.

איתן ברושי: התקציב הזה צריך לבוא מתקציב משרד התרבות והספורט לשנת 2016, כי אחרת הם לא יגיעו ל 17', בטח כשהולכים ל 17'-18' עם תקציב דו שנתי צריך להבטיח שיהיה תקציב, שתהיה קרן מצוקה בתוך התקציב.

איתן ברושי: אתם לא שווים כלום כמעט, לא באופן אישי, אבל שר שאין לו כסף לפתור בעיות, לא צריך אותו.

איתן ברושי: השרים הם לא נגנים ולא במאים, השרים צריכים להביא כסף.

איתן ברושי: התפקיד של שר הוא להביא כסף והמנכ"ל צריך לחלק אותו, אבל זהו, בזה נגמר תפקיד הממשלה.

איתן ברושי: אם אין כסף גמיש, אז זה כמו מפקד שאין לו עתודה להשפיע על הקרב.

איתן ברושי: התקציב נחלק כך שאם לא נשאר כלום ואין קרן מצוקה, אז אתם עומדים עם ידיים קשורות.

<אלי זהר: יש למרות זאת, דרך, סליחה שאני - - -

<עירית פוגל-גבע: בסדר גמור.

<אלי זהר: 25 שנה ל"גשר", 25 שנה לקליטת העלייה המסיבית הגדולה, המאוד מוצלחת, מברית המועצות לשעבר וצריך להעמיד סכום מסוים כמענק הוקרה למפעלים אשר עברו, עמדו ועשו מעשה ומהלך.

יואל רזבוזוב: יש לזה תקדימים?

<אלי זהר: יש לזה תקדימים.

<אלי זהר: יש תקדימים.

<אלי זהר: קרן מצוקה היא נתון - - -

טלי פלוסקוב: רגע, איפה תקדימים?

טלי פלוסקוב: אני רוצה תקדימים.

טלי פלוסקוב: איפה?

טלי פלוסקוב: יש כזה דבר?

טלי פלוסקוב: עשו למישהו כזה דבר?

<לנה קריינדלין: נותנים פרסים כאלה.

איתן ברושי: פרס ישראל.

<לנה קריינדלין: נותנים פרסים, וזה בידיים של השרה, שמכירה את התיאטרון שלנו מצוין המון שנים ובאה להצגות שלנו.

<לנה קריינדלין: זה בידיים שלה.

<לנה קריינדלין: אולי נחשוב על פרס חד פעמי או - - -

אברהם נגוסה: הכוונה היא שנגיד, משרד הקליטה בא ואומר שזו הצלחה, זה מודל לשילוב, משרד הקליטה מכריז על מתן פרס.

<אלי זהר: בדיוק, היושב ראש.

<אלי זהר: זה הרעיון וזה הדבר היחיד - - -

סופה לנדבר: אנחנו נעשה ככה, משרד הקליטה תמיד היה לרשות התיאטרון ועשינו המון הצגות וקנינו המון הצגות, אבל אני חושבת שכאן אנחנו לא נפטור את משרד התרבות, זוהי חובה של משרד התרבות.

סופה לנדבר: זה תיאטרון מיוחד ואנחנו חייבים למצוא, כמו שאנחנו מצאנו שעולה חדש היה עולה חדש עם כל ההטבות שהוא היה מקבל עד עשר שנים, בתקופתי אנחנו הארכנו את זה עד 15 שנה ולעולים מאתיופיה נתנו עד 20 שנה .

סופה לנדבר: אני חושבת שכאן אנחנו נצטרך לשבת יחד, או להזמין לוועדה שלך, את משרד העלייה והקליטה יחד עם משרד התרבות ולמצוא את הפתרון.

סופה לנדבר: הם נקראים "גשר" אז צריכים לבנות להם את גשר ההצלה כדי להציל אותם מהמצוקה הזאת.

סופה לנדבר: אבל, אם תרשה לי, אני פשוט נכנסת בעוד כמה דקות לטקס קבלת משרד העלייה והקליטה, בפעם השלישית.

