הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 97, 2016-07-11 10:38

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום 11 ביולי 2016, ואנחנו היום מדברות על השקופות – נשים חסרות מעמד במדינה.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, במילה 'שקופות' אנחנו משתמשות רק כאשר אנחנו מדברות מהעיניים של הממסד, כאשר אנחנו מדברות על העיניים של המדינה יותר מאשר אנחנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כן רואות את הנשים האלה ואנחנו כן מרגישות את הכאב של הנשים, אף פעם לא חשבנו עליהן כשקופות, אבל לצערי הרב עדיין המדינה לא מצליחה להכיר בהן, לא בסבלן, ולא בסבל של הילדים שלהן ושל המשפחות שלהן.

עאידה תומא סלימאן: היום הדיון הזה, אם היינו מקיימים אותו במקום אחר, והתלבטתי מאוד אם לקיים אותו בתוך הכנסת או לקיים אותו מחוץ לכותלי הכנסת, ודווקא יכול להיות שהיה צריך לעשות את זה מחוץ לכנסת, כי אז הנוכחות הייתה יותר גדולה, כי אז הנשים שאנחנו מדברות עליהן ושאנחנו הולכות לדבר עליהן היו איתנו.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, בגלל מצבן, בגלל חוסר המעמד שלהן במדינה, הן אפילו לא היו יכולות לעבור את השער של הבית של המחוקקים.

עאידה תומא סלימאן: כך שאולי במטפורה, אולי בלא כוונה, גם המחוקקים, סגרנו על עצמנו, וכך לא נוכל להקשיב אפילו למה שהנשים רוצות להביא אלינו, רק מי שירצה באופן מכוון לצאת משערי הבית הזה וללכת לשטח, כמו שעשיתי.

עאידה תומא סלימאן: נפגשתי עם הרבה קבוצות של נשים שסיפרו לי מה זה לחיות במדינת ישראל כחסרת מעמד, מה זה אומר מבחינת חיי היום יום שלהן.

עאידה תומא סלימאן: החלק הגדול של הנשים חסרות המעמד הן נשים ערביות אזרחיות מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, יש גם נשים שנמצאות במדינה ואין להן מעמד ברור.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים קוראים להם מהגרים, לפעמים קוראים להם מהגרי עבודה, יש כאלה שלא איכפת להם וקוראים להם מסתננים וקוראים להם בכל מיני שמות, טרמינולוגיה שמבטאת גם עמדה ולא רק תיאורים.

עאידה תומא סלימאן: וכמובן גם תוך כדי ההכנה לדיון הזה למדתי שיש נשים שהגיעו מאתיופיה, כנשים שהתחתנו עם גברים אזרחי מדינת ישראל, ועדיין סובלות מאותו מצב, ואנחנו נשמע עדויות.

עאידה תומא סלימאן: כיום יש לפחות 24,000 משפחות ערביות שנמצאות במצב שאחד מבני הזוג הוא חסר מעמד או חסרת מעמד.

עאידה תומא סלימאן: כלומר או האישה או הגבר, במקרה הזה, הם לא אזרחי המדינה, והם התחתנו עם אזרחית או אזרח המדינה.

עאידה תומא סלימאן: הוראת השעה שהכנסת העבירה, וממשיכה להעביר כ-14 פעמים, מ-2003 עד היום, הוראת השעה המונעת מאזרח או אזרחית ישראלית שהתחתנו עם מה שקוראים להן מדינות אויב או תושבים של השטחים הפלשתינים הכבושים לא מאפשרת להם לתת את האזרחות לבני זוגם, הגענו למצב גם שרטרואקטיבית, מ-1998, ההוראה הזו מופעלת.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אפילו מי שהתחיל כבר את התהליך שלו, זה נעצר באמצע.

עאידה תומא סלימאן: 24,000 משפחות.

עאידה תומא סלימאן: מה זה אומר?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע היום מה זה אומר.

עאידה תומא סלימאן: אני שמעתי עדויות שאי אפשר להתעלם מהן, עדויות של נשים, לצערי הרב, נשים שלא נמצאות כאן, חלק גדול מהן לא נמצאות היום באולם הזה, לא יכלו להיכנס, כי אין להן שום תעודה שמאפשרת להן להיכנס לכנסת הזו, הן נשים שחיות בסתר.

עאידה תומא סלימאן: בסתר, כלומר, הן כלואות בתוך ביתן.

עאידה תומא סלימאן: הן לא יכולות לצאת מהבית, הן לא יכולות לנוע, הן לא יכולות להתקדם בחיים שלהן, הן לא יכולות, לא ללמוד ולא לעבוד ולא להתפתח בחיים, כי המצב שלהן הוא אִיום שבכל רגע יכול להיות שיתפסו אותן ויזרקו אותן מעבר לקו הירוק, שמישהו עדיין מתעקש שהוא לא הגבול של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: כנראה בשביל הנשים האלה הוא הופך לגבול.

עאידה תומא סלימאן: החלק השני של הנשים הן אלה שנשואות לגבר שלא יכול להיות בתוך המדינה, שלא יכול לקיים אורח חיים בתוך המדינה, כי הוא או תושב של השטחים, או אזרח של אחת ממדינות ערב, ואז הדבר הראשון ששאלתי אותן עליו, 'האם מכירים בכן כאימהות חד הוריות?

עאידה תומא סלימאן: ' כמובן שלא.

עאידה תומא סלימאן: לא מכירים בנשים האלה, שהמדינה מחייבת אותן לחיות כאימהות חד הוריות, לא מכירים בהן, כי זה כרוך בהרבה זכויות שבאות עם הסטטוס הזה.

עאידה תומא סלימאן: היום נתעמק יותר במצב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע גם כן מנציגי המשרדים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת רק על משרד אחד שפיתח נהלים לטיפול בנשים חסרות מעמד, ורק במקרה של אלימות, אבל נרצה גם לשמוע מאחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני אפתח בעדויות בעיקר, כדי שנבין יותר את עומק הבעיה, ואני אבקש מהנשים שהולכות לתת לנו עדות להתמקד בשלוש דקות, כדי שנוכל להתקדם בדיון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתחיל עם אחת העדויות, ואני אגיד רק את האות הראשונה של השם, לפי בקשתכן, צ'.

<רינת לאון-לנגה: אם אפשר להציג אותה בשתי מילים, לבקשתה, בסדר?

<רינת לאון-לנגה: אני רינת, אני מנהלת מקלט לנשים, ויצ"ו.

<רינת לאון-לנגה: צ' נמצאת אצלנו כמעט שנה, היא נישאה באתיופיה לאזרח ישראלי.

<רינת לאון-לנגה: יש לה ילדה בת שנה וחצי, אזרחית ישראל.

<רינת לאון-לנגה: כרגע כמובן הילדה לא יכולה לצאת מהארץ, יש עיכוב יציאה מהארץ.

נחמן שי: היא אזרחית ישראלית והיא - - -

<רינת לאון-לנגה: הילדה אזרחית ישראלית.

עאידה תומא סלימאן: הילדה.

