הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 118, 2016-12-19 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, פותחת את דיון הועדה בנושא גביית דמי הרשמה ותשלומים עבור ביטוח במסגרת ישום לחוגים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק עבור הביטוח זה גם דמי הרישום.

יפעת שאשא ביטון: בכלל.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של הדיון היא גם קצת ללמוד את נושא לעומק עוד לפני שאני חולקת בתפיסה שלי על מה שקיים.

יפעת שאשא ביטון: במציאות הנוכחית הרבה מאד מהמפעילים גובים דמי רישום, הרבה פעמים בסכומים שהם קצת בלתי נתפסים, גם לא כל כך ברור בעידן של היום מה כל כך דורש בקונסטלציה של רישום לחוג כזה או אחר, בלי שהדבר מקנה איזו שהיא זכות נוספת או אין בו איזה שהוא ערך מוסף של ציוד וכאלה או בלי שזה הופך להיות אחר כך חלק מהתשלום עבור החוג.

יפעת שאשא ביטון: בבדיקה שעשה הצוות שלי, סתם אנחנו ככה לקחנו איזו שהיא פריסה אקראית לחלוטין, אז ראינו, בעיקר במתנ"סים ובמרכזים הקהילתיים, זה יכול להיות 50 שקלים, זה יכול להיות 108 שקלים לשנה, כשהתשלום מוגדר עבור רישום.

יפעת שאשא ביטון: לפעמים הם גם קצת מגדילים לעשות ומגדירים את זה כדמי חבר, כשלא ברור דמי חבר, מי ומה ומה מקנים אותם דמי חבר.

יפעת שאשא ביטון: 85 שקלים, 100 שקלים, כל מה שאני מקריאה לכם כאן מחובר למרכז קהילתי מסויים או למתנ"ס מסוים, עם עיר מסוימת, זאת אומרת הדברים נבדקו באמת ברחל בתך הקטנה.

יפעת שאשא ביטון: אפילו יש לנו תשלום של 185 שקלים דמי רישום מוקדמים כדי להבטיח מקום בחוג.

יפעת שאשא ביטון: האם זה אחר כך מתקזז עם המחיר של החוג עצמו?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: והשאלה היא פעם אחת שאלה ערכית, אם זה נכון באמת לגבות סכום כזה, כשהשאיפה שלי בסופו של דבר היא שגם כשגובים דמי רישום כדי להבטיח רצינות, ואני מסכימה ומקבלת את זה, שכשבן אדם בא ונרשם ומשלם סכום מסויים אז הוא גם מתחייב.

יפעת שאשא ביטון: אבל מרגע שהוא התחייב, אחר כך הילד מגיע לחוגים אז שהסכום הזה יקוזז עם התשלום השנתי של החוג.

יפעת שאשא ביטון: לשם אני רוצה לשאוף ואני רוצה ללמוד מי כאן מהגופים שנמצאים אחראי על כך.

יפעת שאשא ביטון: נמצא איתנו חבר הכנסת רזבוזוב, אמרתי נכון?

יואל רזבוזוב: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: שמקדם את הנושא, כבר מחודש אוגוסט הוא העלה את זה על שולחנה של הכנסת ואני אשמח אם אתה תאמר כמה דברים.

יואל רזבוזוב: תודה ליושבת ראש הוועדה.

יואל רזבוזוב: אני חושב שדיון הזה חשוב מאד, גם העברנו את החוק בכנסת, במושב הקיץ, באוגוסט העברנו את החוק כדי שההורים יוכלו ליהנות מהחוק ולא לשלם את הביטוח המיותר והביטוח הכפול ועצם העובדה שאת מקיימת את הדיון הזה היום.

יואל רזבוזוב: גם דמי הרשמה לדעתי, מה זה דמי הרשמה בכלל לחוגי הספורט?

יואל רזבוזוב: וגם ההפחדות של גופים מסוימים שאם ההורים לא יעשו ביטוח אז יכול לקרות דבר כזה או אחר וההורים די מבוהלים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שהדיון הזה גם חשוב ליישום החוק, לראות איך החוק מיושם, כי אני חושב שבסוף זה נוגע למעל מיליון בתי אב במדינת ישראל, ילדים שהולכים לחוגים ורוב ההורים כבר מתחילים להיות מודעים למצב, אנחנו כן צריכים ליידע אותם שישנו חוק שהם לא צריכים לשלם את הביטוח, הם מבוטחים על ידי - - -

יפעת שאשא ביטון: ביטוח תאונות אישיות של בתי הספר.

יואל רזבוזוב: ביטוח תאונות אישיות של בתי הספר, שזה גם כן בתשלומי ההורים, ההורים משלמים על זה וזה כשהם לפני כן היו צריכים לשלם עבור ביטוחים, ביטוח תאונות אישיות, בדיוק אותו ביטוח עבור חוג אחד ועל החוג השני ואם הילד באמצע השנה עזב את החוג השני ועבר לשלישי עוד פעם, שלוש פעמים, היה פה כפל ביטוחים ברור, עשינו בערך ממוצע למשפחה בין 500 ל-1,000 ש"ח בחודש ספטמבר שההורים נאלצו לשלם ועד עכשיו מפחידים אותם.

יואל רזבוזוב: אני רוצה להסביר דבר אחד, שהיום ישנו גם חוק, ישנו ביטוח תאונות אישיות של התלמידים, יש גם מכתב של משרד הספורט שאין עוד חובה לבטח ספורטאים, תלמידי בתי ספר, באמת מכל הגורמים מגויסים, אך עדיין מבקשים את הביטוח הזה.

יואל רזבוזוב: אם ההורה רוצה לעשות ביטוח לילד שלו, הוא יכול לעשות, זה זכותו.

יואל רזבוזוב: אם הוא רוצה לבטח אותו מקצה השערה עד הציפורן בבוהן שברגל, זו הזכות האישית שלו.

יואל רזבוזוב: לפני כן המדינה חייבה אותו לבטח, היום זאת בחירה שלו.

יואל רזבוזוב: אם באמת הילד נמצא באיזו שהיא מסגרת תחרותית והוא בגיל יחסית מבוגר 16, 15, וההורים מרגישים שישנה סכנה שהוא יצטרך איזה שהם טיפולי פיזיותרפיה, שיעשו לו ביטוח מורחב יותר, שירכשו ביטוח שהם רוצים, אני חושב שזה הגיוני ביותר, אבל אם ילד בכיתה א', ב', ג', ד', לא משנה איזה כיתה, עושה פעם בשבוע איזה שהוא חוג, למה שההורים יאלצו לשלם את התשלומים ההלו ובמיוחד שבמשפחה יש כמה ילדים וכל אחד בכמה חוגים.

יואל רזבוזוב: כך שאני חושב שחשוב מאד להבין ולהדגיש את היישום של החוק, להביא את זה לידיעת הציבור שלא יהיו פראיירים ושלא ישלמו את הכסף הזה כי זה כסף מיותר.

יואל רזבוזוב: ואומרים להם אחריות מקצועית ומיליון תירוצים, שום דבר לא כשר, התירוצים האלה, אני פשוט כל כך בקיא בחומר הזה, כל כך למדתי אותו לעומק שכל תירוץ שיגידו להורים הוא לא, המאמן או המדריך או החוג, יגידו שהם צריכים את הביטוח, צד ג', שום דבר.

יואל רזבוזוב: כל מה שהם צריכים יש להם, אם הם רוצים יותר מזה זאת הבחירה שלהם.

יואל רזבוזוב: ודמי ההרשמה, מה זה דמי הרשמה?

יואל רזבוזוב: אני הייתי ספורטאי אולימפי לשעבר, כן?

יואל רזבוזוב: מה זה דמי הרשמה לחוג לילד, מה, הוא מתחייב פה לאיזו שהיא משכנתא?

יואל רזבוזוב: הוא בא, נרשם לחוג, נותן את ה- 12 צ'קים ונרשם לחוג, לא צריך שום תשלום נוסף.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה - - -

יפעת שאשא ביטון: בטח לא כשזה מגיע לסכומים של 100 ו- 185 שקלים ו- 96 שקלים.

יואל רזבוזוב: אני שמח שאת מעלה את הנושא הזה ואני חושב שצריך לטפל ואנחנו צריכים לטפל ביוקר המחייה וזה הדבר שאני חושב שכמה שהוא קטן הוא דבר גדול, כי זה נוגע לכל משפחה בישראל.

יואל רזבוזוב: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת רזבוזוב.

יפעת שאשא ביטון: זה עוד מעבר לנושא של יוקר המחייה, יש פה עניין של הגינות, הגינות והוגנות כלפי הצרכנים, אני חושבת שזו הנקודה שאנחנו מנסים לגעת בה.

יפעת שאשא ביטון: אתה באמת העלית את הסוגיה הנוספת של נושא הביטוחים.

יפעת שאשא ביטון: רק לפני כשבוע קיימנו דיון שלם על הנושא של ביטוח תאונות אישיות בבתי הספר, הילדים מבוטחים 24/7, שום סיבה ושום תירוץ לבטח אותם גם במסגרת החוגית.

יפעת שאשא ביטון: אני אגלה לך בסוג מה עומד מאחורי הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: כשאדם בא כנראה לשכור את המקום, את המבנה, אז כנראה שמי שמשכיר לו את המקום מבקש ביטוח - - -

יואל רזבוזוב: לא כנראה.

יפעת שאשא ביטון: נכון שזה הסיפור?

יפעת שאשא ביטון: מי שבעצם שוכר את המקום הוא מחויב בדמי ביטוח למי שמשכיר לו, לבעל המבנה, לצורך העניין אם זה המתנ"ס, אם הרשות או לא משנה מה, ואז הם מגלמים את זה כבר בתוך הסיפור של ה - - -

יואל רזבוזוב: הם יגלמו הכל.

יואל רזבוזוב: רוב החוגים מתקיימים במבנים ציבוריים, זה קודם כל, והם כולם מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ועדיין הם מחויבים.

יואל רזבוזוב: כן ואם זה פרטי אז שאותו מאמן ייקח על עצמו.

יואל רזבוזוב: גם אחריות מקצועית, כל מאמן על פי חוק חייב לעשות לעצמו אחריות מקצועית והם הרבה פעמים, שמעתי מאמנים, הם לוקחים את התשלום הזה מילדים, לא עושים להם ביטוח תאונות אישיות, הם פשוט מכסים את האחריות המקצועית של עצמם בכסף הזה, זה לא הוגן.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, הוגנות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן נציגות של חברת המתנ"סים נכון?

יפעת שאשא ביטון: עמנואל?

<עמנואל לוית: עמי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עמי.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלכם דווקא כחברה למתנ"סים, חברה שדי מרושתת בארץ, חברה ותיקה, נמצאת בהרבה מאד רשויות מקומיות.

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי שותפה בעשייה שלה בתפקידיי הקודמים, למה דמי רישום?

יפעת שאשא ביטון: על מה?

<עמנואל לוית: אני אומר כמה מילים בשני נושאים.

<עמנואל לוית: קודם כל לעניין חוק הספורט, כמובן אנחנו מברכים על ההחלטה הזאת, ההחלטה הזאת היא החלטה הגונה, היא החלטה צודקת, היא החלטה שבאמת משיבה להורים את הכסף שלהם ואנחנו נגד כפל ביטוחים, אנחנו נאלצנו לעשות את זה עד אוגוסט השנה הזאת בגלל החוק ומרגע שהחוק נכנס אנחנו מיישמים במלואה את החלטה הזאת - - -

יפעת שאשא ביטון: למה הייתם מחויבים עד החוק שנכנס?