סופה לנדבר: חזרתי מתל אביב מטקס של שר הביטחון.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאני היום באמת מאד מתרגשת, פעם ראשונה בהיסטוריה.

סופה לנדבר: אתם חוגגים 25 שנה כתיאטרון של עולים שהפך להיות תיאטרון של כולנו, של מדינת ישראל, אביגדור ליברמן הפך מעולה חדש לשר הביטחון, זה היה פשוט מרגש, ואני פעם שלישית נכנסת למשרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: עבדנו יחד, נעבוד יחד ואני רוצה להגיד לכם את ההוקרה שלי על מה שעברתם במשך 25 שנים, הכרה בציבור, ובראבו, אנחנו נמשיך יחד.

סופה לנדבר: ואני מבקשת מכם, לחייך, נטשה, סשה, מה זה?

סופה לנדבר: לחייך, לחייך, אנחנו נמשיך, נעשה הכול כדי לתמוך, לעזור ולסייע.

סופה לנדבר: תודה רבה לכם, בהצלחה.

אברהם נגוסה: תודה, תודה רבה.

אברהם נגוסה: בהצלחה.

סופה לנדבר: אבל נעשה ביחד עם שרת התרבות.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע מאחד השחקנים, למשל נזמין את ישראל דמידוב.

טלי פלוסקוב: שיבחרו הם.

טלי פלוסקוב: מי רוצה?

טלי פלוסקוב: תבחרו אתם מי ידבר.

טלי פלוסקוב: המנהל האמנותי אולי?

טלי פלוסקוב: תבחרו אתם מי ידבר.

<קריאה: הוא ידבר, אבל אני אתרגם.

<לנה קריינדלין: המנהל האמנותי, מר יבגני אריה.

אברהם נגוסה: בסדר.

<יבגני אריה: תודה.

<יבגני אריה: אני בתחושות מעורבות היום.

<יבגני אריה: מצד אחד, אני מודה לכולם על המלים הטובות בנוגע לתיאטרון, תודה לכם.

<יבגני אריה: מצד שני, ואני מתנצל על זה שאני מכניס פה נימה כזאת עכשיו, שמענו המון מלים טובות לכיווננו, אנחנו כל יום שומעים מלים טובות ובינתיים גוועים.

<יבגני אריה: אני רוצה שזה יהיה ברור, אנחנו לא במצב קשה, אנחנו גוססים.

<יבגני אריה: התיאטרון על סף סגירה.

<יבגני אריה: זה לא קשור רק לתקציבים.

<יבגני אריה: אנחנו לא חיים בוואקום, אנחנו חיים במצב תרבותי מסוים במדינה, מצב שבו לעשות תיאטרון מהסוג שאנחנו עושים זה קשה מאוד.

<יבגני אריה: למשל, אנשים שקונים הצגות בערים אחרות באים לראות את ההצגות שלנו, קניינים, יוצאים עם דמעות בעיניים, "איזו הצגה מדהימה", "כל הכבוד לכם, אבל זה לא מתאים לקהל שלנו".

<יבגני אריה: מדובר על קניינים.

<יבגני אריה: והקהל מתחנך לאט לאט לרמה מסוימת של אמנות, זולה, שלא דורשת ממנו שום מאמץ אינטלקטואלי, אפילו מינימלי.

<יבגני אריה: הם בעצמם חינכו את הקהל להיות כזה.

<יבגני אריה: כל יום מחנכים אותו לרמה הזאת.

<יבגני אריה: ואת ההצגות הטובות, מצטער שאני אומר את זה על עצמנו, ההצגות שלנו לא מגיעות לשם.

<יבגני אריה: אנחנו עושים הצגות לעצמנו.

<יבגני אריה: כמובן, יש לנו קהל, שלנו, שאוהב אותנו, מגיע אלינו, מעריך אותנו, יש אנשים שבאים כמה פעמים להצגות שלנו, אבל זה לא מספיק כדי ליצור חיים לתיאטרון הזה.