עאידה תומא סלימאן: האמא לא.

<רינת לאון-לנגה: האמא לא.

נחמן שי: האבא כן?

<רינת לאון-לנגה: האבא כן.

<רינת לאון-לנגה: במשרד הפנים, מה שקורה, שבמדינת ישראל הנשים תלויות בבעל כדי לקבל את האזרחות.

<רינת לאון-לנגה: ברגע שהתחילה, לא התחילה, האלימות הייתה, אבל ברגע שהיא קמה וברחה ועזבה את הבעל האלים מאוד והגיעה אלינו למקלט, בעצם כל התהליך המדורג של משרד הפנים הופסק.

<רינת לאון-לנגה: היא פנתה למשרד הפנים, היה לה א/5, אישור של א/5, היא פנתה בזמן למשרד הפנים, גם על ידי עורכת הדין שלנו, וביקשה להעביר את המשך הטיפול לוועדה הומניטארית בין משרדית, בגלל אלימות במשפחה, היא ניגשה לפני שה-א/5 פג.

<רינת לאון-לנגה: מאותו יום שנגמר לה ה-א/5 ועד היום אין לה א/5, ואין לה שום אשרה זמנית.

<רינת לאון-לנגה: היא לא יכולה לעבוד, היא לא יכולה לפרנס את הבת שלה, היא לא יכולה לפרנס את עצמה.

<רינת לאון-לנגה: היא צריכה לצאת מהמקלט והיא לא יודעת לאן.

<רינת לאון-לנגה: עד כדי כך - - -

נחמן שי: היא אזרחית אתיופית או ישראלית?

<רינת לאון-לנגה: אזרחית אתיופית.

נחמן שי: ובעלה?

<רינת לאון-לנגה: בעלה ישראלי.

נחמן שי: ישראלי.

נחמן שי: הוא בארץ?

<רינת לאון-לנגה: כן.

נחמן שי: והיא בארץ.

<רינת לאון-לנגה: כן.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל היא סובלת מאלימות ולא יכולה להמשיך לחיות איתו.

<רינת לאון-לנגה: היא סובלת מאלימות, היא ברחה ממנו, וזה מגיע למצב שכיום, אני מדברת רגע בשם כלל הנשים, הן מגיעות לדילמה כזאת, 'האם אנחנו צריכות לחזור לבעל האלים שלנו, בידיעה שנמשיך לספוג אלימות מאוד קשה בכל המובנים, אבל כי אין לנו ברירה, כי אנחנו לא נעזוב את הבת', היא לא תעזוב את הבת שלה פה בארץ, זאת הבת שלה, היא מגדלת אותה, אבל אין לה שום דרך לגדל אותה כלכלית במינימום של המינימום.

<רינת לאון-לנגה: אני לא מדברת על מותרות.

<רינת לאון-לנגה: אסור לה לעבוד, אין לה אשרת עבודה, אף מעסיק לא מוכן להעסיק אותה.

<רינת לאון-לנגה: כמובן שאין לה זכויות, אין לה ביטוח בריאות, אין לה את כל הזכויות הבסיסיות ביותר של כל אישה במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: את רוצה להגיד עוד משהו?

<צ': כן.

<צ': אני לא יודעת עברית.

<צ': יש לנו מתורגמנית.

<צ': (אומרת דברים בשפה האמהרית, להלן התרגום החופשי) היא אומרת שאת רוב הדברים רינת כבר אמרה.

<צ': אבל היא אומרת, אני שנה במקלט, עוד מעט אני אמורה לצאת, אני מבולבלת, אני לא יודעת מה לעשות.

<צ': יש לי בת, שהיא אזרחית המדינה, ואני לא יכולה לעבוד, אין לי ביטוח רפואי, אני לא יודעת מה אני אעשה.

<צ': אני נמצאת כרגע בבעיה מאוד רצינית, כי מצד אחד אני לא יכולה לצאת ולעבוד, כי אין לי אישור עבודה, ומצד שני, הברירה שכביכול נשארה לי זה לחזור לבעל, אבל אני יודעת שאם אני אחזור אליו, זאת סכנת חיים.

<צ': אני סבלתי במשך תקופה מאוד ארוכה מאלימות, ואם אני אחזור, רוב הסיכויים שאני אאבד את החיים שלי.

<צ': אני לא יודעת מה אני אעשה, כי אם אני אצא, אני יוצאת לרחוב, אין לי אישור עבודה, אין לי שום דבר.

<צ': מה אני אמורה לעשות?

<צ': איך אתם יכולים לעזור לי בנושא?

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, המקרה שלך, צ', הוא מקרה שאני פגשתי אותו הרבה פעמים, גם במקלטים אחרים של נשים ערביות, פלשתיניות, שגם נמצאות באותו מצב, והגיעו למקלט.

עאידה תומא סלימאן: שנים גם נאבקנו עד שקיבלנו את הנוהל המיוחד, שתיכף נשמע עליו, אבל יש נשים שעדיין בצעד קצת לפני הצעד שלך, הן עדיין נמצאות בתוך הבית, סובלות בשקט, כי הן מפחדות לפנות למוסד כלשהו, מין פחד כזה שיעלו אותן על ניידת וייקחו אותן לצד השני, ואז הן לא תוכלנה לחזור ולראות את הילדים שלהן.

עאידה תומא סלימאן: גברת סמאח, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: סמאח סלאימה.

<סמאח סלאימה: בוקר טוב.

<סמאח סלאימה: אני סמאח, אני מנהלת ארגון נע"מ, נשים ערביות במרכז.

<סמאח סלאימה: לפני כמה חודשים פתחנו מרכז זכויות לנשים ערביות, יהודיות, אתיופיות ורוסיות בלוד, ומאז - - -

נחמן שי: את מדברת מהר מדי, גם בשבילי.

<סמאח סלאימה: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לה הרגל כזה.

<סמאח סלאימה: יש לי הרגל כזה, אני משלה את עצמי שאני אספיק יותר.

נחמן שי: בבקשה, לא, בסדר, אבל תקשיבי לי, יש צופים בבית, הדיון הזה הוא מאוד חשוב, כדאי שיבינו ויבינו היטב מה נאמר פה, אוקיי?

נחמן שי: אז אנא, בבקשה ממך.

<סמאח סלאימה: תודה.

<סמאח סלאימה: אני שמחה, קשה להגיד שמחה ביום כזה, אבל אני מאוד מעריכה את הדיון שסוף סוף מתקיים כאן.

<סמאח סלאימה: כמישהי שניסתה כמה פעמים להכניס את הנשים שאנחנו מטפלות בהן למשכן הזה, ולא הצלחנו, כתבנו את הסיפורים שלהן ורצינו להקריא שני סיפורים כאן, אבל אתמול בלילה הצלחנו לקבל אישור עבור סחאר, שהיא יושבת כאן לידי, ואני חושבת שהסיפור שלה, שנמשך 19 שנים, אומר הכל.

<סמאח סלאימה: היא, ברשותכם, תדבר בערבית, ואני אתרגם.

עאידה תומא סלימאן: ת'פדלי, סחאר.