<עמנואל לוית: כי על פי חוק הספורט כאשר הילד נוטל חלק בפעילות ספורט מאורגנת כמשמעה בחוק הספורט, חלה על פי תקנה 7 חובת ביטוח.

<עמנואל לוית: ואני - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא מבוטח בבית ספר.

<עמנואל לוית: לא.

<עמנואל לוית: הוא מבוטח, החוק, בשביל זה בא התיקון כי עובדה שזה לא היה ברור ועובדה שלא אני, אלא כל ארגוני הספורט וכל התאחדויות הספורט גם כן חששו מכך והם ערכו את הביטוחים.

<עמנואל לוית: אז מעכשיו אין, אין גביה עבור דמי ביטוח כמובן, אלא, כפי שיואל אמר, אם ההורה מאד מתעקש וזה - - -

יפעת שאשא ביטון: וולונטרי לחלוטין.

<עמנואל לוית: וולונטרי, שלו.

<עמנואל לוית: לגבי הממצאים, אני אומר, אנחנו חברה ממשלתית, אנחנו מפעילים כ- 160 מתנ"סים ברחבי הארץ אבל אין לנו מונופול על השם מתנ"ס.

<עמנואל לוית: כאשר בודקים מתנ"ס הוא יכול להיות גם מתנ"ס שלא ברשת שלי.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

<עמנואל לוית: המתנ"סים ברשת שלי יש להם הוראה מפורשת, חד משמעית, שאסור להם לגבות דמי רישום, אסור להם לגבות דמי הרשמה, אין דבר כזה, כיוון שה-160 מתנ"סים זה פריסה גדולה.

<עמנואל לוית: ככל שאנחנו מגלים את זה כמובן אנחנו במקום אוכפים.

<עמנואל לוית: יכול להיות שאולי, באיזה מקומות קטנים זה נכנס או לחילופין דמי הרישום, כמובן מקוזזים, באו על מנת להבטיח את המקום והם מקוזזים מהתשלום הראשון כפי שזה נעשה.

<עמנואל לוית: זה נעשה בעיקר במסגרות של גיל רך או - - -

יפעת שאשא ביטון: כלומר שאנחנו יכולים לומר כאן באחריות מלאה, בדיון, שבחוגים שמתקיימים ברשת המתנ"סים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בכוונה אני אומרת רשת המתנ"סים כדי שאנחנו נבין את זה, לא נגבים דמי רישום, אלא אם כן הם נגבים ומקוזזים עם התשלום הראשון.

<עמנואל לוית: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאין כאן גבייה מעבר לעלות החוג.

<עמנואל לוית: אין גבייה, אלו ההוראות.

<עמנואל לוית: אלו ההוראות לכל המתנ"סים, אלה ההנחיות שלנו, אלה ההנחיות של אנשי המחשוב וכמובן שלפעמים - - -

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מזהים מקומות שיש בהם בעיה אנחנו מפנים אליך - - -

<עמנואל לוית: אם מזהים בעיה, בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: וזה נתון לתיקונכם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שמחה, אני שמחה לשמוע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עמי.

<אריאל מונין: ביטוח כן גובים?

יפעת שאשא ביטון: לא, הוא אמר שלא.

<עמנואל לוית: ביטוח, עוד פעם, התיקון על פי תיקון.

יפעת שאשא ביטון: מאז התיקון.

<אריאל מונין: לא, ביטוח צד ג'.

<עמנואל לוית: בשום פנים ואופן, ביטוח צד ג' נועד לבטח את התאגיד והתאגיד נושא בתשלום הזה.

אריאל מונין: אבל אם אני מדריך שבא ועושה?

אריאל מונין: קבלן?

<עמנואל לוית: עוד פעם, כפי שאמר יואל, אם אתה קבלן אתה צריך לבטח את אחריותך כמפעיל החוג, כי כמובן יכולה להיות לך איזה תקלה שלא קשורה בי ואני לא רוצה להיות - - -

יפעת שאשא ביטון: כמו למשל?

<עמנואל לוית: כלפי היישוב וכלפי הילד באיזה שהוא - - -

יפעת שאשא ביטון: כמו למשל?

יפעת שאשא ביטון: הרי אם הילד מבוטח בביטוח תאונות אישיות אז למה הוא צריך לבטח את עצמו?

<עמנואל לוית: יש הבדל בין - - -

יואל רזבוזוב: רשלנות של מאמן, יש מלא דברים.

<עמנואל לוית: יש הבדל בין ביטוח תאונות אישיות - - - אני ברשותך ארחיב, אפשר?

יפעת שאשא ביטון: כן, זה חשוב, אנחנו בשביל זה כאן, כדי ללמוד את הסיפור הזה לעומק אחת ולתמיד.

<עמנואל לוית: אז אני אומר את הדברים הבאים, יש ביטוח שהתאגיד צריך לבטח כי התאגיד נושא באחריות.

<עמנואל לוית: כשבא אליי ילד אני אחראי לשלומו, אני אחראי לאמן אותו והוא יכול להיפגע וגם הנזק שלו יכול להיות מיליוני שקלים, הנזק שלו יכול להיות סכומים שהם מתפרשים על פני שנים רבות כי הוא חס וחלילה יהיה נכה.

<עמנואל לוית: לכן התאגיד מבטח את אחריותו בפוליסות אחריות שנקראות לפעמים אחריות כלפי צד ג', אחריות כלפי הציבור, אחריות מקצועית, חבות המוצר, כל מיני פוליסות שהן פוליסות אחריות שזה חובה של התאגיד לבטח.

<עמנואל לוית: אסור לתאגיד, ואצלנו אין דבר כזה, לגבות את דמי הביטוח האלה מאת המשתתפים, זה הוצאה של התאגיד, התאגיד צריך לממן אותה לחלוטין.

<עמנואל לוית: כאשר חוקקו חוקים מסוימים כגון חוק הספורט, חוק הספורט אמר, ההיגיון שלו אמר, אני לא נכנס בכלל עם התאגיד, יש ביטוח, אין ביטוח, אני רוצה שעצם העובדה שהספורטאי נוטל חלק בפעילות או עצם העובדה, בואו ניקח את האנלוגיה, שהתלמיד הולך לבית ספר, אני לא רוצה שהתלמיד יתמודד עם תביעות נגד המדינה או נגד הרשות המקומית, אני רוצה שיהיה לו איזה ביטוח קטן, ביטוח תאונות אישיות.

<עמנואל לוית: ביטוח תאונות אישיות הוא ביטוח קטן, הוא בדרך כלל עם גבולות של 100, 200, 250,000 שקל ולא ביטוח שעלול לכסות נכות גדולה, ומרגע שנכנס תיקון 10 לחוק הספורט זה לא קיים וליתר האוכלוסיות זה לא קיים כיון שאנחנו מתנהגים כפי שמוסד ציבורי מתנהג, אנחנו לא מחייבים דבר שלא צריך לחייב.

<אריאל מונין: אבל שוב, אם אני בא אליך כספק.

<עמנואל לוית: אם אתה בא אלי כנותן שרות ואתה מפעיל חוג אז כמובן - - -

יפעת שאשא ביטון: מפעיל חוג ריקוד.

<עמנואל לוית: מפעיל חוג ריקוד, אז אני רוצה שהאחריות שלך, אם אתה אומר, חבר'ה, עכשיו 2 דקות כסאח ומישהו נפגע, זוהי אחריות שלך כמפעיל החוג ואני אדרוש ממך ביטוח צד ג'.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אבל במצב כזה שלצורך העניין ילד נפגע במסגרת חוג ריקוד, הוא לא מכוסה בביטוח של משרד החינוך?

יפעת שאשא ביטון: הוא מכוסה.

<עמנואל לוית: אבל עוד פעם, אני חוזר, הוא מכוסה אך ורק בביטוח תאונות אישיות שנעשה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור, זה ביטוח תאונות אישיות.

<עמנואל לוית: לא.

יפעת שאשא ביטון: זו תאונה אישית.

<עמנואל לוית: לא, לא, לא, השאלה הגדולה היא עילת הרשלנות כי הילד יכול להפוך להיות נכה ושיקומו יעלה מיליון שקל וביטוח תאונות אישיות יכול להיות שישלם לו את ה- 100,000 שקל, 200,000 שקל - - -

יואל רזבוזוב: השאלה, רק צריך לקחת פה בחשבון שהרבה פעמים חוג ריקוד לא היה מחויב גם לפני כן על פי חוק הספורט,

<עמנואל לוית: הוא לא מחויב.

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: כי זה לא, זה לא ספורט וזה לא פעילות מאורגנת - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה לקחנו חוג שהוא לא בתוך החוג.

יואל רזבוזוב: סתם גבו כסף מההורים בגלל שהם לא היו מודעים, סתם גבו כסף.

יפעת שאשא ביטון: אומנות זה לא ספורט, בטוח, אז מה קורה באמת?

<אריאל מונין: אבל זה גם מסוכן.

<עמנואל לוית: במישור, נכון,

<אריאל מונין: זה גם יכול להיות מסוכן.

<עמנואל לוית: נכון.

<עמנואל לוית: ברשותכם, במישור של האחריות כמובן ככל שאני כחברה למתנ"סים או כמתנ"ס אחראי ואני אמצא אחראי כי לא השגחתי, לא פיקחתי, לא הדרכתי, לא שמתי אמצעים טובים, אז כמובן יש מאחורי חברת ביטוח עם ביטוח רחב מאד על 10 מיליון, 20 מיליון שקל.

<עמנואל לוית: וככל שבא אלי קבלן, אז אני כאחד שדואג לקהילה רוצה שלא יבואו אלי קבלנים פרטצ'ים, אני רוצה שיבואו אלי קבלנים שמאחוריהם יש ביטוח, זאת הסיבה שכאשר שוכרים אצלי חדרים או חללים לפעילות, בעיקר כשהפעילות המסכנת, אני מטיל על השוכרים לערוך ביטוח, כי אני דואג לקהילה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני רגע צוללת פנימה רק כדי ששניה נבין את זה קצת יותר לעומק.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו אוקיי, אמרנו ריקוד, חשבתי שזה רך, אז אתה אומר גם זה מסוכן, אבל נניח שזה חוגי ציור וכל החוגים, הרי יש הרבה מאד חוגים במתנ"סים, אתן אומרים שמלכתחילה הם בכלל לא מחויבים בביטוח הילדים?

יפעת שאשא ביטון: הילדים לא אמורים לשלם ביטוח מלכתחילה על החוגים האלה?

יואל רזבוזוב: הם שילמו, הם שילמו סתם, ההורים שילמו סתם כל השנים הללו בגלל שהם לא היו מודעים לחוק, היו אומרים להם תעשו ביטוח והיו עושים ביטוח.

<אריאל מונין: אבל זה לא סתם.

יואל רזבוזוב: מה זה לא סתם?

יואל רזבוזוב: אני, הזכות שלי כהורה זה ביטוח תאונות אישיות, זה משהו אישי.

יואל רזבוזוב: הזכות שלי אישית לבטח את הילד שלי, אם אני חושב שהוא נמצא במקום מסוכן אני עושה לו ביטוח, לא יודע, דרך אשתי, דרך הסתדרות המורים, מה זה משנה?