<יבגני אריה: זה הדבר הראשון.

<יבגני אריה: הדבר השני, הרפרטואר שלנו הוא רפרטואר של תיאטרון לאומי.

<יבגני אריה: תראו את הרפרטואר שלנו, מהיום הראשון של התיאטרון שלנו אני אישית שמתי לעצמי למטרה שזה לא יהיה רק תיאטרון איכותי ברמה אירופאית, זה צריך להיות תיאטרון ישראלי, שיעניין את האנשים שגרים ברחוב שבו נמצא התיאטרון, אבל זה לא אומר שאנחנו רק נבדר אותם, זה אומר שאנחנו נביא להם משהו שחשוב, שבעינינו הוא חשוב, שיוכל להיות חשוב אולי גם בעיניהם.

<יבגני אריה: תאמינו לי, לא מדובר באיזה משהו ארכי-אינטלקטואלי כזה.

<יבגני אריה: האבסורד הוא שאנחנו עושים רפרטואר של תיאטרון לאומי, גוססים בגלל שחסר לנו תקציב, הרבה מהרעיונות שלנו אנחנו מבטלים בגלל זה, כל יום אנחנו מאבדים שחקנים, אלה שגידלנו, שאנחנו לא יכולים לשלם להם כמו ש"הבימה" ישלם להם, שיש להם כזה גירעון.

<יבגני אריה: "הבימה" עושה פרויקט מסחרי אחד אחרי השני, מקבל על כל הצגה כפול שניים כמעט, זה אבסורד.

<יבגני אריה: אף אחד לא יכול להמציא לנו איזו דרך ולעזור לנו.

<יבגני אריה: עד היום זה לא קרה.

<יבגני אריה: כלומר, אני לא באמת מבין בזה, אבל אני רואה את התוצאות, אני חי את התוצאות, ביחד עם התיאטרון שלי.

<יבגני אריה: המספרים על הנייר מנצחים את ההיגיון הבריא ואת החיים.

<יבגני אריה: זה המצב שאנחנו חיים בו.

<יבגני אריה: תודה רבה על תשומת הלב ועל שהזמנתם אותנו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את השחקן הנרי דוד, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בוא אלינו לכאן.

<הנרי דוד: תודה רבה.

<הנרי דוד: אני לא אאריך.

טלי פלוסקוב: אחרי מלים כל כך קשות.

<הנרי דוד: אני חושב שאלו הן מלים אמתיות שמבטאות בסך הכול את הלך הרוח שלנו ואת הלך הרוח של מדינת ישראל, כמו שאנחנו תופסים אותה.

<הנרי דוד: אנחנו, מלכתחילה וגם עכשיו, לא מתייחסים אליה כאל עוד מדינה שאליה אפשר לברוח, שפה אפשר לחיות באופן נינוח.

<הנרי דוד: לדעתנו זו מדינת מאד ייחודית ומיוחדת, מיוחדת כלפי תושביה ומיוחדת כלפי העולם כולו.

<הנרי דוד: התוכן שממנו אנחנו צריכים להיות ניזונים, בשביל להזין בתוכן הזה אולי גם את העולם, צריך להיות ערכי ואני בטוח שזה לא נושא לוויכוח, ולא רק כלכלי.

<הנרי דוד: התוכן הערכי הזה מיוצר על ידי מחשבה עמוקה ומאמץ.

<הנרי דוד: בשביל דברים כאלה צריכים תנאים מינימליים, בסיסיים.

<הנרי דוד: הרי אנחנו לא מבקשים מותרות, אנחנו מבקשים אפשרות להתקיים בשביל לתת לאזרחים של המדינה הזאת וגם לנו, אפשרות להתחנך.

<הנרי דוד: לתיאטרון יש אחריות גם לחנך, חוץ מלבדר.