<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) אני סחאר, אני תושבת לוד.

<סחאר אלוחואח: התחתנתי עם בן דוד שלי לפני 19 שנים ואני אמא לחמישה ילדים.

<סחאר אלוחואח: יש לי תעודה זמנית, שאני צריכה לחדש אותה כל שנה.

<סחאר אלוחואח: כל המשפחה שלי נמצאת בסידני, באוסטרליה, אני פה לבד ואני לא יכולה לנסוע לחוץ לארץ, לא יכולה לפגוש אותם.

<סחאר אלוחואח: תעודת הזהות או האזרחות תיתן לי גם את הניסיון או את היכולת להתנייד בעולם.

<סחאר אלוחואח: אני בן אדם משכיל, ואני רוצה לעבוד ואני רוצה לזוז ולחיות חיים נורמאליים ולצאת לרחוב, כמו כל בן אדם אחר, ולחיות את החיים שלי בכבוד.

<סחאר אלוחואח: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו - - -

נחמן שי: ממה היא חיה?

עאידה תומא סלימאן: ממה היא חיה?

נחמן שי: כן.

נחמן שי: איך היא חיה?

נחמן שי: בעלה לא - - -

<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית).

נחמן שי: היא חיה עם בעלה?

עאידה תומא סלימאן: כן, היא חיה עם בעלה, ויש לה - - -

<סמאח סלאימה: בעלה עובד, אבל בגלל שאני מכירה גם את הסיפור האישי, נשים כמו סחאר לא יכולות להתפרנס, לא יכולות לנהוג, לא יכולות לעבוד אפילו בניקיון.

<סמאח סלאימה: יש לנו אישה שהיא בעלת תואר שני, שהיא יכולה להיות מורה ואסור לה להיות סייעת גננת, אסור לה לטאטא ברחובות, היא לא יכולה להתקבל לעבודה בעיריית לוד.

<סמאח סלאימה: פן נוסף.

<סמאח סלאימה: למשל זוג כזה לא יכול לקבל משכנתא, הוא לא יקבל חוזה שכירות, הוא לא יקבל שום זכות.

<סמאח סלאימה: וגם אנשים שיש להם עצמאות או יכולת להיות עצמאים כלכלית, הם לא יכולים, בגלל החסם הזה.

<סמאח סלאימה: סחאר היום תלויה בבעלה מבחינת פרנסה, יש לה מזל שהוא בעל לא אלים.

<סמאח סלאימה: תנסו לחשוב על בעל שהוא אלים, או לא מפרנס, או מובטל, ואיפה היא תישאר עם חמישה ילדים?

<סמאח סלאימה: זה שם אותה ואלפי נשים כמוה כרכוש מסוים, או עבד, או בשליטה מוחלטת בבעל המפרנס, ולא רק מבחינת פרנסה, גם הוא צריך להתייצב איתה כדי לחדש את הרישיון הזה, או את אישור השהייה.

<סמאח סלאימה: תחשבו על זה שהבעל באותו לילה לא רצה ללכת איתה למשרד הפנים ולבזבז יום עבודה, אז היא תצטרך לחכות עוד שישה חודשים כדי להתייצב עוד פעם, וזה שעבוד לכל החיים.

<סמאח סלאימה: סחאר בכניסה לכאן, שאלה אותה הפקידה - - - מה היא שאלה אותך?

<סחאר אלוחואח: (אומרת מילים בשפה הערבית, להלן התרגום החופשי) שאלה אותה הפקידה, כולנו נכנסנו, ואז היא התעכבה, ושאלה אותה הפקידה "מה זה התעודה הזאת בצבע הזה?

<סחאר אלוחואח: " וסחאר אמרה לה, "זו תעודה זמנית".

<סחאר אלוחואח: ואז היא אמרה לה, "כמה זמנית?

<סחאר אלוחואח: " והיא אמרה לפקידה, "19 שנה".

<סחאר אלוחואח: ואז היא אמרה לה, "אבל למה אין לך את הכחולה?", אז סחאר אמרה לה, "בשביל זה אני פה".

<סחאר אלוחואח: אני נתקלת בשאלה הזאת בכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: שוקראן.

נחמן שי: מה מעמדם של הילדים במקרה הזה?

<סמאח סלאימה: כולם נולדו פה והם בעלי תעודה - - -

עאידה תומא סלימאן: קיבלו תעודת זהות.

נחמן שי: כולם, רק היא לא.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: רק היא לא.

<קריאה: ולה יש ביטוח רפואי?

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני מטפלת עכשיו במקרה של אישה שחיה עם בן הזוג שלה 17 או 18 שנים.

עאידה תומא סלימאן: היא הייתה עם אישור שהייה, היא ילדה ילדים, הילדים קיבלו תעודת זהות.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים בעלה נפטר.

עאידה תומא סלימאן: באותו יום שהלכה להחליף את המעמד במשרד הפנים נלקח האישור שהיה איתה והיא הפכה לחסרת מעמד.

עאידה תומא סלימאן: במקום.

עאידה תומא סלימאן: פקידה החליטה שהיא לוקחת ממנה את האישור ולא מגיע לה אישור שהייה יותר, וברגע אחד היא הפכה אפילו לחסרת מעמד שלא יכולה להישאר בארץ כדי להיות עם הילדים שלה, שכבר איבדו את האבא.

<סמאח סלאימה: ברשותך, אני אקריא את הסיפור, זה מאוד קצר, לצערי.

<סמאח סלאימה: סועאד, זה שם בדוי, היא צעירה בת 18, היא גרה היום באחת מערי הדרום.

<סמאח סלאימה: מגיל 3 חודשים, היא נולדה בשכם, סבא שלה הואשם שהוא משת"פ של ישראל ושרפו להם את הבית וכל המשפחה עברה לתוך ישראל.

<סמאח סלאימה: הגברים, הסבא והאבא, קיבלו מעמד בתוקף המקום החדש, ואותה סועאד נשארה בלי כלום, עם השריפה של הבית אין לה תעודת לידה.

<סמאח סלאימה: היום היא לא הגיעה, לא רק כי אין לה מספר, יש לה היום מבחן בגרות.

<סמאח סלאימה: משרד החינוך ומשרד הרווחה נתנו לה איזשהו מספר כדי להירשם למערכת.

<סמאח סלאימה: היא תלמידה מצטיינת בתיכון והיא לא יודעת מה לעשות אחרי מבחן הבגרות האחרון.

<סמאח סלאימה: ניסינו לשחזר לה את תעודת הזהות או תעודת הלידה ברשות, כדי לעשות משהו היום, לא הצלחנו.

<סמאח סלאימה: אח שלה, בוגר ממנה, גם חסר מעמד, אבל הוא איכשהו זייף תעודת זהות והוא עובד בבניין, הוא איכשהו מסתדר.

<סמאח סלאימה: סועאד אפילו לא יכולה להתחתן, היא לא יכולה לעבוד, היא לא יכולה להירשם להשכלה גבוהה, היא לא יכולה להמשיך את החיים שלה בכלל.

<סמאח סלאימה: היא היום כלום.