יואל רזבוזוב: עושה לו ביטוח, אני בוחר את הביטוח.

יואל רזבוזוב: אבל זה שבאים ומחייבים אותי מהתחלה, תחילת שנה אתה משלם ביטוח עבור משהו שאתה לא אמור לשלם, היה, בסדר, לפי החוק זה כל ארגוני הספורט וזה, אבל חוג ריקוד או חוג ציור הוא אף פעם לא היה מחויב.

יואל רזבוזוב: זה כמו שאנחנו, התחלת מאד יפה, אמרת הוגנות, זה בדיוק הוגנות.

יואל רזבוזוב: ניצלו את חוסר מודעות - - -

יפעת שאשא ביטון: חוסר ההבנה של ההורים.

יואל רזבוזוב: חוסר הבנה של ההורים והם גם, אם חס וחלילה קורה משהו גדול אז הם מבוטחים בבית ספר.

יואל רזבוזוב: גם אני בדקתי והשוויתי את הביטוחים, הביטוחים ב- 99% זהים, כן?

יואל רזבוזוב: ביטוח תאונות אישיות של בית הספר וביטוח תאונות אישיות של החוגים, כך שאין פה איזה שהוא הבדל מהותי.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אם באמת הילד נמצא בספורט מקצועני והוא צריך פיזיותרפיה וזה אז כדאי לרכוש לו ביטוח, אבל אם ילד בכיתה א', שהולך פעם בשבוע לאיזה חוג, אפילו כדורסל או שהוא יכול להיות זה, הסיכוי שיקרה, עוד פעם אם ההורה לא רוצה לקחת את הסיכון אז שיבטח, אבל זאת בחירה שלו.

יפעת שאשא ביטון: שלא לדבר על כל התעשיה, אבל זה סיפור אחר, של חוגי הספורט למיניהם, שיש רופא אחד שרק הוא בודק ורק לו משלמים וזה רק מוקד אחד.

יואל רזבוזוב: זה, בדיוק, זה כולם עכשיו, גם זה נבחן על ידי - - -

יפעת שאשא ביטון: שזה בכלל.

יואל רזבוזוב: זה גם משרד הספורט בוחן את זה, רוצים לבטל.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה איזו שהיא תעשיה של כסף, 70 שקלים, מכירה את זה מקרוב.

יואל רזבוזוב: נכון, בדיקות במנוחה ומאמץ ועושים את זה, זה כבר ממש עושים את זה ממש - - -

יפעת שאשא ביטון: יש רופא משפחה, זה לא נחשב, זה רק רופא ספורט ורק זה שקוראים לו שמוליק שנמצא במקום הזה ורק לו משלמים.

<אריאל מונין: הוא גם לא ממש בודק.

יפעת שאשא ביטון: צריך לפתור, כן.

יפעת שאשא ביטון: באמת, מקרי לחלוטין כל קשר בין השמות לבין ה - - -

<אריאל מונין: לכל אחד יש אגו.

יפעת שאשא ביטון: כן, טוב, זה גם סוגיה אגב שצריך לפתוח אותה.

יפעת שאשא ביטון: בלשכת סוכני הביטוח, רצית לחדד פה את העניין הביטוחי?

<אריאל מונין: נכון.

<אריאל מונין: לא רק לחדד את העניין הביטוחי גם להסביר את הבעיה שקיימת בכלל בארץ.

<אריאל מונין: יש פה עורכי דין?

<אריאל מונין: בלי להעליב אף אחד.

<אריאל מונין: תראו, קודם כל את צודקת.

<אריאל מונין: תאונות, גם אתה צודק, גם אתה צודק, תאונות אישיות זה מישהו אמר שחשוב שיהיה וזה בסדר.

<אריאל מונין: המשמעות של תאונות אישיות שאת לא מוכיחה שום רשלנות.

<אריאל מונין: אין פה מי אשם, זה דומה קצת לביטוח חובה ברכב.

<אריאל מונין: יש תאונה, משלמים, לא מתחילים לבדוק אשם, לא אשם.

<אריאל מונין: המדריך אמר לו לעמוד על רגל אחת ולקפוץ כמה פעמים בחישוקים, או המורה לאומנות ניסתה לערבב צבעים והשפריץ בעין ונכנס וחלילה עיוורון.

<אריאל מונין: יש פה איזה שהוא בסיס ויחסית בשנים האחרונות, תודה למי שהיה אחראי, העלו את הסכומים.

<אריאל מונין: כלומר הסכומים היום מדברים לכל תלמידי מדינת ישראל 150,000 שקל למקרה מוות ועד 400 או יש כפל מסויים עד 600,000 שקל למקרה של נכות.

<אריאל מונין: עכשיו שבואו רגע נבין מה המשמעות, אם הילד יהיה נכה מוחלט, ויצטרך עכשיו טיפול כל ימי חייו, ב-100% נכות, המשפחה תקבל 600,000 שקל.

<אריאל מונין: מעט או הרבה, זה כבר שאלה של פסיכולוגיה ופילוסופיה.

<אריאל מונין: את יכולה לבוא ולהגיד 600,000 שקל זה המון, איזה יופי.

<אריאל מונין: אבל כשאת מתחילה לראות חלילה ילד, שהוא בכיתה ג', קרה מה שקרה ואת כמשפחה צריכה להתחיל לכלכל אותו עד היותו בן אדם מבוגר, זה יהיה כמה אלפים טובים בחודש והשנים רצות, אז 600,000 שקל אולי לא יספיק.

<אריאל מונין: מצד שני זה לא רק 100,000 שקל, כלומר זה סכום יפה.

<אריאל מונין: ורק אני אחדד, אם הילד התברר שהוא רק 50% נכה, אז הוא יקבל רק 50% מהסכום.

<אריאל מונין: מבחינת המשפחה, מבחינת הוצאה כלכלית זה יכול להיות 100%, כלומר הילד יהיה מוגדר 50% נכה אבל המשפחה מפסיקה לעבוד, מרחיבה את הבית - - -

יפעת שאשא ביטון: ההוצאות הן הרבה מעבר.

<אריאל מונין: נכון.

<אריאל מונין: לכן קודם כל זה שיש ביטוח כזה זה מצוין ומעולה והגיע הזמן וטוב שעשיתם, כי אי אפשר היה לבטח את התאונות האישיות 8 פעמים.

<אריאל מונין: אבל אנחנו חיים במדינת ישראל, ואני אתן דוגמה, דווקא לא מהענף.

<אריאל מונין: אני חשמלאי, חשמלאי קטן ועובד בשיפוצים ואני מגיע למכרז של מוזיאון ישראל.

<אריאל מונין: בא למכרז מוזיאון ישראל, בא יועץ המשפטי ומבקש ממני ביטוח.

<אריאל מונין: מעולה, יש לי את הביטוח שלי כי אני מבטח, אבל סכומי הביטוח שנדרשים ממני, כי היועץ המשפטי של מוזיאון ישראל, בלי להעליב את מוזיאון ישראל, הוא לא רוצה אולי לקחת סיכון מיותר, אומר לו אני רוצה ממך עכשיו 10 מיליון שקלים.

<אריאל מונין: אני כאינסטלטור פרטי לא אשלם, לא כדאי לי לעשות ביטוח על 10 מיליון שקלים כי יכול להיות שכל ההכנסה שלי מהמוזיאון רק תשלם את הפרמיה.

<אריאל מונין: ואני אסביר, כשאני היום מדריך ספורט, אני ספורטאי מצטיין והייתי מדריך ספורט או מורה לאומנות או מורה לריקוד ואני בא היום ואני רוצה, מה האלטרנטיבות שלי?

<אריאל מונין: או לפתוח בבית משהו, אוקיי?

<אריאל מונין: ואז אני בא לסוכן ביטוח, גובה פרמיה 4,000 שקל שנתי, אם אין לי מספיק כמות ילדים שיכסה לי את ה- 4,000 שקל כנראה אני לא במקצוע הנכון ואולי כדאי לי לפרוש.

<אריאל מונין: מה שהרבה אנשים עושים בחלטורות, אין להם ביטוח ואז מגיעים למקום מסודר וטוב שמישהו מבקש מהם, אבל הכשל יכול להיות בדבר הבא.

<אריאל מונין: אני יש לי ביטוח, אני מגיע לחברה למתנ"סים והם אומרים לי זה לא מספיק, אתה צריך להוסיף עוד.

<אריאל מונין: למה?

<אריאל מונין: מהשיקולים שלהם, אוקיי?

<אריאל מונין: יש להם ביטוח על פי חוק, הם מחויבים, הם חברה מסודרת, הם רוצים שגם אני אבטח את צד ג' או רשלנות ותכף אם תרצי אני ארחיב, זה קצת מורכב מבחינה משפטית, אבל זה יוצא בעצם מעין כפל ביטוח שעלול בסוף לייקר לי את החוג.

<אריאל מונין: ואם אני מורה ואני רוצה בסוף להרוויח קצת אז אני, אם אני הגון, אני בא מראש ואומר לחבר'ה, אני לא משלם 100 שקל, זה עולה 120 שקלים, זה מה שאני רוצה.

<אריאל מונין: אם אני לא הגון אני לוקח עוד תשלום מההורים, אוקיי?

<אריאל מונין: אני לוקח תשלום מההורים, אני קורא לזה ביטוח, אני גובה X שקלים, במקרה הטוב אני באמת עושה לי ביטוח ובמקרה הפחות טוב, מה שאני עושה, אם אני לא הגון, שימי לב, אני מפעיל שישה חוגים, לכל אחד מהם אני גובה את הביטוח ואני בסוף אפילו גם מרוויח.

יואל רזבוזוב: אני אגיד לך למה יש פה הטעיה, כי עוד פעם, המקום המסודר הוא מבוטח, הוא מבטח את עצמו, יש לו, לחברת המתנ"סים יש ביטוח - - -

<אריאל מונין: אני הזכרתי עורכי דין - - -

יואל רזבוזוב: יש לו ביטוח לכל אולם ספורט, לכל חדר ספח, יש לו ביטוח.

יואל רזבוזוב: עכשיו המאמן גם, אם המאמן גם הוא מסודר, הוא חייב אחריות מקצועית.

יואל רזבוזוב: אין לו אחריות מקצועית?

יואל רזבוזוב: אני לא רוצה שהוא יאמן את הילד שלי, חס וחלילה הוא יוצא החוצה לדבר בטלפון - - -

<אריאל מונין: השאלה היא איך הוא גובה את זה.

יואל רזבוזוב: ילד אחד מרביץ לשני, קורה משהו, לא רוצים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, השאלה היא אם הוא בכלל צריך לגבות את זה מהילדים.

<עמנואל לוית: אסור לו לגבות את זה מהילדים.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שאנחנו לא רוצים שהם יגבו את דמי הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה רגע, אני מייד איתך, אני רק רוצה להבין, העניין פה באמת שכשמגיע מאמן או מדריך או ווט אבר לחברת המתנ"סים, למבנה שלהם, המבנה כבר מבוטח, חברת המתנ"סים מבטחת, אז למה בעצם צריך לבטח את זה שוב?

<אריאל מונין: כי יש מחלקות משפטיות חבר'ה.

<עמנואל לוית: לא לא לא.

יפעת שאשא ביטון: רגע לא לא, לא אכפת לי רגע להציג פה את של המחלוקות המשפטיות - - -

<עמנואל לוית: אמר יואל במו פיו, ואני אחזור, יש לי ביטוח מקצועי, רחב.