<הנרי דוד: לחנך, לתת חופש למחשבה ולפתח דיון, זה משהו שאמור להעשיר את האזרחים ואנחנו מקדישים את עצמנו לאזרחיה של המדינה הזאת, למדינה הזאת, כי אנחנו רוצים שהמדינה הזאת תהיה הרבה יותר מיוחדת.

<הנרי דוד: שהיא תהיה חזקה, לא רק במספרים ולא רק בכלכלה שלה, אלא גם ברוח שלה, כי אנחנו עם יהודי, כי אנחנו עם הספר.

<הנרי דוד: אנחנו לא עם ספר חשבונות.

<הנרי דוד: אנחנו עם של אידיאה.

<הנרי דוד: מלכתחילה היינו כאלה, עוד מימי אברהם אבינו, ואנחנו מתכוונים להישאר כאלה.

<הנרי דוד: בשביל זה חשוב שאנחנו נייצג אידיאה ובשביל זה אנחנו מבקשים מכם שאתם תיתנו לנו אפשרות לנהל מאבק של כולנו ולא רק שלנו.

<הנרי דוד: תודה רבה.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו אמנם שמענו את השרה, אבל ד"ר ולדימיר, אתה רוצה להתייחס לנושא?

<ולדימיר שקלאר: טוב, אז לפני שאני אתייחס לנושא בתור מנהל אגף במשרד העלייה הקליטה, אני חייב להזכיר שם של שחקן שהגעתי איתו באותו מטוס.

<ולדימיר שקלאר: למדנו יחד באולפן, היינו חברים הרבה שנים, ולדימיר חלמסקי, הוא נפטר לצערי לפני כמה שנים.

<ולדימיר שקלאר: יהי זכרו ברוך.

<ולדימיר שקלאר: השרה כבר אמרה, אנחנו לא מתקצבים תיאטראות.

<ולדימיר שקלאר: היו לנו כל מיני פרויקטים משותפים, אנחנו נשמח להמשיך בפרויקטים האלה, אבל בטוח שהפתרון לא אצלנו.

<ולדימיר שקלאר: זהו, אין לי מה להוסיף.

טלי פלוסקוב: אולי זאת הטעות?

טלי פלוסקוב: אולי אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו כן הופכים את הפתרון הזה במשרד הקליטה.

<ולדימיר שקלאר: השרה דיברה כבר על זה.

<ולדימיר שקלאר: צריכים כנראה להתכנס ברמה של שרים ומנכ"לים, עכשיו כולם בקואליציה.

<ולדימיר שקלאר: אני מבין שאין בעיה של כסף, אמרת את זה, גם לנו אין בעיה של כסף ואני בטוח שגם במשרד התרבות זו לא בעיה של כסף, זו בעיה של קריטריונים.

יואל רזבוזוב: רק ל"גשר" יש בעיה של כסף.

<עירית פוגל-גבע: איך מעבירים את הכסף.

אברהם נגוסה: לפני שאנחנו מסכמים, יש מישהו שרוצה להתייחס?

אברהם נגוסה: נטשה, בבקשה.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: נטשה מנור, שחקנית של תיאטרון "גשר".

<נטליה וויטולביץ'-מנור: אם אין בעיה של לתת כסף, אז אין בעיה שאנחנו נעשה תיאטרון איכותי ממש, אבל אם אתם כל כך חכמים ויושבים פה, אולי תמצאו איזשהו סטטוס מיוחד לתיאטרון.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: זה באמת תיאטרון מיוחד, אני מאמינה בזה, בגלל זה אני עובדת בתיאטרון הזה 25 שנה, כי אנחנו עושים, אי אפשר להגיד 'מוצר', ממש איכותי, שראוי לציבור הישראלי, שלא דיברו אתו ככה, אלא רק עם בידור.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: אי אפשר ככה, אנחנו חייבים לכבד את הקהל שלנו ולחשוב שבאים אלינו חכמים, אנשי רוח, שצריכים את זה.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: יש צורך גדול בזה.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: צריך לכבד את הצופים שבאים אלינו.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: אולי תמצאו סטטוס מיוחד לתיאטרון ואז זה יהיה אולי יותר קל.