<סמאח סלאימה: שקופה.

<סמאח סלאימה: גם העובדת הסוציאלית ברווחה לא יודעת מה לעשות איתה.

<סמאח סלאימה: היא סיימה עכשיו תיכון, העתיד שלה לא ידוע.

<סמאח סלאימה: היא לא יכולה הייתה להיות איתנו היום ואני הבטחתי לה לספר את הסיפור שלה.

עאידה תומא סלימאן: שוקראן, סמאח.

עאידה תומא סלימאן: תודה שאת מביאה אלינו, למרות הכאב הטמון בסיפורים, אבל שאת מביאה לידיעתנו, שעדיין ממשיך להתקיים מצב כזה, שמונחת עלינו.

עאידה תומא סלימאן: כל פעם כשאני רואה איך מצביעים בקלות להארכת הוראת השעה בחוק האזרחות, בקלי קלות, אנשים שאפילו לא טורחים, חברי כנסת - - -

נחמן שי: זה לא היה בקלי קלות.

<קריאה: בקלי קלות.

עאידה תומא סלימאן: זה בקלי קלות.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני ישבתי שם, אני הצבעתי.

נחמן שי: בוועדה אני הצבעתי.

עאידה תומא סלימאן: אלמלא הדיון, שאנחנו מנסים למשוך אותו כמה זמן שאפשר, זה היה עובר בקלי קלות.

עאידה תומא סלימאן: אנשים היום צריכים לשבת פה ולשמוע איך זה משפיע על חיי בני אדם ואיך זה משפיע על חיי נשים, כדי שבפעם הבאה אולי יחשבו פעמיים.

עאידה תומא סלימאן: אין לי הרבה תקוות, שאפילו לא יצביעו, אבל לפחות שיחשבו פעמיים לפני שמצביעים.

עאידה תומא סלימאן: מר ג'עפר פרח, מנהל מוסאוא.

עאידה תומא סלימאן: אני תיכף גם ארצה לשמוע מהמשרדים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני יודעת שהמרכז שלכם טיפל ומטפל במקרים האלה.

<ג'עפר פרח: אנחנו, האמת, ניסינו לא לטפל במקרים האלה.

<ג'עפר פרח: אמרנו, יש מספיק נושאים שצריך לטפל בהם.

<ג'עפר פרח: אמרנו , בטח מפלגת העבודה תטפל בדברים האלה ולא צריך לטפל בזה, אבל תד'חייה שומאן מגיעה אלינו כמעט כל חודשיים, היא נשואה, בעלה נעצר, נכלא ל-60 יום, אחר כך נזרק לשטחים, הילדים שלמדו בבית ספר יהודי - - -

נחמן שי: נזרק בשטחים?

עאידה תומא סלימאן: כן, מעמיסים אותם על ניידת ו - - -

<ג'עפר פרח: כן, לוקחים אותו, שמים אותו 60 יום, שופטים אותו - - -

נחמן שי: הוא לא אזרח ישראל.

<ג'עפר פרח: בן אדם שהתנדב בבתי כנסת בחיפה, התנדב בכל מיני מקומות.

<ג'עפר פרח: זה לא עזר לו.

<ג'עפר פרח: הוא נעצר, נשפט ל-60 יום, נזרק בשטחים, אשתו והילדים נשארו בחיפה.

<ג'עפר פרח: כמעט כל חודשיים יש סיפור של בלשים שמגיעים, הופכים את הבית, מחפשים את הבעל.

<ג'עפר פרח: הטראומה שהילדים עוברים.

<ג'עפר פרח: ישבתי בפעם הראשונה עם הילדים, שלמדו בבית ספר יהודי, אגב, ולא ידעו ערבית, ושניסו להשתלב, ושמעתי מהם שפעם הם ייקחו רובה וינסו להתנקם על מה שקרה ומה שקורה להם כל יום, כל שבוע.

<ג'עפר פרח: סנדרה מנסור יושבת היום עם טיפולי כימותרפיה.

<ג'עפר פרח: היא בחורה מבית לחם שנישאה לבחור מחיפה.

<ג'עפר פרח: בת 33.

<ג'עפר פרח: כל החיים שלה, מאז שהיא נישאה, מנסה לעבוד.

<ג'עפר פרח: בחורה נורמטיבית, הילדים שלה גדלים בחיפה.

<ג'עפר פרח: לא קל לקבל טיפולים כימותרפיים וטיפולים במחלת סרטן כשאישה נמצאת במעמד הזה.

עאידה תומא סלימאן: ולשלם עבור הכימותרפיה.

<ג'עפר פרח: ולשלם, ברור.

נחמן שי: איפה היא מקבלת?

עאידה תומא סלימאן: בחיפה, ברמב"ם.

נחמן שי: היא מקבלת בחיפה טיפולים, אבל היא גרה בבית לחם.

<ג'עפר פרח: היא טופלה בהונגריה, חזרה, עכשיו היא מטופלת בחיפה.

עאידה תומא סלימאן: נשואה בחיפה.

נחמן שי: היא גרה עכשיו בחיפה.

<ג'עפר פרח: יזיד, בחור מעזה, שנשוי לבת אחותו של חבר הכנסת והשר לשעבר ראלב מג'אדלה.

<ג'עפר פרח: כיפאח הייתה מנהלת מחלקת תרבות בעיריית באקה אל גרביה.

<ג'עפר פרח: הם חיים היום בברלין.

<ג'עפר פרח: היה סרט עליהם.

<ג'עפר פרח: אמא של יזיד, שחיה בעזה, אמורה להיות מועברת מחר לבית חולים אל מקאסד בירושלים לקבל טיפולים, התגלתה מחלת הסרטן אצלה, והיא אמורה לעבור מעזה לבית חולים אל מקאסד.

<ג'עפר פרח: התקשר אליי ביום חמישי, ביקש אם אפשר לעזור לו להגיע לראות את אמא שלו, אחרי שנים שהוא לא יכול להיכנס לעזה.

<ג'עפר פרח: הם לא חיים בארץ, אגב.

<ג'עפר פרח: יזיד וכיפאח והילדים כבר עזבו את הארץ מזמן והם לא חיים בארץ.

<ג'עפר פרח: הוא גם לא יכול לחזור ולבקר בעזה.

<ג'עפר פרח: כל הזמן כשהוא מבקש להיכנס לארץ, הוא לא מצליח.

<ג'עפר פרח: אנחנו רואים את התופעה הזאת ביישובים באזור עזה, ביישובי המשולש, יישובים סמוכים לאזור ג'נין.

<ג'עפר פרח: אנחנו מדברים על משפחות שבאיזשהו שלב מישהו החליט לבנות גדר, באקה אל גרביה ובאקה א-שרקייה.

<ג'עפר פרח: אנחנו עובדים עם קבוצות של אנשים שחיים מתחת לקו העוני, בבאקה אל גרביה למשל.

<ג'עפר פרח: רוב המשפחות שחיות מתחת לקו העוני היום הן משפחות של נישואים מעורבים, מה שנקרא, בין ישראל לשטחים.