יפעת שאשא ביטון: לחברת המתנ"סים.

<עמנואל לוית: לחברת המתנ"סים שמכסה את האחריות.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שכל מי שנכנס לחברת המתנ"סים מבוטח.

<עמנואל לוית: תקשיבי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת כדי להבין.

<עמנואל לוית: תקשיבי, רגע, מילה, אני אחזור על המשפט הזה.

<עמנואל לוית: יש לי ביטוח, אבל הביטוח שלי איננו מכסה את אחריותו של הקבלן, אני לצורך האנלוגיה אומר שאני, רק אני, עשיתי טיח, לא עשיתי חוג.

<עמנואל לוית: קבלן הטיח, הביטוח שלי לא מכסה את אחריותו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה הוא מכסה, החברה למתנ"סים?

יפעת שאשא ביטון: מה מכסה?

<עמנואל לוית: רק את אחריותי החוקית על פי חוק של החברה למתנ"סים.

<עמנואל לוית: ככל שייקבע בדין או במשפט שאני הייתי אחראי יש מאחוריי ביטוח אדיר, גדול, מספיק.

<עמנואל לוית: ככל שייקבע בדין שזאת אחריות של הטייח או מדריך הריקודים או מאמן הג'ודו או הפועל ירושלים ששכרו את זה, אין מאחוריהם - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מטריד אותי?

יואל רזבוזוב: אני שואל פה על ביטוח מבנה דווקא.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מטריד אותי בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, אתם יודעים מה מטריד אותי בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: שהאחריות מגולגלת כאן ממקום למקום, ואני אסביר לך למה, אני אסביר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר, אני יש לי אחריות על מה שנוגע אלי, אני רק עושה טיח, הוא אחראי על מה שנוגע אליו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו חלילה קורה משהו מתחילים עכשיו לחפש של מי האחריות, שלך או שלהם?

יפעת שאשא ביטון: ילד עכשיו נכנס לתוך הסטודיו של הריקוד, נפל ונפצע.

<קריאה: אם הבלטה היתה עקומה זה המתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: כן, ואם היא לא, אם הבלטה לא היתה - - -

<קריאה: אם הוא קפץ והמדריך לא השגיח עליך, אז זו אחריות של המדריך.

יפעת שאשא ביטון: ואם היא לא היתה זה, ואם המדריך בכלל עוד לא הגיע?

יואל רזבוזוב: לא לא לא, למה לא יחפשו, אני אגיד לכם - - -

יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שזה פשוט מגולגל כאן ובסוף אף אחד לא לוקח - - - בסיטואציה כזאת בסוף אף אחד לא לוקח אחריות, ההורה נשאר עם הילד ועם המצוקות שלו ותריבו בבתי משפט.

יואל רזבוזוב: לא לא.

<עמנואל לוית: אני יכול - - -

יואל רזבוזוב: רגע, במילה אחת למה.

יואל רזבוזוב: קודם כל הילדים מבוטחים בבית ספר 24 שעות.

יואל רזבוזוב: הילד, לא משנה איפה הוא, לא מעניין אותם בבית ספר.

יואל רזבוזוב: אתה מגיע ואתה תובע את הביטוח של בית הספר ואתה מקבל את ההחזר, אם חס וחלילה קורה משהו.

יואל רזבוזוב: עכשיו אנחנו מדברים על פציעה, כמו שאני אומר, שבירת יד לדוגמה, לא ראיתי, בדקתי ובחנתי, ההורים לא הולכים לתבוע שום ביטוח תאונות אישיות.

יואל רזבוזוב: ההורים הולכים לקופת חולים ושמים גבס, בזה זה נגמר.

יואל רזבוזוב: אם חס וחלילה קורה משהו רציני אז יש ביטוח תאונות אישיות של בית הספר, לא שואלים אף אחד וזה.

יואל רזבוזוב: מה שכן מדאיג אותי פה, ממה שהתמונה שמצטיירת כאן, שאם בא המאמן, לא סתם שאלתי על ביטוח מבנים ופתאום אומרים לו, תשמע אתה צריך לתת לנו עוד ביטוחים, יש לו, קודם כל כל מאמן חייב ביטוח אחריות מקצועית, לגיטימי.

<עמנואל לוית: זה צד ג'.

יואל רזבוזוב: לגיטימי, עכשיו מה זה צד ג'?

יואל רזבוזוב: צד ג' למה?

<עמנואל לוית: צד ג' - - -

יואל רזבוזוב: למה?

יואל רזבוזוב: זה מה שאני רוצה להבין.

<עמנואל לוית: אם תוך כדי פעולתו, בעקבות פעולתו או כתוצאה מפעולתו - - -

יואל רזבוזוב: אבל זה בתוך אחריות מקצועית.

יואל רזבוזוב: אחריות מקצועית כולל את הכל.

<אריאל מונין: יש פוליסות משולבות גם היום.

<עמנואל לוית: משולבות.

<עמנואל לוית: צד ג' ואחריות מקצועית, אחריות מקצועית מבטחת את אחריותו המקצועית, צד ג' מבטח כל נזק תאונתי שיקרה כתוצאה מאחריותו, מרשלנותו, תקרא במילים איך שתקרא, מאי אחריותו.

יואל רזבוזוב: בסדר, אני קורא לזה, כל זה אחריות מקצועית כי זה אמור לכלול צד ג'.

<עמנואל לוית: זה בסדר.

יואל רזבוזוב: אם חס וחלילה המאמן יצא החוצה ודיבר בטלפון, כמו שאמרתי, וקרה משהו, הוא חייב שיהיה לו הביטוח הזה, הוא חייב שיכסה, כי ההורים בסוף יתבעו אותו.

יואל רזבוזוב: זה מאמן מסודר, אחרת הוא גומר את כל הפרנסה שלו לכל החיים ונכנס לכלא ויכול, הוא צריך להיות אחראי לעצמו, אני לא יכול להיות אחראי למאמן.

יואל רזבוזוב: זה לגיטימי שמבקשים ממנו.

יפעת שאשא ביטון: ולא הילדים אמורים לשלם את הביטוח.

יואל רזבוזוב: הילדים מבוטחים בבית ספר, גמרנו.

<אריאל מונין: מצד שני, שתביני, במקרה שיקרה נזק גדול, לא כמו שהוא אמר, פציעה קטנה, חלילה הוא קפץ לא נכון ושבר מפרקת, עורכי דין - - -

יואל רזבוזוב: הם תובעים את כולם.

<אריאל מונין: הם תובעים את כולם.

<אריאל מונין: הם יתבעו את המתנ"ס, הם יתבעו את המורה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה בסדר, לא משנה, אבל זה מגיע לבית משפט ואז רואים על מי בעצם האחריות.

<אריאל מונין: ולכן אותו מדריך חייב שיהיה לו משהו.

יפעת שאשא ביטון: אין שום בעיה, אבל המדריך - - -

<אריאל מונין: שלא יגלגל את זה.

יפעת שאשא ביטון: הבנו את זה, אבל הסיפור הוא שהמדריך חייב שיהיה לו ביטוח לאחריות המקצועית שלו כפי שכינה את זה חבר הכנסת.

<עמנואל לוית: צד ג'.

יפעת שאשא ביטון: אבל הסיפור הוא מי צריך לשלם את זה, המדריך או הילדים?

יפעת שאשא ביטון: זאת השאלה שנשארת פה על השולחן.

<הדר אליהו: אני רוצה לשאול שאלה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, הדר.

<עמנואל לוית: סליחה, זו לא השאלה, זו אחריות של התאגיד.

<עמנואל לוית: אני בחברה למתנ"סים תמיד אחריות שלי וככל שאני יודע, זה תמיד אחריות של המדריך.

<עמנואל לוית: אם המדריך גובה את זה מהילדים, אחריות, זה מצג שווא, זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שזה ייכתב בפרוטוקול, שגבייה מההורים עבור הביטוח של המדריך זה מצג שווא, בבקשה.

<הדר אליהו: אפרופו האמירות, אני רוצה לשאול שאלות.

<הדר אליהו: אני לא מביטוח, אני הדר ממרכז השלטון המקומי.

<הדר אליהו: השאלה שלי היא כזאת, גוף באשר הוא, תאגיד, כפי שכינית אותו, הוא עושה את הביטוחים שהוא חייב על פי חוק לעשות לעצמו והוא גם מבקש מגורם מפעיל, לצורך העניין אותו מדריך לג'ודו שבא ועובד אצלו, אוקיי?

<הדר אליהו: אבל הוא נותן לו איזה שהוא מניואל של ביטוח, איזה סעיפים צריכים להיות - - -

<עמנואל לוית: בהחלט.

<אריאל מונין: נספח ביטוח זה נקרא.

<הדר אליהו: אני שואלת, אני באמת לא יודעת, האם, אולי הדרישות הן מוגזמות מדי כדי שהתאגיד יהיה רגוע עוד יותר בלילה ואף אחד לא קורא לילד בשמו, אין סעיף ביטוח, אבל בסופו של דבר בהסכם ההתקשרות בין התאגיד לבין אותו מפעיל, זה מגולם בפנים כמו שאומרים.

<הדר אליהו: יוצא שבסוף החוג במקום 110 שקלים הוא 120 שקלים ואף אחד לא קורא לילד בשמו, בגלל שיש איזה שהן דרישות, אני לא רוצה לומר מוגזמות, אני לא מבינה בביטוח, דרישות שהן גורמות לעלייה בפרמיה, אוקיי?

<הדר אליהו: זה משהו שקצת אני מבינה.

<הדר אליהו: בסופו של דבר אפשר לא לקרוא לילד בשמו, אוקיי?

<הדר אליהו: כי אני - - -

<אריאל מונין: את יכולה להגיד כיסוי תחת, זה גם בסדר.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל היום מה שקורה - - -

<מאיר ממן: זה עניין של עלויות תפעול, בסך הכל כאשר מישהו מפעיל חוג או מוכר משהו, מוצר, הוא בעצם משכלל - - -

יפעת שאשא ביטון: רק לפרוטוקול, משרד החינוך?

<מאיר ממן: מאיר ממן.

<מאיר ממן: הוא בעצם מגלם בתוך העלויות של מה שהוא מוכר את המוצר, הוא מגלם את כל ההוצאות שיש לו ומחפש את הרווח.

<עמנואל לוית: ואסור לו לגבות דמי ביטוח.

<מאיר ממן: הוא צריך בעצם לא לומר, כן?

<מאיר ממן: אנחנו כהורים יודעים שבתוך העלות של החוג כלול ביטוח וזה טוב שזה כך.

<מאיר ממן: בלי קשר לביטוח תאונות אישיות, כלול ביטוח כך שאם קורה משהו לתלמיד, שבעצם זה היה ברשלנות, לא רשלנותו של מישהו, ואני תובע את הגוף הגדול, הגוף הגדול דאג שקבלן המשנה יבצע ביטוח נוסף ובעצם כולם, כמו שאומרים, כיסוי תחת, כולם מכסים את עצמם וזה טוב לילד שזה יהיה מכוסה בסופו של דבר.

<מאיר ממן: הרי משרד החינוך, מה הוא עושה היום?

<מאיר ממן: כל פעילות חוץ בית ספרית שהוא עושה, כל פעילות שהוא מוציא אותה החוצה הוא מחייב את אותו גוף שמפעיל, למשל אותם, הוא מחייב אותם, מחייב את החברה למתנ"סים לעשות ביטוח.