טלי פלוסקוב: חייבים פה להיות יצירתיים.

טלי פלוסקוב: מענק של 25 שנה, צריך לחשוב על זה.

<נטליה וויטולביץ'-מנור: וזה יחזור ביותר.

<לנה קריינדלין: סליחה שאני מתפרצת, אבל אנחנו מכירים את הטקסטים האלה, את הכדורגל הזה, שזורקים אותנו, ממשרד התרבות לעיריית תל אביב, ממשרד הקליטה למשרד התרבות, מעיריית תל אביב לעיריות אחרות, גם הציעו לנו, אגב.

<לנה קריינדלין: אנחנו מכירים את המשחק הזה, שאנחנו נמצאים באמצע ואתם תאבדו את זה.

<אלי זהר: היושב ראש, שני משפטים.

<אלי זהר: משרד הקליטה יכול לפתור את הבעיה ככה.

<אלי זהר: יש לו גם את היכולת, הוא גם צריך, מה שנקרא בעזרת השם, למצוא לזה פתרון.

<אלי זהר: נדמה לי שכבר היו דיונים במשרד על אפשרות לציין 25 שנה - - -

טלי פלוסקוב: כמה כסף השקענו בחגיגות 25 שנה לעלייה?

טלי פלוסקוב: למה אנחנו לא יכולים לעשות את זה גם כאן?

טלי פלוסקוב: חלק מהכסף לטובת התיאטרון הזה?

טלי פלוסקוב: עכשיו נזכרתי.

<אלי זהר: אנחנו יכולים.

<אלי זהר: אני מרשה לעצמי לומר שהיו לנו כבר דיבורים עם הקדנציה הקודמת, שמתחלפת היום, על מנת לעשות את זה.

<אלי זהר: וצריך לעשות את זה, אי אפשר להטיל את זה על משרד התרבות עם ה-60 תיאטרונים שהוא צריך לטפל.

טלי פלוסקוב: נכון, נכון, אני מסכימה, כי שם אנחנו נטבע.

<אלי זהר: דבר שני, משרד התרבות דואג לפריפריה, משרד הקליטה ומשרד התרבות יכולים להקים קרן שתשנע הצגות לפריפריה בלא שתחייב את הפריפריה לקנות הצגות, כדי שהקניינים לא יגידו את מה שז'ניה אמר קודם, "הצגה נהדרת, אבל לא בשביל הקהל שלנו".

<אלי זהר: את הקהל הזה צריך להביא לרמה שתאפשר לו לראות כל הצגה שתיאטרון "גשר" מביא.

אברהם נגוסה: אני חושב שיש כיוון ברור, לדעתי.

אברהם נגוסה: אני הקשבתי לשרה, השרה אמרה שמצד אחד היא לא רוצה לתת פטור למשרד התרבות, אבל מצד שני, היא רוצה לפתור את הבעיה, היא מכירה את הצורך ולכן היא אומרת שהוועדה תביא את שתי השרות, גם שרת התרבות וגם שרת הקליטה, לשבת יחד איתנו, חברי הוועדה.

אברהם נגוסה: נשב איתם ונמצא את הדרך.

אברהם נגוסה: כיוון שמדובר בכסף ממשלתי לא תהיה כפילות ולכן צריך למצוא פתרון בהבנה בין שתי השרות.

אברהם נגוסה: זה מה שאני חושב.

אברהם נגוסה: זה הכיוון שלנו, אבל אני רוצה קודם, חבריי - - -

טלי פלוסקוב: אני חושבת על הדרכים, לא מעט זמן כבר חשבתי על זה.