<ג'עפר פרח: אחרי שישבנו איתם שעה כמעט, פתאום הם התחילו לדבר, בקשה פשוטה, תפתחו את המחסום בין באקה אל גרביה לבאקה א-שרקייה.

<ג'עפר פרח: מחסום שנמצא באותו יישוב, שמישהו החליט לחלק אותו, באקה, ברטעה, זה אותו דבר, ברטעה אל גרביה, ברטעה א-שרקייה.

<ג'עפר פרח: ילדים מברטעה א-שרקייה המזרחית, שלומדים בבתי הספר של ברטעה אל גרביה, כמעט אלף משפחות שחיות במצב כזה רק באזור ברטעה, בקשה פשוטה, הומנית.

<ג'עפר פרח: בשביל להגיע, שילד יגיע, יראה את אבא שלו, את אמא שלו, מבאקה אל גרביה, הוא צריך לנסוע לטול כרם, לנסוע למחסום ליד טייבה, בחלק מהמקרים אנחנו מדברים על 100-200 מטר של גבול, של אנשים שחיים ב-100-200 גבול, הגדר היא 100-200 מטר, אתה רואה את הבית, אתה רואה את האמא או את האבא בצד השני של הגדר, שאם היית מתנחל, ברור שאף אחד לא שואל אותך מה אתה עושה, והיית עובר.

<ג'עפר פרח: 100-200 מטר.

<ג'עפר פרח: בקשה פשוטה.

<ג'עפר פרח: אני לא יודע אם אפשר לעזור, חוק האזרחות וזה.

<ג'עפר פרח: אפשר לפתוח את נקודת הגבול הזאת, שילדים יעברו.

<ג'עפר פרח: חלק מהקושי להביא אנשים וילדים למפגש הזה היום, שאחרי החג רוב הילדים והמשפחות נמצאים בשטחים, מבקרים את המשפחות שלהם.

<ג'עפר פרח: אני מניח שיש פה אנשים מהנגב, נשים מהנגב שנשואות, מעזה ומחברון, שאי אפשר לדבר על ביקור.

<ג'עפר פרח: ביטוח רפואי, רישיון רכב.

<ג'עפר פרח: חברים, עורכי הדין שעושים קופות על האנשים האלה, הון, חלק מסיבות העוני זה שאנשים מחפשים איזושהי תקווה, הוועדות ההומניטריות, ואני מניח שיש פה אנשים שיושבים, גם מהשב"כ, גם מהמשטרה וגם מהוועדות האלה, שלא בדיוק מתפקדות ולא בדיוק מטפלות בבקשות.

<ג'עפר פרח: המעצרים של בני הזוג הם מעצרים מאוד קשים, ל-60 יום ול-90 יום.

<ג'עפר פרח: יש סחטנות, כולל סחטנות מינית, אני מניח שלא תשמעו על המקרים האלה פה, אבל מי שעובד במקלטים שומע את הסיפורים על סחטנות מינית, כולל של אנשים שמזדהים כשוטרים, לא תמיד אנחנו מצליחים לדעת אם הם שוטרים.

<ג'עפר פרח: והדיונים על הארכת החוק עוברים די בקלות.

<ג'עפר פרח: ופה אני פונה לחברי הכנסת שטרחו להגיע למפגש הזה ולנציגי משרדי הממשלה, אתם לא חייבים לשלוח סיוע ליפן אחרי רעידת אדמה, או לפליטים סורים בחו"ל, יש פה אלפי משפחות, רוב המקרים הם נשים, שהמניע היחיד להשפלה שלהן הוא מניע גזעני.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מכוסה בתקשורת.

<ג'עפר פרח: לא, זה מניע גזעני, אין מניע אחר.

<ג'עפר פרח: וזה לא ישמור, אם שילוב היהודים במזרח התיכון יהיה בצורה כזאת, אז בואו תבקרו, תפגשו את המשפחות, יש פה חלק מהמשפחות, אני מציע לכם, תפגשו את המשפחות.

<ג'עפר פרח: זה לא מייצר חברים, המצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, ג'עפר.

עאידה תומא סלימאן: גברת מזל כהן, סגנית מנהל אגף מרשם ומעמד, רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, אנחנו ביקשנו מידע, שתגיעו עם מידע על שאלות, איך אתם בדרך כלל מתנהלים.

עאידה תומא סלימאן: למשל, במקרה שהזכרתי, שאישה, ברגע שנפטר בן הזוג שלה, מושכים ממנה את האישור, הפקידה באיזשהו סניף מחליטה שלא מגיע לה יותר לשהות, על סמך מה?

<מזל כהן: היות שאנחנו לא קיבלנו מידע מפורט ולא קיבלנו את הפרטים לפני הדיון, הגענו לדיון כללי - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת לא קיבלתם?

עאידה תומא סלימאן: נשלחה אליכם רשימה של שאלות ברורות, למשרד שלכם.

<מזל כהן: לא קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: וביקשנו שמי שיגיע, יגיע מצויד עם התשובות.

<מזל כהן: לא הועברו השאלות.

<מזל כהן: לא קיבלנו שום שאלה.

עאידה תומא סלימאן: התרגיל המוכר של המשרדים, כאילו?

עאידה תומא סלימאן: התרגיל המוכר, לשלוח עובדים בלי להגיד להם על מה מתנהל הדיון, בלי תשובות, בלי כלום.

<מזל כהן: גבירתי, אני מבקשת, בבקשה לא לכעוס עלינו.

<מזל כהן: אנחנו הגענו, הגענו לפה בלי לדעת בדיוק את פרטי האנשים ואת פרטי המקרים.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני כועסת על המשרד וכועסת על זה שהמשרד, יש לו עדיין, מצטערת להגיד, את החוצפה לעשות אותו תרגיל שוב ושוב ושוב.

עאידה תומא סלימאן: לא מתייחסים, לא לבית הזה ולא ליושבת ראש הוועדה, ולא לוועדה, ולא לנשים היושבות פה, בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מכוון אישית.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה לכם שתפסיקו לשתף פעולה עם התרגיל הזה.

עאידה תומא סלימאן: אם שולחים אתכם כדי לכסות על המעללים שלהם, אני מבקשת, בתחילת הדיון תגידו לי, 'אין לנו תשובות'.

<מזל כהן: אנחנו מוכנים לענות באופן כללי על מה שהציגו פה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, השאלה הראשונה אמרתי.

<אביטל שטרנברג: סליחה, אנחנו ביקשנו מצע, אני מדברת ממשרד אחר, לא קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: מה?

<מזל כהן: כן, ולא קיבלנו.

<מזל כהן: לא קיבלנו שום דבר.

<אביטל שטרנברג: אני נציגת משרד המשפטים.

<אביטל שטרנברג: פנינו וביקשנו מצע לדיון ולא קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: כל המשרדים קיבלו את השאלות באופן ברור, מדיניות משרדי הממשלה בנושא נשים חסרות מעמד כמוצג לעיל, הטיפול במקרים של אלימות ותקיפות מיניות, מעמדם של ילדי הנשים חסרות המעמד, נוהל העברה למקלטים, נשים בהליכי גירושין, גרושות, אלמנות, מעמדן.