<מאיר ממן: תשאלו למה, בעצם משרד החינוך אומר, אנחנו אמורים לחלק את האחריות במידה הנכונה למי אחראי, אנחנו אחראים פיקוחית, אתה אחראי תפעולית - - -

<הדר אליהו: אתה יכול לתת את הדוגמה של בית ספר של החופש הגדול שפתרנו יחד.

<מאיר ממן: כן.

<מאיר ממן: בית הספר של החופש הגדול הוא היה דוגמה קלאסית שמשרד החינוך אמר לרשויות, אנחנו לא נממן את הפעילות הזו אם לא תדאגו לכך שיהיה לכם ביטוח.

<מאיר ממן: ולא רק זה, אלא שגם משרד החינוך, מדינת ישראל יהיו מוטבים בפוליסה שלכם.

<מאיר ממן: זאת אומרת שאם יטענו כלפי משרד החינוך, כאשר הוא רק מימן, הוא בעצם לא הפעיל את בית הספר של החופש הגדול, רק מימן את זה - - -

<הדר אליהו: והגענו לעמק השווה בעניין.

<מאיר ממן: כן.

<מאיר ממן: מעצם זה שהוא מימן, בית המשפט או התובע או כל עורך דין שתובע בשמו של התלמיד - - -

יפעת שאשא ביטון: זה גם כאן, זה בתוך בית הספר, יש ביטוח תאונות אישיות, אז מה הקטע?

<הדר אליהו: יש הבדל משמעותי.

<הדר אליהו: יש מורים שהם עובדי משרד החינוך.

<מאיר ממן: יש הבדל משמעותי.

<מאיר ממן: אני עוסק בזה, אני ככה, אני חושב שאני יכול לתרום פה לא מעט.

יפעת שאשא ביטון: נשמח.

<מאיר ממן: כממונה על הביטוח במשרד החינוך אני נוגע בכל תחומי הביטוח.

<מאיר ממן: תאונות אישיות עלה לכותרות בזמן האחרון מכמה מישורים, גם בחוק הספורט, שהיה לכם קשר, וגם לפני שבועיים היינו פה.

<מאיר ממן: העניין הוא כזה, חוק ביטוח תאונות אישיות הפך להיות חוק כאשר לפני כן הוא היה סעיף בתוך חוק לימוד חובה.

<מאיר ממן: החובה הזו לבטח את התלמידים בביטוח מינימליסטי, כמו שהם הגדירו את זה והגדירו את זה יפה, זה קודם כל שיהיה לו, שהוא לא יצטרך להוכיח שמישהו גרם לו לכך, זו תאונה אישית ולא צריך להוכיח, מייד אתה מקבל פיצוי.

<מאיר ממן: ההליך שמה הוא הליך מזורז, לא צריך להגיש תביעות לבתי משפט ולתבוע את כל העולם הזה, אתה תובע את הרשות או את המבטחת ומקבל די מהר אם הוכחת נכויות או, אתה לא צריך להוכיח רשלנות, מוכיח נכות, הדוגמה של גבס, שברת את היד והיה ואין מוגבלות בסוף ההליך של הריפוי, אין שום מוגבלות, אז הכל טוב ויפה, ביטוח בריאות ממלכתי כיסה לך את זה.

<מאיר ממן: והיה ויש תוצאה של מוגבלות, באחוזי הנכות שהוגדרו בביטוח לאומי, כך יפוצה אותו תלמיד ללא הוכחה של אתה עשית לי, או הייתי שם, לא משנה איפה היית, אם זה בחוג או בכל מקום או בבית.

<מאיר ממן: זה טוב לנו כמו ביטוח חובה של רכב, קודם כל שיהיה לזה איזה שהוא כיסוי של קטסטרופה - - -

יפעת שאשא ביטון: ראשוני.

<מאיר ממן: של איזה שהוא נזק ש - - -

<עמנואל לוית: לא, ראשוני זה לא קטסטרופה.

<מאיר ממן: קטסטרופה, מבחינת ההורים זה קטסטרופה.

<הדר אליהו: כן, בחוויה האישית שלהם.

<מאיר ממן: זה ההוצאות הראשוניות, זה משבר, זה עלויות של כל מיני ציודים.

יפעת שאשא ביטון: כל זה כל אחד בעצם מוסיף, אם הוא רוצה ג', אם הוא רוצה מקיף.

<מאיר ממן: מעבר לזה, כאשר אנחנו כאזרחים, בכל מקום שאנחנו הולכים אליו, אנחנו נכנסים לקניון ואנחנו בעצם נפגעים בקניון.

<מאיר ממן: אם נפגענו בקניון כתוצאה ממפגע בטיחותי, נפלה תקרה, רצפה חלקה, מדרגות נעות, תפס לי את הרגל חלילה, בעצם, תאונות אישיות, אם אני מבוטח בביטוח תאונות אישיות ונגרמה לי נכות כתוצאה מאותה תאונה אני אקבל פיצוי.

<מאיר ממן: אבל ללא קשר לפיצוי הזה, אם אני בא ואומר היי חבר'ה בקניון, איך אתם עושים דבר כזה?

<מאיר ממן: זאת היתה רשלנות מצידכם שהתקרה תיפול עלי, אני תובע אותם ובעצם הם בביטוח, שבטוח יש להם, הם יש להם את היכולת לכסות את זה, הרי למה אנחנו באים ודורשים ביטוח מגוף מסוים?

<מאיר ממן: אנחנו מגדירים את זה כך, כדי שאנחנו נהיה בטוחים, הביטוח הוא כדי שאנחנו נהיה בטוחים שכשאני אתבע אותך יהיה לך במה לממן את זה ולא תפשוט את הרגל ותגיד, אין לי כסף במה לשלם ואני אשאר נכה ובית המשפט יפסוק כלפי אותו אשם לשלם לי 25 שקלים במשך 300 שנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם כאן, אם אני אקח רגע את הסיפור של הקניון למשל, אז אתה כשאתה נכנס לקניון אתה לא משלם דמי ביטוח בכניסה כשהשומר בודק אותך.

<הדר אליהו: אבל אתה משלם יותר על החולצה.

<מאיר ממן: אתה משלם יותר שכירות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת, אני לא אתן פה שמות של רשתות, לא משנה איפה הן נמצאות - - -

<הדר אליהו: אפרופו, את יודעת, זה גם הפרשי עלויות בין מקומות, אני אתן לכם דוגמה, בסדר?

<הדר אליהו: אני אסביר את עצמי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבינה, אני מבינה את הרעיון טוב מאד.

<הדר אליהו: אני נולדתי בשכונת מורשה ברמת השרון, ילדה חננה טובה, מקום מקסים אני מאחלת לעצמי שאני אוכל להמשיך לחיות שם ולא במקום אחר ברמת השרון.

<הדר אליהו: בגיל 21 ירדתי לבאר שבע , למדתי שם בבן גוריון, אני זוכרת את החוויה שלי כשירדתי למעונות, כשראיתי את המחיר של מנה שווארמה.

<הדר אליהו: אני לא האמנתי איך יכול להיות פער של 15 שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא הסיפור.

<הדר אליהו: אני הייתי ילדה.

<הדר אליהו: רגע - - -

יפעת שאשא ביטון: כי את נכנסת לקסטרו, רנואר, ללין, אני אתן פה את כל הרשתות, שאף אחד לא יגיד שאני עושה פה פרסומת, לא משנה איפה תכנסי בארץ, חוץ מאילת, אם זה בקניון או במדרחוב - - -

<הדר אליהו: עזבי את הרשתות הגדולות.

יפעת שאשא ביטון: אם זה אני לא יודעת איפה, זה אותו דבר.

יפעת שאשא ביטון: לא משלמים שם את הביטוח.

<הדר אליהו: אבל העניין הוא שיש הוצאות שהן מגולמות בדרכים שאתה בכלל לא מודע אליהם, כי אין סיבה, המנה פלאפל זו אותה מנה פלאפל, השכירות - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל את יודעת, הדר, אני רוצה לומר לך משהו - - -

<הדר אליהו: אני לא מצדיקה את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני רוצה לומר לך משהו שאולי היינו יכולים לחיות איתו בשלום.

יפעת שאשא ביטון: נניח שהמחיר, נניח שסידרו את זה יפה והביטוח מגולם ומה שהם רוצים, סתם, בא להם רווח - - -

<הדר אליהו: זה בסדר, אבל זה מה שקורה.

יפעת שאשא ביטון: מסוים, לא משנה, וזה בסדר, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: רווח שהם רוצים, מה שבא להם מגלמים בתוך התשלום.

יפעת שאשא ביטון: זה לא 100 שקלים, זה 120 שקלים, בלי שידענו שזה בכלל אמור היה להיות 100 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: הילד משלם כל חודש 120 שקלים, זה אומר שאם הוא הפסיק אחרי שלושה חודשים ואם הוא הפסיק אחרי ארבעה חודשים אז זה 60 או 70 או 80 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: מה שקורה עם התשלומים כאן של דמי הרישום ושל הביטוח, שהם גובים את זה כתשלום חד פעמי, שלא מוחזר חזרה למשפחה.

<הדר אליהו: גם של הביטוח?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים מה הם מגלמים פה, לצורך העניין אנחנו מדברים על סכומים כאילו באמת שהם מטורפים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא ה- 30 שקלים, שגם אותם לא צריך לקחת, אבל אני מדברת איתך על 85, על 100, על 185, על 180, על 108 שקלים, והם לא חוזרים חזרה למשפחה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת גם אם הילד היה רק חודש זה מת, וחודשיים זה מת, ואם כל השנה זה מת, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אבל כשזה מגולם כל חודש אז לפחות את משלמת באופן יחסי על כל חודש ואם את מפסיקה אז את גם לא משלמת אובר כסף על כלום ושום דבר וזה הסיפור פה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת פעם אחת זה לראות איך אנחנו יכולים להגיע למצב של אכיפה שבאמת הם לא גובים מהילדים עצמם את הנושא הביטוחי.

יפעת שאשא ביטון: והורים לא פראיירים, הם מזהים מתי החוג הוא יקר או זול, גם יש להם מספיק מקורות השוואה, אפילו בערים קטנות.

יפעת שאשא ביטון: אני ככה מסתכלת יחסית לעיר שלי, יש מספיק חוגים כדי שיהיה אפשר להשוות ביניהם.

יפעת שאשא ביטון: ופעם שנייה, גם אם הם נניח משלמים את זה, הם משלמים רק על החלק של ההשתתפות שלהם ולא משהו שאחר כך עובר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה באמת איך אנחנו מצליחים לתפור את זה כאן כגופים, יש את משרד החינוך והחברה למתנ"סים והשלטון המקומי, אפרופו המשקל שמפעיל הרבה מאד מהפעילויות, איך אנחנו מוודאים שפעם אחת הם לא גובים דמי רישום, ואם גבו דמי רישום זה דמי רישום שמקוזזים אחר כך בתשלום הראשון או השני או איך שהם יחלקו את זה של החוג, ופעם שנייה, שהילדים לא נושאים בעלויות הביטוח אלא אם כן זה נפרש או מגולם בצורה יחסית.

<הדר אליהו: תראי, אני יכולה לומר ממקום של באמת, שוב אני לא אשת ביטוח, אבל לנו ברור מאד, ככל שתהיה חוות דעתו של המפקח על הביטוח, כך זה נקרא?