טלי פלוסקוב: פשוט זרקו לי היום רעיון נוסף שלא חשבתי עליו, זה הרעיון של 25 שנה לעלייה.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת, המדינה השקיעה, ואולי ולדימיר יגיד לנו כמה כסף משרד הקליטה השקיע בכל החגיגות בארץ, לציון 25 שנה לעלייה.

אברהם נגוסה: 35 שנה לעולי אתיופיה ו-25 שנה לרוסיה – זה הרבה כסף.

טלי פלוסקוב: נכון, אז אני אומרת שאולי אנחנו באמת צריכים להידבק לזה, כי, עוד פעם, אם אנחנו נלך למשרד התרבות אנחנו נלך לאיבוד, אנחנו נטבע שם, כי יש עוד הרבה תיאטראות ואנחנו לא נצא מזה, ואין לנו עכשיו עשרות מיליונים לחלק לכולם.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים כרגע לתמוך בתיאטרון "גשר", ויש פה ערך שאין בתיאטרונים אחרים וזו העלייה.

טלי פלוסקוב: ולכן אני שוב פעם חוזרת ואומרת, אני כרגע מדברת רק על חד פעמי, לא מדברת על קבוע, כי קבוע זה כבר פתרון נוסף ושם צריך משרד התרבות להיכנס, אבל פתרון חד פעמי של 5 מיליון שקל, ואני פה פונה גם לוולדימיר ואני אדבר גם עם השרה הנכנסת, לפי דעתי אנחנו צריכים להיכנס דווקא לנישה של ציון 25 שנה לעלייה הגדולה, שם אנחנו נוכל לקחת את "גשר" כמשהו ייחודי.

טלי פלוסקוב: זה רעיון שיכול להיות הגיוני.

יואל רזבוזוב: חברים, אני חושב שאני יוצא מפה היום ברגשות מעורבים.

יואל רזבוזוב: מצד אחד אני שמח על 25 שנה של תיאטרון "גשר", מצד שני, תאמינו לי, יש לי קצת, אולי לא ניסיון גדול אבל יש לי קצת ניסיון, כל זה היה מריחה אחת גדולה.

יואל רזבוזוב: אתם שמעתם את הטקסטים האלה, אני בטוח, במשך 25 שנה, "צריך" ו"רוצים" וזה וזה.

יואל רזבוזוב: אני לא בא לתקוף פה את חברי הכנסת, את הקולגות שלי, כי אני גם יודע על התקציבים.

יואל רזבוזוב: רוב התקציב, גם בתרבות וגם בקליטה, הוא תקציב צבוע ובשביל לתת איזשהו אקסטרה כסף זה שינוי קריטריונים, שמעתם, יש פה לא מעט בעיות.

יואל רזבוזוב: גם מהניסיון שלי, כי קיימתי מספר דיונים בוועדה, מחר יהיה עוד דיון ועוד דיון וחברי הכנסת יצאו עכשיו ויעלו עוד נושאים ועוד נושאים ויבואו הספורטאים ויבואו השחמטאים ויבואו רקדנים וכולם רוצים כסף.

יואל רזבוזוב: אתה יוצא ואתה מתחיל לטפל בבעיות אחרות.

יואל רזבוזוב: אתם שמעתם, שרה אחת אמרה שהיא לא תלך בלי השרה השנייה, אבל השרה השנייה, מהניסיון שלי, איך שאני מכיר אותה ואת דרך ההתנהלות, ואני מאד מכבד ואנחנו חברים טובים, לא בטוח שהיא תלך לכיוון של לתת כסף לתיאטרון "גשר" ולא לתת לאחרים.

יואל רזבוזוב: אז מה שאני חושב, עלו פה כמה נקודות, אבל בגלל שאנחנו נצא וכל אחד יתחיל לעסוק בבעיות אחרות, אז לא יהיה באמת פתרון אמיתי.

יואל רזבוזוב: בשביל לעשות פתרון אמיתי, אמרנו, אנחנו כאן כמה חברי כנסת, יכול להיות שאני היום מהאופוזיציה ואתם שניכם, שני חברי כנסת מהקואליציה, שרה אחת לפחות הביעה נכונות, צריך לרתום את השרה השנייה.