<אביטל שטרנברג: אבל כאן עולים על הפרק מקרים פרטניים.

<אביטל שטרנברג: היינו שמחים מאוד לענות לכם - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה, אני לא ביקשתי שום תשובה על מקרים פרטניים.

<ג'עפר פרח: אנחנו נעביר את זה בתום הדיון, שייתנו גם על מקרים פרטניים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, ג'עפר, לא, לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: הטיפול במקרים הפרטניים, אני מטפלת באופן אישי, חברי כנסת אחרים מטפלים ועומדים מול המשרדים במגע ישיר.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לשמוע תשובות על מדיניות, אני מבקשת לשמוע תשובות על מקרים ספציפיים של שלילת אישור שהייה על ידי פקידה זוטרה שנמצאת בסניף אחד של מרשם האוכלוסין.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלפי החוק אין לכם את הסמכות הזו.

עאידה תומא סלימאן: אין לכם את הסמכות הזו כפקידות.

עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שפקידה יכולה לעשות דבר כזה?

עאידה תומא סלימאן: וזה לא מקרה ולא שניים ולא שלושה ולא ארבעה.

<תהילה הראל: אם תרשי לי לענות לך.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

<תהילה הראל: שמי תהילה הראל מהלשכה המשפטית.

<תהילה הראל: המקרה הספציפי של הפקידה, שוב, אין לנו את המקרה ולכן אני לא יודעת, אני אענה לך בכלליות על השאלה האם זה ייתכן.

<תהילה הראל: חד משמעית זה לא יכול להיות, זה לא יכול לקרות.

<תהילה הראל: אני מוכנה לשמוע את המקרה ולראות ונעביר את זה הלאה ונבדוק את זה ונתייחס לזה במלוא החומרה, אבל אישה או כל אדם שיש לו מעמד בישראל, אפילו זמני, צריך לערוך לו ריאיון לפני שלוקחים ממנו את המעמד שהוא נמצא בו.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, במקרה היום בבוקר קיבלתי את התשובה על המקרה הספציפי הזה.

עאידה תומא סלימאן: התשובה שלכם הייתה שהיא תפנה לוועדה הומאניטרית.

עאידה תומא סלימאן: אז אנא מכם, זו תשובה שקיבלתי מהמשרד.

<אביטל שטרנברג: אולי המפגש עם אותה פקידה זה היה הריאיון.

<תהילה הראל: זה פשוט לא הוגן לתת לנו איזה מקרה שאת היית בו אתמול, ונתנו וזה.

<תהילה הראל: אין לי איך לענות לך, אני לא מכירה את המקרה הספציפי.

עאידה תומא סלימאן: אני לא ביקשתי שתעני על המקרה.

<תהילה הראל: אני אומרת לך, באופן כללי צריך לערוך ריאיון.

<תהילה הראל: הריאיון נערך, נבדק - - -

עאידה תומא סלימאן: תני לי להגיד לך רק - - -

<תהילה הראל: נשאלות השאלות ובהתאם לתשובות הדברים מתבררים, ואז יש נהלים שמתאימים, אם זה הפסקת הליך, אם זה נוהל הומניטרי, אם - - -

תמר זנדברג: מי עורך את הריאיון?

<תהילה הראל: מי שצריך, על פי המדרג.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד לך, לא רציתי להיכנס למקרה הפרטני, אבל ברגע שאני שומעת את התשובה שלך הייתי חייבת להגיד לך את התשובה השונה שקיבלתי מהמשרד שלכם היום בבוקר בכתב.

עאידה תומא סלימאן: יש סתירה בין התשובות.

<תהילה הראל: טוב, זה פשוט דיון מיותר ועקר, כי - - -

עאידה תומא סלימאן: יש סתירה בין התשובות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שאני אקבל אחר כך תשובה למה קיימת הסתירה הזו ולמה הפקידות עובדות בצורה אחרת, אבל אם יש לכם תשובות בעניין המדיניות באופן כללי, אשמח לשמוע.

<מזל כהן: באופן כללי, יש לנו נהלים לגבי כל מקרה ומקרה שדובר פה.

<מזל כהן: נוהל אלימות, מדובר על נשים מוכות, יש לנו נוהל מאוד מסודר, שלא - - -

נחמן שי: מה הוא אומר?

<מזל כהן: תנו קודם להתבטא.

נחמן שי: לא, תסבירי מה הוא אומר, הנוהל הזה.

<מזל כהן: נוהל נשים מוכות - - -

נחמן שי: כן, יש לנו מקרה.

<מזל כהן: כשאישה מודיעה שהיא הוכתה על ידי בעלה - - -

עאידה תומא סלימאן: תקרבי את המיקרופונים אליך, בבקשה.

<מזל כהן: לפי נוהל נשים מוכות, אישה שנמצאת בהליך מדורג והוכיחה שהיא חוותה אלימות מבעלה, היא נמצאת בדרך כלל במעון לנשים מוכות.

<מזל כהן: אנחנו מעלים את המקרה שלה לוועדה, נותנים לה מעמד בינתיים, מאריכים לה את המעמד הקיים.

<עירית גזית: זה ממש לא קורה.

<מזל כהן: אני מדברת על נוהל, אני לא מדברת על מקרים פרטניים.

<מזל כהן: אני מבקשת מכם - - -

נחמן שי: אנחנו מדברים על החיים.

<עירית גזית: אבל הנוהל לא מתקיים.

עאידה תומא סלימאן: הנוהל, סליחה, סליחה - - -

<מזל כהן: אני לא מדברת על מקרה פרטני, שבו - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אל תדברי על מקרים פרטניים, אבל נוהל נעשה כדי שיישמו אותו.

<מזל כהן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אז אם יש מקרים, שניים, שלושה, ארבעה, שמעידים על אי יישום, אז יש בעייתיות בנוהל.

<תהילה הראל: אז שוב, תסלחי לי - - -

<עירית גזית: זה בעשרות, אם לא מאות.

<תהילה הראל: שוב, אין פה נתונים.

<תהילה הראל: אנחנו גם לא ידענו, אז גם לא באנו עם נתונים מספריים.

<תהילה הראל: יש מקרה, יכול להיות שהמקרה נפל בין הכיסאות, יכול להיות שלא, יכול להיות שהמקרה מצדיק את הסירוב, אנחנו לא יודעים.

<תהילה הראל: המקרים שנשמעו פה נוגעים ללב ונוגעים גם ללב של רשות האוכלוסין וההגירה, וכל מקרה נבחן ונבדק לגופו.

<תהילה הראל: יש לנו נהלים ויש לנו גם ועדה שהיא כללית והומניטרית למקרים שלא נכנסים בגדרי הנהלים, ויש לא מעט מקרים - - -

<עירית גזית: ומקבלים תשובה אחרי שנתיים.