<הדר אליהו: שלא נדרש ביטוח מעבר לביטוח תאונות אישיות, זו האמירה שתרד לרשויות המקומיות.

<הדר אליהו: אם ומי מהן מפעילה את החוג.

<מאיר ממן: הוא לא יוכל להגיד.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל למה?

יפעת שאשא ביטון: אם אני עכשיו מורה לריקוד ואני באה ואני צריכה להבטיח את עצמי, אני משלמת את הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אגב אני צריכה לשלם על כל חוג ביטוח או שאני צריכה לבטח את עצמי ברמה המקצועית בכלל אם ילד נפצע אצלי?

<עמנואל לוית: אני רוצה להוסיף פה מילה אחת.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רק כי זה יעזור לי למה שרציתי לומר.

<עמנואל לוית: את מבטחת את הפעילות שלך כעסק.

<עמנואל לוית: בדרך כלל המבטחים ישאלו אותך, יש כל מיני שאלות.

<עמנואל לוית: ישאלו אותך כמה מדריכים יש לך.

יפעת שאשא ביטון: מה היקף הפעילות.

<עמנואל לוית: מה היקף הפעילות ולפי זה יקבעו את הפרמיה, אבל זה פעם אחת את עושה את זה כעסק, ואני רוצה להגיד מילה אחת נוספת, בבקשה, שכולנו מתעלמים ממנה.

<עמנואל לוית: גם האדם, ככל שהוא יהיה קטן, אם הוא מדריך ספורט או מדריך ריקוד, רצוי שיהיה לו ביטוח כי במקרה של נזק, חברת הביטוח שלי, חברת הביטוח או המדינה, אם יקרה משהו כזה, לא תרחם עליו ועורכי דין יגישו נגדו הודעת צד ג', ירדפו אחרי מכוניתו, חשבון הבנק שלו והבית שלו ולא ירפו ממנו, ולכן הביטוח נועד, חוץ מאשר להגן על האוכלוסייה ולפזר את הסיכון, הוא נועד גם להגן על האדם הקטן, כי אחרת הוא עלול להיות מסכן.

<הדר אליהו: ברור לחלוטין, אין לי ספק בזה.

<הדר אליהו: לא התכוונתי לומר אחרת.

<אריאל מונין: רק לשאלתך, אני, שוב, לא מכיר את הדרישות של החברה למתנ"סים והם לא היחידים, את יודעת, בסוף אתה הולך לאיזה מושב ועושה שם איזה חוג ובאה מזכירות המושב ומחייבת אותך, לא מתנ"ס ולא כלום.

<אריאל מונין: השאלה היא בסוף האם יש, וכנראה שאין, את הגבולות.

<אריאל מונין: הרי ברור שצריך שיהיה, מה הם הגבולות, שאני לא אהיה מפעיל כמה חוגים ואני אבטח על 3 מיליון שקלים, כי אני חושב שישבתי עם איש מקצוע, סוכן, יועץ שאמר לי 3 מיליון שקלים בסדר גודל שלך מספיק, ואני אבוא לחברת המתנ"סים והם ירצו ממנו 12, למה?

<אריאל מונין: לא יודע, כי זה מה שהיועץ המשפטי שלהם המליץ.

<אריאל מונין: ואז אני כמדריך קטן נכנס לסטרס כי היה לי פוליסה אחת והיא היתה בסדר ופתאום אני מגיע לאיזה שהוא מתנ"ס, לא דווקא אליכם, אלא למישהו שרוצה ממני יותר, ופה אני חייב כנראה לגלגל את זה על האחרים וזה דבר שאסור.

<אריאל מונין: איך גורמים לזה - - -

יפעת שאשא ביטון: - - - השיח בין החברה למתנ"סים לבין המפעילים השונים?

<עמנואל לוית: אני אומר רע, אני אומר, הרגוליישן שלי.

<עמנואל לוית: אני אינני עורך דין, אני החשב של החברה ואני מחזיק בתיק הביטוח ואני מכיר את הענף, אז הרגוליישן שלי, שיש לי, מספר נוסחים וגבולות אחריות בהתאם להיקפי פעילות ובהתאם לסוגי הפעילות, כמובן שאני לא יכול להיות טהור לחלוטין, כי יכול להיות, אני סתם אומר דוגמה, שאצלי פעם היה איזה שהוא אירוע בבריכת שחיה ולכן אני רגיש מאד לבריכות שחיה ולבריכות שחיה אני לא ארד מ- 3 מיליון שקל כי אני לא מוכן לזה.

<עמנואל לוית: אבל יש לי נוסחים שמותאמים לסוגי הפעילויות, ואני מכיר את הענף ומכיר את התביעות ואני בעצמי מתמודד עם התביעות ברמה יום יומית כמעט, כי מכל המתנ"סים, התביעות, אני רואה אותם ואני יודע מה ההיקפים, ולכן אני באמת חושב שאם המפקח על הביטוח יקבע איזה שהן אמות מידה - - -

יפעת שאשא ביטון: מעולה.

<עמנואל לוית: אמות מתקנות או אמות מידה, קריטריונים וכולי וכולי, זה יהיה אחלה.

<עמנואל לוית: למשל אני אתן דוגמה, משרד הכלכלה התחיל בקטן לעשות את זה, אני עובד מול משרד הכלכלה גם כן וכאשר משרד הכלכלה מחייב אותי בביטוח מעון הוא כותב למעון עם 30 ילדים הביטוח צריך להיות ככה - - -

<הדר אליהו: כן, זה עובד ככה.

<עמנואל לוית: לביטוח 50 ילדים ככה וככה, למעון זה וזה ככה וככה.

<אריאל מונין: הבעיה היא שהוא לפעמים כותב לא פחות מ-.

<עמנואל לוית: נכון, לא משנה, אבל הוא נתן גבולות.

<עמנואל לוית: כאמור הגבולות האלה חייבים להיות גבולות מקצועיים על ידי המפקח.

<אריאל מונין: ודרך אגב אני אשלים רק את מה שאתה אומר, שאם כבר מחוקקים משהו ואם זה אפשרי בכלל אז אני חושב שחובת ההצגה של כל מדריך כזה שתהיה לו פוליסה שיוכל להראות את זה גם למשפחות, אפילו לצייד אותם באישור קיום ביטוח.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ההורים, גם כשהם משלמים, אפילו לא יודעים על מה.

<אריאל מונין: והם לא יודעים אם יש לו.

<מאיר ממן: זו בעיה.

<אריאל מונין: השאלה אם יש לו.

<מאיר ממן: שהם לא יודעים על מה והם אומרים למה אנחנו צריכים לשלם את הביטוח הזה כי יש לנו.

<מאיר ממן: הם גם בכלל לא מבינים מה ההבדל בין הביטוחים, תאונות אישיות ל - - -

<אריאל מונין: ולך תדע אם יש לו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת הראש.

אורי מקלב: האמת, עוזריי כבר קוראים לי לוועדת הפנים, לאיזה דיון שמה שמחכים לי, אבל אמרתי שאני לא יכול בלי לעבור בוועדה לזכויות הילד, לא רק להגיד שלום אלא לחזק את ידייך בדיונים הפרטניים שאת עושה, פורסת לפרוסות דקות, גם את הטיפול בדברים שהם אולי זניחים ולא, ככה לא רגילים לטפל בהם, אבל הם מאד מאד חשובים להורים ולילדים.

אורי מקלב: אני אין לי ידע בעניין הזה של הביטוח, של הביטוחים לילדים, אבל לפני 40 שנה, אולי לפני למעלה מ- 40 שנה, הפעלתי מחנות קיץ לילדים ואז נחשפתי, כבר לפני 40 שנה התחיל הנושא הזה.

אורי מקלב: הוא לא היה עדיין במודעות גדולה מאד, אבל מה שהתברר לי אז, שיש כל מיני אפשרויות איך לבטח את הילדים, דהיינו אפשר לחסוך מאד מאד בביטוח.

אורי מקלב: ילד יכול להיות מבוטח לכלל החוגים שהוא מקיים, הוא לא צריך כל חוג בנפרד, אפשר לעשות קולקטיב.

אורי מקלב: לא רק זה, גם היום למשל מחייבים מפעילי קייטנות להפעיל ביטוח ולרשום שהם עצמם, אבל אם יש איזה ארגון גג, אתה תחת תנועת נוער, הביטוח נהיה הרבה הרבה יותר זול, יש לך כיסוי גם לפעילות שלך כשיש לך כיסוי כזה או אחר.

אורי מקלב: מה אני אומר?

אורי מקלב: למשל מתנ"ס, יש בו כך וכך חוגים, הילד משתתף בכמה חוגים, יכול להיות שזה מיותר לגמרי, יכול להיות שזה אותו מחיר, זה לא, אני בטוח שאותו מחיר - - -

<עמנואל לוית: לא גובים ביטוח.

אורי מקלב: רק רגע.

אורי מקלב: אם במתנ"ס ,נניח, יש רישום פעם אחת - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה לא גובה ביטוח, אבל המפעיל שלך גובה.

אורי מקלב: גם המפעיל, גם הג'ודו וגם אלקטרוניקה וכל אחד, הוא מפעיל בעצמו, לוקח ביטוח כשאפשר לעשות בעניין הזה ביטוח אחד והוא משלם באותו מחיר לכלל החוגים, במחיר הזה.

אורי מקלב: אני נמצא במקום הזה בחוגים, זה לא משנה אם אתה, כמו שלא משנה אם אותו חוג 5 פעמים בשבוע או פעם בשבוע החוג הזה, המחיר הוא אותו מחיר, אני מניח, באותה מידה גם אם אתה יכול להיות באותם חוגים.

אורי מקלב: כשאתה עושה את זה או שיש אפשרות שהמתנ"ס עושה הסכם עם חברת ביטוח שמי שנמצא במקום הזה - - -

<אריאל מונין: קבלני משנה כאילו.

אורי מקלב: מי שנמצא במקום הזה ונרשם דרכו עושה את הביטוח והוא מבוטח לכלל הפעילות שלו שהוא נמצא בבניין הזה.

אורי מקלב: כאן צריך משהו מקצועי, אולי אצלנו או שנפנה למשרד החינוך, למשרד התרבות, מישהו שהוא יפעל, מישהו עם יועצי ביטוחים, באמת יועצים מאד מאד מומחים בשטח, שיתנו איזה חבילה לעשות, איך אנחנו יכולים לעשות רפורמה.

אורי מקלב: וזה המסר שלך, איך להוזיל בסך הכל את הביטוחים של הילדים לחוגים כשעושים איזה משהו בראות כללית יותר.

אורי מקלב: יכול להיות שיש ביטוח בכלל, ההורה מבטח אותו, גם לא דרך המתנ"ס.

אורי מקלב: הוא עצמו בסוג ביטוח לכלל החוגים שהוא נמצא והוא לא צריך לחוג הזה ואני כמעט בטוח-

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אז מי משלם, ההורים משלמים?

יפעת שאשא ביטון: כי המטרה שלנו היא שההורים בכלל לא ישאו ב - - -

אורי מקלב: יכול להיות, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שאמר עמי מחברה למתנ"סים, אנחנו מחייבים את התאגיד שמפעיל את החוג או את המדריך שמפעיל את החוג, זה עליו, זה לא על הילד.

אורי מקלב: בהחלט, יכול להיות שזה יהיה מגולם במחיר.