יואל רזבוזוב: צריך כן להקים איזושהי קואליציה ולא לעזוב את זה כי מחר אנחנו נעסוק בדברים אחרים, נעזוב את זה, נשכח ויש לכם פה ספר שלם של הקדשות עד כמה אתם טובים ומצוינים, עם זה אתם לא תלכו למכולת ולא תיתנו לשחקנים שלכם שום דבר.

יואל רזבוזוב: אז כמו שאמרתי, אני יוצא ברגשות מעורבים, כי אני לא בטוח שייצא מפה משהו עכשיו, ברגע זה.

יואל רזבוזוב: שמעתי הרבה כיוונים, הרבה מלים טובות ונכונות, אם לא נדחף את זה לא יקרה כלום.

יואל רזבוזוב: אני, לפחות מהצד שלי, יכול להתחייב, וכשאני מתחייב אני עושה, לדחוף את זה.

יואל רזבוזוב: לא מבטיח תוצאה, לא יודע מה התוצאה, כמובן בשיתוף פעולה עם חברי כנסת, שאני צריך אותם יותר, כולל השרים.

יואל רזבוזוב: אני מבטיח עוד דבר אחד, שאני עושה מנוי, זה כן יתרום.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהגעתי לגיל הנכון ואני מוכן לצרוך את התרבות הזו.

יואל רזבוזוב: תודה רבה לכם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אני דווקא, בניגוד לחברי, אני אופטימי מהדיון הזה ואני חושב שאנחנו יוצאים עם איזשהו כיוון, איזושהי דרך, שהשרה גם הציעה, ולכן הוועדה עכשיו צריכה לשנות ולהפוך את זה למעשה, את כל מה שדיברנו פה.

אברהם נגוסה: המעשה בשלב הראשון הוא שאנחנו נוציא, כוועדה, מכתב, גם לשרת הקליטה וגם לשרת התרבות והספורט, עם סיכום של הדיון שלנו, שאנחנו מבקשים מפגש של שני הגורמים ביחד, גם משרד התרבות וגם משרד הקליטה, בנוכחות של ועדת העלייה הקליטה.

יואל רזבוזוב: חברי ועדה, אבל עם גורמים מקצועיים.

יואל רזבוזוב: קודם כל המשפטיים והאוצריים, הרפרנטים.

אברהם נגוסה: אמרתי בכוונה "משרדים", כדי שלא רק השרות אלא שגם אנשי הדרג המקצועי יצטרף.

יואל רזבוזוב: אני מציע לקבוע איזשהו תאריך גם, כדי שזה לא יקרה עוד שנתיים ואז לא תהיה ממשלה.

אברהם נגוסה: אנחנו נוציא מכתב - - -

טלי פלוסקוב: צר לי לאכזב אותך, יש לך שלוש שנים.

אברהם נגוסה: כנראה שלהיות אופוזיציה זה להיות פסימי, אבל אני אומר לך, אנחנו נוציא - - - מנהלת הוועדה, אנחנו נוציא מכתב לשני המשרדים האלה, נבקש דיון מקצועי, ענייני, כדי למצוא פתרון.

אברהם נגוסה: ואני אופטימי כי אני חושב שאפשר להגיע לאיזשהו פתרון, לדעתי.

אברהם נגוסה: כמובן שאנחנו מדברים גם על חד פעמי ונדבר גם על המשך לטווח ארוך.

יואל רזבוזוב: אם אתה מדבר ככה אני כבר אופטימי.

אברהם נגוסה: תראה, אני מדבר עכשיו על מה שנעשה.

אברהם נגוסה: מה תהיה התוצאה, ימים יגידו, אבל נהיה אופטימיים ונעשה, זו הדרך שאני אוהב לעשות.

טלי פלוסקוב: יישר כוח, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: הישיבה נעולה.