<תהילה הראל: אני אוכל לספר באופן כללי על מקרים של נשים או גברים, נניח שנתייחס לנשים זרות שנשואות, נישאו או לא נישאו לאזרח ישראלי, ויש להן פה ילד, הדברים נבדקים ונבחנים במסגרת הומניטרית, ואם הילד בקשר עם ההורה, בהחלט הרבה פעמים ניתנים לאישה הזרה מעמד ו - - -

<עירית גזית: זה לא נכון.

<עירית גזית: זה לא נכון.

<עירית גזית: ברוב המקרים זה לא נכון.

<תהילה הראל: את אומרת שזה לא ואני אומרת שזה כן ואין לנו פה נתונים סטטיסטיים.

<עירית גזית: יש לי אישה שארבע שנים, יש לנו אישה שארבע שנים - - -

<רינת לאון-לנגה: ארבע שנים, היא יצאה מהמקלט - - -

נחמן שי: אל תריבו ביניכן.

<רינת לאון-לנגה: אחרי שנה שלמה שהיא הייתה במקלט, ומהרגע שהיא יצאה מהמקלט - - -

נחמן שי: רגע, רגע, רגע, פה יש מי שמנהל את הישיבה, אתן לא יכולות לצעוק אחת על השנייה.

נחמן שי: סליחה, עאידה, אבל זו את.

עאידה תומא סלימאן: אני דווקא אהבתי שהן צעקו, אני יודעת שזה בא מהרבה כעס ומחסור בתשובות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, כמה זמן אורכת הבדיקה הזו, כמה זמן לוקח לבדוק כל מקרה?

נחמן שי: אני אעזור, אני מבקש גם, ברשותך.

נחמן שי: אני מניח שאתן כולכן מלאות רצון טוב, ואמרת, מקרים שוברי לב וכדומה, כמה מקרים מהסוגים שיש פה, זה לא סוגים, זה אנשים, נפתרו במהלך השנה האחרונה, השנתיים האחרונות, שלוש השנים האחרונות?

נחמן שי: כי כל מקרה שמוצג פה הוא טרגדיה.

נחמן שי: אין לו הגדרה אחרת.

נחמן שי: יש מקרים אולי שהם לא כל כך טרגיים, אלה שהוצגו.

נחמן שי: יש לך איזושהי סטטיסטיקה?

נחמן שי: אנחנו מוכרחים ל - - -

<תהילה הראל: לצערי, אין לי.

נחמן שי: אין לך את זה.

נחמן שי: אז כבר אני אומר לך, אני בא מישיבה אחרת, אותו סיפור חוזר על עצמו.

נחמן שי: אי אפשר ככה.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי, יש להם כבר תרגיל מוכר.

נחמן שי: לא, הם באים הנה - - -

עאידה תומא סלימאן: 'אין לנו תשובות'.

נחמן שי: לא יכול להיות, 'אין לנו תשובות'.

<תהילה הראל: אני יכולה לנסות - - -

נחמן שי: אומרים להם ב-9, 'תראו, יש כמה טרחנים בכנסת שרוצים, שואלים אותנו כמה שאלות' - - -

עאידה תומא סלימאן: 'תלכו, תגידו להם' - - -

נחמן שי: 'תלכו אליהם, יאללה, תפזרו קצת אוויר'.

עאידה תומא סלימאן: 'תמרחו אותם'.

נחמן שי: זה לא יכול להיות שאתם באים לדיון בוועדה של הכנסת ואין לכם נתונים.

נחמן שי: בשביל מה אתם יושבים שם?

<תהילה הראל: אני יכולה לנסות לסבר את האוזן קצת.

<תהילה הראל: אני מנסה פה בשם המשרד שלי - - -

נחמן שי: אל תספרי לי על עקרונות, אני שואל שאלות קונקרטיות.

<תהילה הראל: יש בוועדה, נניח בוועדה הומניטרית שמתכנסת אחת לחודש, בממוצע 30 תיקים נדונים ונבחנים.

נחמן שי: אוקיי, ומה יוצא מהם?

<תהילה הראל: בחלק מהם כן ניתנים - - -

נחמן שי: אז כמה היה בשנה האחרונה?

עאידה תומא סלימאן: מה האחוז?

נחמן שי: עאידה אמרה בתחילת הדיון שיש 24,000 מקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: משפחות.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: 24,000 מקרים.

נחמן שי: זה סטטיסטיקה.

נחמן שי: בהדרגה, באיזושהי דרך, גם המספר עולה בינתיים, אני מניח, אבל גם נפתרים מקרים, כמה נפתרו בשנה האחרונה, בשנתיים האחרונות?

נחמן שי: ואני אגיב אחר כך על מה שאמרת שזה בקלי קלות.

נחמן שי: זה לא בקלי קלות.

נחמן שי: ההחלטה היא לא בקלי קלות.

נחמן שי: בבקשה, אפשר לקבל תשובות?

<מזל כהן: לצערנו, אתם מערבבים סוגים של מקרים, שחלקם מקבלים מענה בוועדה וחלקם לא בוועדה.

<מזל כהן: אתם מדברים פה על 24,000 מקרים - - -

נחמן שי: בלי ועדה, עם ועדה, יש תופעה, 24,000 משפחות, שיש להן - - -

עאידה תומא סלימאן: אלה משפחות, שאפילו לא יכולות לגשת לוועדה הומניטרית, מה שאנחנו מדברים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה על מה היא מדברת.

עאידה תומא סלימאן: יש מקרים, רוב המקרים, הרוב המוחץ של ה-24,000, לאחר קבלת ההחלטה על הארכת הוראת שעה, אפילו לא יכולים לבקש כלום, אלה לא יכולות לבקש כלום.

עאידה תומא סלימאן: אלה שמגיעים לוועדות הומניטריות, אם במקרה אחרי מקלטים ואם במקרה ועדות כמו המקרים שאני דיברתי עליהם, גם אלה, מה שנטען פה, שלפעמים יש מקרים שאורכים חמש שנים וארבע שנים ולא מקבלים תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אז יופי, הוועדה מתיישבת פעם בחודש ודנה ב-30 תיקים.

עאידה תומא סלימאן: חמש שנים היא לא הגיעה בין ה-30 תיקים פעם בחודש למקרה הספציפי הזה, של אישה שכבר יצאה מהמקלט ארבע שנים?

<תהילה הראל: בנוגע למה שאמרת למי שנכנס בגדרי חוק הוראת שעה, גם לגביו יש ועדה מקצועית הומניטרית שדנה בו.

<תהילה הראל: במסגרת החוק, זה כתוב בסעיף 3א1 לחוק הוראת שעה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, גם במקרים הומניטריים, כאילו מאוד בקצה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, גבירתי יושבת הראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל בסיפור קצר.

תמר זנדברג: לפני כמה שבועות הייתי בלוד וישבתי שם עם קבוצה של נשים, חלקן יושבות כאן.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד, הגעתי ללוד לדבר אחר לגמרי, הגעתי לעמותת ג'ינדאס, ולפני הפגישה עם ג'ינדאס היה מפגש אחר, אמרו לי, 'יש פה כמה נשים שרוצות לפגוש אותך', אמרתי, 'אהלן וסהלן, בכיף'.