אורי מקלב: נניח אתה תגיד, החוג עולה 200 שקל, אבל אם אתה תגיד שהביטוח על המפעיל, אז הוא יקח לך 210, יגלם בתוכו, אבל אנחנו צריכים לצאת מנקודת הנחה שיש אפשרות להוזיל מאד את הביטוחים, ביטוחים זה שאלה איך ההסכם.

אורי מקלב: מי שבא אחד אחד, יש לו מחיר גבוה יותר ממה שבא קולקטיב.

אורי מקלב: בכלל בביטוחים הקולקטיב זה שם המשחק, המחירים שמה הרבה הרבה יותר זולים ולפי דעתי אפשר לעשות איזה רפורמה גם בעניין הזה.

אורי מקלב: עצתי הקטנה בעניין.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: מעניין.

<הדר אליהו: אולי חיבור ההצעה של חבר הכנסת לעניין אמות מידה יוכלו לתעל את זה למקום מדויק עוד יותר.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מעניין שגוף מסוים כמו, אם ניקח לרגע את חברת המתנ"סים, מאפשר לכל מי שנכנס בשעריו מבחינת המפעילים להיות מבוטח בביטוח שהוא קולקטיב ואז זה מוזיל להם כי לא כל מפעיל צריך לעשות את הביטוח שלו.

<עמנואל לוית: לא יכול לרכוש ביטוח - - -

יפעת שאשא ביטון: לא אתה רוכש, הם רוכשים דרכך כקולקטיב.

<עמנואל לוית: אני לא יכול, חברות הביטוח לא מוכרות לי.

אורי מקלב: מה זה לא מוכרות?

אורי מקלב: לא ימכרו למתנ"ס?

אורי מקלב: למתנ"ס הם לא ימכרו ביטוח על ילד?

אורי מקלב: על כל הפעילות, על מכלול הפעילות שהוא עושה בבנין הזה?

יפעת שאשא ביטון: הוא כן, אבל אז הוא מבוטח רק לדברים שקורים במסגרת המתנ"ס, ברשלנות של המתנ"ס, לא במסגרת החוג.

<עמנואל לוית: עוד פעם, חברת הביטוח מכירה אותי, היא יודעת שאני חברה ממשלתית, היא יודעת שיש לי הנהלה, היא יודעת שאני לפלף במילים, אני מצהיר לה על הפעילות שלי והכל.

<עמנואל לוית: חברת הביטוח לא מכירה את קבלני המשנה שלי והיא לא מוכנה לבטח את אחריותם של קבלני המשנה שלי, אלא במקרים מאד מאד קיצוניים שאני קורא לזה "תרומה לקהילה", כי אם יש לי - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הכוונה שזה לא יהיה מגולם, שזה לא יהיה בתוך הביטוח שלך.

יפעת שאשא ביטון: אלא שהם יוכלו לרכוש ממי ש - - -

<קריאה: שאתה תתחיל למסד קולקטיב.

<עמנואל לוית: כמו ביטוח קבלנים.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברגע שהם נכנסים, כאילו מי שבא ומפעיל מטעמך יוכל בעצם להיות אצל סוכני הביטוח שלך ואז הם מגיעים כקבוצה ואז זה יכול להוזיל להם את המחיר, וזה לא כל אחד עושה בחברה שלו.

אורי מקלב: גברתי היושבת ראש, יכול להיות גם משפחתי, אני אומר לך שכמעט באותו מחיר המשפחה יכולה לעשות ביטוחים על פעילות ואז גם יוצא, ביטוח משפחתי.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אז אתה מסבך, אני - - -

אורי מקלב: לא אתה, סוכנות הביטוח, היא תפעיל, היא כבר תקבע, היא תעשה תכניות.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של המפעילים כקולקטיב, אני חושבת שזה משהו שכן שווה לבדוק אותו.

<עמנואל לוית: שווה לבדוק בהחלט.

<עמנואל לוית: אני אומר איפה זה קיים, זה קיים בביטוח עבודות קבלניות.

<עמנואל לוית: בביטוח עבודות קבלניות יש שני סוגים של ביטוחי עבודות קבלניות, קבלני בניין.

<עמנואל לוית: אחד, כשאני מטיל על הקבלן לערוך ביטוח ולהביא בדיוק כמו שאנחנו עושים מול מפעילי חוג.

<עמנואל לוית: דבר שני, שנאמר אני רשות גדולה שבונה הרבה, אני סתם אומר, נגיד אנחנו עיריית ירושלים, יש לי ביטוח עבודות קבלניות פתוח, כל קבלן שמצטרף אלי משלם חצי אחוז - - -

אורי מקלב: יפה, הנה.

<עמנואל לוית: אחוז, לפי היקף הפעילות ואז הוא מבוטח.

<מאיר ממן: או שכן או שלא, אבל זה הרבה יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה הרבה יותר זול וגם שזה יהיה - - -

<מאיר ממן: ברור שצריך לשלם את זה, אבל האם זה יהיה יותר זול?

<עמנואל לוית: אם המפקח - - -

יפעת שאשא ביטון: זה יהיה מגולם בתוך מחיר חודשי.

אורי מקלב: הבעיה פה היא מעצם זה שההורה שומע.

<מאיר ממן: פסיכולוגית.

אורי מקלב: כן, ההורה שומע שצריך לשלם תשלום נוסף לחוג, שהוא ביטוח שלו, לא שלי, שלו.

אורי מקלב: פה זאת בעצם ההפרעה.

<אריאל מונין: זה גם חסם פסיכולוגי.

אורי מקלב: זה מתנהל לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל, גם כמו שאמרתי, זה פרוס בעצם על טווח זמן, שכל עוד שהילד משתמש הוא מבוטח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר כנסת אורי מקלב.

<עמנואל לוית: אני לא יודע איך אנחנו יכולים לבוא ולהנחיל, לחוקק או לכפות על מפעילי חוגים, שלא לומר להורים, שהתשלום כולל ביטוח.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מבקשת שהם יכבסו מילים.

<אריאל מונין: הוא כולל גם את החשמל.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מבקשת שהם יכבסו מילים, אבל אני כן מבקשת שהם ישלמו בהתאם לתקופה שבה הם בחוג.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שלא ייצא מצב שהם מראש משלמים ביטוח או תכף אנחנו נדבר על דמי הרישום האלה לשנה והם בכלל היו רק חודשיים.

<הדר אליהו: למרות שהשיח לא מתנהל מול המפעיל, באמת, יש מתנ"ס - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, זה מתנהל מול המתנ"ס.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

<הדר אליהו: אז זה לא שאתה בא ואתה אומר למפעיל זה כן, אל תגיד שזה כולל ביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבקשת, אני גם לא רוצה שהם ירמו, אין לי בעיה שהם יגידו.

יפעת שאשא ביטון: זה המחיר הכולל, מגולם בו הכל, השימוש במתקן, הביטוח, לא יודעת, מה שבא לו, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אבל שזה יהיה פרוס ושזה לא יהיה תשלומים חד פעמיים.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של 100 שקלים תשלום חד פעמי או 200 שקלים תשלום חד פעמי שלא מוחזר אליך ולא משנה כמה זמן אתה תהיה שם, זה רק מרחיב את העיוות בעיני כלפי ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול שאלה שמנהלת הוועדה העלתה והיא חשובה, מה קורה עם ילדים קטנים שהם מתחת לגיל 3?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהם לא נמצאים במערכת החינוך, בכל מקרה הם נמצאים תחת הביטוח של המפעיל, נכון?

<עמנואל לוית: ילדים קטנים מתחת לגיל 3 מתחלקים לשני סוגים של אוכלוסיות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<עמנואל לוית: כפי שאמרתי, אחד, יש להם אבא, משרד הכלכלה.

<עמנואל לוית: ככל שמדובר על מעונות - - -

יפעת שאשא ביטון: מעונות המפוקחים אני מניחה.

<עמנואל לוית: מעונות המפוקחים, משרד הכלכלה, ומשרד הכלכלה קבע רגולציה שלו שמחייבת לערוך ביטוח תאונות אישיות, כפי שמשרד החינוך קבע את זה, במשרד החינוך זה חוק ובמשרד הכלכלה זה בחוזה.

<עמנואל לוית: הוא קבע גם כמה דמי ביטוח יגבו, הוא אמר מחיר מקסימלי 23 שקלים, עד כמה שאני זוכר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שזה במעונות המפוקחים, מה קורה במעונות לא מפוקחים.

<עמנואל לוית: במעון לא מפוקח אין חובת עריכת ביטוח תאונות אישיות וממילא אחריותי כמפעיל מעון, גנון, גן ילדים, כחברת המתנ"סים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת בחוג במתנ"ס.

<עמנואל לוית: אין, אין גבייה, אין גבייה.

<עמנואל לוית: אחריותי החוקית מכוסה בפוליסה שלי הכללית, הגדולה, כי אני הגדרתי לחברת הביטוח בתיאור התפקיד שלי שבין השאר אני מפעיל מעונות, מפעיל גנים, מפעיל פעילות לגיל הרך וגם פעילות לקשישים וגם פעילות לקהילה, ולכן הוא מכסה - - -

יפעת שאשא ביטון: ככה שהם מבוטחים.

<עמנואל לוית: הם לא מבוטחים, זה מינוח לא נכון, זה טעות.

<עמנואל לוית: אחריותי כמפעיל מכוסה.

<עמנואל לוית: אחריותי כמפעיל, כמפעיל מתנ"סים, כעורך פעילות קהילתיות מכוסה, הם לא מבוטחים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<עמנואל לוית: להבדיל, בתאונות אישיות, ששם הביטוח נערך לגופו של אדם, שם הביטוח לגופו של אדם ולא לגופו של התאגיד.

<קריאה: לא, באתי עם ילד בן שנתיים ליוגה, יש היום בגיל שנה, בגיל חצי שנה יוגה במתנ"ס.

<קריאה: אין לו ביטוח תאונות.

<אריאל מונין: אין שום חובה לבטח.

יפעת שאשא ביטון: אז איך הוא מבוטח?

יפעת שאשא ביטון: אז הוא מבוטח בחוג או לא מבוטח?

<אריאל מונין: צד ג'.

<עמנואל לוית: אחריותי החוקית מכוסה כאדם שצריך לדאוג כמובן לבטיחות כל אורחיו בדיוק כפי שאחריותך החוקית מכוסה, אני מניח, בבית.

<עמנואל לוית: כי אם חס וחלילה אורחים שלך יפלו, את לא רוצה להיות זאת שתשלמי אם המעקה שלך רופף או הדלת נפלה פתאום.

<עמנואל לוית: כמובן שלי יש אחריות הרבה יותר גדולה, לי יש אחריות הרבה יותר גדולה כי אני עוסק בילדים, אני עוסק בקהילה וגבולות הביטוח שלי הם מאד גבוהים.

יפעת שאשא ביטון: טוב אני מודה שבסוגיית הביטוח התחושה שלי שצריך עוד לצלול פנימה וללמוד את זה ולהבין את כל הניואנסים.

יפעת שאשא ביטון: דיון כזה של שעה וחצי בטח לא עושה שכל עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה עוד להוסיף משהו?

יפעת שאשא ביטון: רוצה לומר משהו?

<אגם דניאל: אני יכולה להתייחס לעניין הביטול.

<אגם דניאל: ביטול מבחינת ביטולי עסקה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

<אגם דניאל: אני אגם דניאל מהרשות להגנת הצרכן.

<אגם דניאל: בעיקרון אנחנו רואים את התשלום של דמי הרשמה והביטוח כחלק מהמחיר של העסקה.

<אגם דניאל: זה שמציגים אותו כחלק, כחלק נפרד בעצם ולא כמחיר כולל זה בעצם משהו שהוא, אנחנו לא אוכפים אותו, אבל זה לא עניין שהוא תקין.

<אגם דניאל: וככל שמדובר בביטול עסקה אז אנחנו כן מתיחסים לתשלום הזה כתשלום שמתפרש.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מתייחסים לזה, אבל הגופים לא מתייחסים לזה, ואגב, לצורך העניין גם דמי רישום של 100 שקלים, שתגידו גם את זה, יגלמו ויחלקו ל- 100, 100.

יפעת שאשא ביטון: מה יש לרשום ב- 100 שקלים?

יפעת שאשא ביטון: מה יש?

יפעת שאשא ביטון: הרבה גם נרשמים בכלל דרך האינטרנט או אני לא יודעת מה, התשלומים היום טלפונית, כאילו מה יש לרשום ב- 100 שקלים?

יפעת שאשא ביטון: זה לא פעם, עם כל הדפים ומישהו שצריך לארגן את זה.

<אגם דניאל: אז כעיקרון בביטול באמת 100 השקלים האלה צריכים להתחלק לתשלומים של אותו החוג.

יפעת שאשא ביטון: מה שלא קורה והורים בכלל לא מגיעים למלחמות האלה.

<אגם דניאל: לדעתי פשוט אין כל כך מודעות בתחום, אנחנו לא קיבלנו איזה שהן תלונות בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: נכון כי הורים פשוט משלמים וזה מה יש והם, בשביל הילדים שלהם, לא יתחילו לעשות מלחמות על הכסף, את מכירה את המצפון ההורי.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו כאן, בשביל לראות איך אנחנו נהיה שומרי הסף כדי שהורים האלה, לא ישתו להם את הדם רק בגלל שהם לא יעשו את המלחמות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זו גם נקודה חשובה מה שאת אומרת, לפחות מבחינת מזעור הנזקים.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה להוסיף משהו לפני שאני מסכמת?

יפעת שאשא ביטון: אתה רצית לומר, נכון?

<מאיר ממן: יש חוגים שמשרד החינוך מממן ואותם חוגים שהוא מממן, הוא מממן גם את הביטוח שלהם, כך שבחוגים שמשרד החינוך מממן, אין גבייה של תשלומי ביטוח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, שזה איזה חוגים?

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל קרב וכאלה או גם מחוץ לשעות הלימודים?

<מאיר ממן: זה לא בדיוק חוג, אבל כרגע אנחנו פועלים על איזה שהוא חוג של העדה האתיופית, כמו במגזר הערבי, שיש כמה חוגים שהם - - -

יפעת שאשא ביטון: או בחוגים עכשיו שיהיו בפריפריה בחוג לכל ילד וכאלה?

<מאיר ממן: לפחות שהחוגים האלה, גם הביטוח ממומן, כך שאין בעיה של דמי ביטוח.

יפעת שאשא ביטון: הערה חשובה, מצוין.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה על ההערה.

<עמנואל לוית: איזה ביטוח?

<עמנואל לוית: ביטוח תאונות אישיות.

יפעת שאשא ביטון: לא, ביטוח של החוג.

<עמנואל לוית: ביטוח של התאגיד שמפעיל את החוג?

<מאיר ממן: כן.

<מאיר ממן: מלכתחילה בעצם המשרד מממן גם את הביטוח.

<מאיר ממן: האמת היא שתמיד משרד החינוך מממן, גם כשהוא מזמין מישהו להתקין לו מזגן והוא מחייב אותו לעשות ביטוח - - -

<עמנואל לוית: רק בעבודות קבלניות.

<מאיר ממן: מאליו הוא מקפיץ את המחיר, אז המשרד מממן.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מעניין.

יפעת שאשא ביטון: דבר אחד למדתי, שבכל מקרה בנוסף לביטוח תאונות אישיות שמבטח את הילד חייב שיהיה גם ביטוח של התאגיד, כך שהתחושה שיש פה כפל ביטוח מהבחינה הזו היא הנחת יסוד לא מדויקת בלשון המעטה, אבל כמו שאמרתי, שווה עוד לצלול וללמוד כדי לפחות לראות איך אנחנו יכולים ליצור מציאות שבה אנחנו מוזילים להורים או יוצרים קולקטיבים שיהיה אפשר להתנהל בהם יותר נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לסכם.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה גם על הדיון והכניסה לפרטים, מאד מאד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת דמי הרישום, אני קוראת לפחות לכל החוגים שנעשים במסגרות ממשלתיות, כמו חברה למתנ"סים, רשויות מקומיות, משכ"ל, כל מי שעובד בעצם עם המדינה, לא לגבות דמי רישום או שדמי רישום יהיו באמת סמליים.

יפעת שאשא ביטון: דמי רישום סמליים זה 15, 20 שקלים ובכל מקרה, שאם נגבים דמי רישום שהם יקוזזו מהתשלום הראשון, הם יהיו בעצם חלק מהתשלום עבור החוג, כפי שעושים בחברה למתנ"סים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן נפנה למפקח לביטוח כדי שיקבע אמות מידה לגבי גובה ביטוח של חוגים ובמקביל אני אשמח, אני לא יודעת, או שאתם תקימו צוות מקצועי או שהמפקח, צריך להתייעץ עם המפקח על הביטוח איך עושים את זה, שנבחן את הסוגיה של ביטוח קולקטיב.

יפעת שאשא ביטון: כמו שנתנו את הדוגמה במתנ"ס, מגיעים מפעילים שהם יוכלו בעצם לרכוש ביטוח תחת קורת גג אחת - - -

<אריאל מונין: זול יותר.

יפעת שאשא ביטון: כן ואז זה בעצם יביא להוזלה של עלויות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב זה שהורים יהיו מודעים, מודעים, מודעים.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב לי מאד שירשם בפרוטוקול, צריך לראות איך עושים עבודה שבאמת ההורים יהיו מודעים לזכאויות שלהם.

<אגם דניאל: אפשר להוסיף הערה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<אגם דניאל: לגבי ביטול באמת של למשל ילד שרשמו אותו לחוג, שילמו את דמי ההרשמה וההורה החליט לבטל את העסקה בתוך תקופת הביטול לפי הדין, דמי ההרשמה צריכים להיות מוחזרים להורה, אי אפשר לקבוע איזו שהיא הוראה בחוזה עם ההורה שדמי הרישום לא יוחזרו בשום פנים ואופן.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אם הוא התחיל את החוג לצורך העניין ואחר כך הוא מבטל הוא לא מקבל את דמי הרישום.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה ושכן יחודד, אפילו בהתייחסות שלנו, בסיכום, שאני לגמרי בעד דמי רצינות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מהלך חשוב ונכון, זה לא שאני פה מנקה איזו שהיא אחריות מההורים או משהו.

יפעת שאשא ביטון: מרע שהגעת לרשום את הילד שלך אתה משלם דמי רישום או דמי רצינות, או תכנו את זה איך שתרצו, אלא מה?

יפעת שאשא ביטון: שברגע שהילד כבר נכנס לחוג והוא משתתף פעיל אז דמי הרישום האלה מקוזזים מתשלום החוג.

<מאיר ממן: שישמשו כמקדמה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק.

<מאיר ממן: שיוגדרו ככאלה, דמי רישום משמש כמקדמה.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, מוגדרים כמקדמה.

<מאיר ממן: במידה שאתה מצטרף אז זה חלק מהתשלום.

יפעת שאשא ביטון: לא הצטרפת אז זה לא מוחזר.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

<מאיר ממן: כן, אתה מגדיר איזה שהוא מועד סביר שיוחזר אם - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, בתחום תקופת העסקה.

<אגם דניאל: מבחינת ביטול עסקה זה בלתי אפשרי, הסכום חייב להיות מוחזר אם הביטול הוא לפי החוק.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לפי החוק, אבל בדרך כלל ברגע שאת מתחילה את החוג, מתי הם מבטלים?

יפעת שאשא ביטון: הילד מגיע פעם, פעמיים, שלוש ומחליט שלא בא לו יותר, ואז מה אתה עושה?

<אגם דניאל: כן, אבל כאן זה גם מאד תלוי כיצד מגדירים את העסקה, אם מגדירים אותה כעסקה חד פעמית או כעסקה בעצם מתמשכת.

יפעת שאשא ביטון: את באמת חושבת שכל אלה שבאים לרשום את הילדים שלהם לחוג ריקוד מתחילים לחשוב איזה סוג של עסקה זה מוגדר?

<אגם דניאל: לא, אבל מבחינת הזכויות, מבחינת הזכויות של ההורה לעניין הביטול הוא שונה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל ההורים לא מודעים לזה, ההורים לא מודעים וההורים לא יודעים לנהל את השיח הזה.

<אגם דניאל: גם לעניין חדרי כושר והביטול בחדרי כושר, גם לזה בעצם לא היו מודעים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, בגלל זה אני אומרת אנחנו צריכים לעשות עבודה.

<אגם דניאל: להעלות את המודעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להיות שומרי - - - בגלל זה אני אומרת, זאת עבודה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אגב אני אשמח שמשרד הכלכלה יצטרף לנושא הזה של להעלות מודעות בקרב הציבור כי בסופו של דבר אנחנו אלה שצריכים לדאוג שהם יידעו את הזכויות שלהם וצריכים להיות גם שומרי הסף לפחות בשלב הראשון כדי לראות שלא עושקים אותם יתר על המידה.

<מאיר ממן: אני יכול רק לאחל באמת הצלחה, שבסופו של דבר ייצא מזה משהו ויימצא פתרון ומסלול נכון לאורך שנים.

<מאיר ממן: כפי שאמרתי בהתחלה, אלי מגיעות המון פניות בעניין הזה.

<מאיר ממן: אין לנו תשובה, אנחנו רק יכולים להסביר להם שאין קשר בין שני הביטוחים ושהם משלמים את אותו ביטוח, שכך זה עובד, זאת אומרת אנחנו לא יכולים להגיד שאסור לו - - -

יפעת שאשא ביטון: זאת היתה נקודה חשובה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

<מאיר ממן: לא יכולים להגיד להם, אסור לו או מותר לו, לא יכולים להגיד לו מה הסכום שנכון שיגבו ממנו, לכן כן נכון שיהיה סדר בעניין ואז - - - אצלנו גם באתר יש מידע וניגשים אלינו לא מעט בשאלות מהסוג הזה.

<מאיר ממן: אני חושב שהפתרון שיוביל כתוצאה מהדיון הזה או דיונים נוספים שיהיו, יחסכו מאתנו ונוכל להתקדם בדברים יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אני גם מקווה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לציין גם את הנושא של חשיפת הביטוח להורים כדי שיראו באמת שאם הם משלמים על משהו אז על מה הם משלמים ומה זה כולל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ננסה לעשות עבודה עם המפקח על הביטוח ואם יהיה צריך לקדם חקיקה או תקנות או משהו אז אנחנו נעשה את זה ביחד איתם.

יפעת שאשא ביטון: אבל כמו שאמרתי, בסוגיה הזאת צריך קצת לצלול פנימה וללמוד אותה קצת יותר לעומק כדי שנעשה את הדברים הנכונים.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה לכם.