תמר זנדברג: נכנסתי.

תמר זנדברג: תשמעו, לא יכולתי אחר כך להמשיך את הערב, למפגש שתוכנן בנושא בכלל התחדשות עירונית, משהו אחר בכלל, פינוי-בינוי וכו'.

תמר זנדברג: פשוט הייתה לי צמרמורת, דמעות בעיניים.

תמר זנדברג: שמעתי נשים, באמת, אחת אחת, זה כאילו אחת אחת זה מקרה כמובן פרטני ועולם ומלואו, לא חושבת שהייתה שם אחת שענתה על הנהלים ועל מה שאתן אומרות.

תמר זנדברג: עכשיו, זה לא יכול להיות, הרי זה לא הגיוני, נכון?

תמר זנדברג: באמת, כל אחת סיפור, ואתן בטח פירטתן בהתחלה, אני איחרתי אז אני לא אחזור.

תמר זנדברג: אני כן רוצה על המקרה הכללי להגיד שני דברים, אחד על מקור הבעיה ואחד על התוצאה של הבעיה.

תמר זנדברג: המקור, אין שום ספק, חברי נחמן שי, אני באמת מכבדת אותך ואת המפלגה שלך, ואנחנו חברים באופוזיציה והכל, חוק האזרחות, מניעת איחוד משפחות, זה לא רק אחד החוקים הגזעניים, באמת כתם גזעני בספר החוקים של ישראל, נקודה.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים הרבה על profiling, וארצות הברית עכשיו בוערת, ובשדות תעופה על חיפושים ואפליות וכל מיני דברים מטעמי גזע של פרקטיקה, של כאילו איך שזה קורה בגלל כל מיני דברים, פה החוק אמר, יש כלל אחר לערבים, נקודה.

תמר זנדברג: אין דרך להפוך את זה.

תמר זנדברג: וזה נמשך 15 שנה, ופעם אחרי פעם.

תמר זנדברג: בהתחלה היינו נרעשים והולכים לבג"צים ומזדעזעים.

עאידה תומא סלימאן: היו ארבעה בג"צים בנושא.

תמר זנדברג: ומתרגלים.

תמר זנדברג: זו שיטת הצפרדע, נכנסים למים החמים, המים מתחילים להתנפח ולהתנפח, ומתרגלים לגזענות ומתרגלים לעוול.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו אחרי 15 שנה ואנחנו באים, וסליחה, אבל אפילו חברים מהאופוזיציה לא באים להצביע, ומקימים ועדה כדי למרוח את בג"צ ולהראות לבג"צ שהנה הכנסת עושה דיונים ומתייחסת בכובד ראש.

עאידה תומא סלימאן: עוד מעט אפילו לא יטרחו לזה, לא נוכל לגשת לבג"צ.

תמר זנדברג: וזה מקור כל הרע.

תמר זנדברג: כי אנחנו יוצרים כאן - - - ושוב, מרחק הזמן, השנים האלה, כבר מאפשרות לייצר מסה של, בעיקר נשים וילדים, שאין להם זכויות סוציאליות, אין זכויות רפואיות.

תמר זנדברג: ילדים שנולדים חסרי מעמד.

תמר זנדברג: פשוט מדינת ישראל מייצרת לימבו, איזה אזור חסר זכויות, חסר מעמד, חסר הגדרה, ושם בני אדם מתנהלים במשך שנים, ואז נוצרות הבעיות.

תמר זנדברג: ועכשיו אני רוצה להגיע אליהן.

תמר זנדברג: אמרת, תיארת, אני רוצה להגיד שאני לא אחזור על כל הבעיות שתיארת, הרבה מקרים של מחלה, של פטירה, של גירושין, שנופלים בין הכיסאות, באמת קפקא לא היה יכול לכתוב מקרים כאלה.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה גם לעמוד על עוד נקודה שלא הוזכרה כאן וששמעתי בלוד, ואני אשמח להתייחסות, גם של משרד הפנים וגם של האחרים, והיא של יחס, שהוא לא פרטני והוא לא מפקיד או פקידה כזה או אחר, שמגיע לפעמים למנהלי לשכות האוכלוסין ומחלחל בשטח לפקידים, שאני יכולה להגיד שהוא גובל ואולי כבר ממש התנכלות, של אי אספקת מידע, בטח שלא בשפה המתאימה, של איומים שלא לפי החוק, שלאותה מבקשת מעמד, שהיא גם ככה מוחלשת, אין שום דרך לדעת האם המידע שהפקיד או הפקידה מספקים לה הוא נכון או לא.

תמר זנדברג: זה מהלך עליה אימים, זה מפחיד אותה, גם אם זה לא נכון.

תמר זנדברג: אני אומרת את זה באחריות, אני אומרת את זה מעדויות ששמעתי, כולל תלונות שהוגשו עליכם, כולל על אנשים ספציפיים.

תמר זנדברג: וכן, אנחנו פה בכנסת אנחנו לא רוצים להתעסק עם אנשים, אנחנו רוצים להתעסק עם מדיניות, אבל לפעמים מדיניות מובלת על ידי אנשים, במיוחד בדרגות בכירות, ברמה של מנהלי לשכות אוכלוסין או מנהלות, ודברים מן הסוג הזה, שפשוט משליטים אווירה של התנכלות והפחדות בלשכות.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זנדברג, נא לסיים.

תמר זנדברג: זה המשפט האחרון שלי.

תמר זנדברג: דברים שלדעתי הם ידועים בדרגות הגבוהות במשרד הפנים, ואני חושבת, שבין היתר, מצריכים גם כאן התייחסות ומענה, איך במצב הסבוך גם ככה, שאולי לא אתם יצרתם אותו, אולי הממשלה יצרה אותו, אולי הכנסת יצרה, בסוף יש כאן בני אדם שבאים במגע איתכם, איך אתם נערכים למתן מענה למצבים האלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת גם על הצטרפות חבר הכנסת אחמד טיבי, אבל בינתיים אני נותנת את זכות הדיבור לחבר הכנסת נחמן שי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה, יושבת ראש הוועדה.

נחמן שי: תראו, אני חבר בוועדת חוץ וביטחון והנושא הזה הגיע אלינו, לוועדה, והיו שם גם נציגים של ארגונים לא ממשלתיים, של עמותות שמטפלות בנושא.

נחמן שי: אמנם התקבלה החלטה בסופו של דבר, אבל זה לא היה בקלי קלות, כמו שנהוג לומר בזלזול.

נחמן שי: היה דיון על זה, דיון רציני, האם ולכמה זמן להמשיך את החקיקה בעניין הזה.

נחמן שי: בסופו של דבר, גם כשהסכמנו, זה היה בתנאי שתיעשה במהלך החודשים הקרובים עבודה רצינית, ואני מקווה שהיא תיעשה, אם היא לא תיעשה, אני אבדוק את זה, כדי שנלמד את הסוגיה הזאת.

<ג'עפר פרח: מי אמור לעשות את זה?

נחמן שי: ועדת חוץ וביטחון עם הגורמים שעוסקים בנושא, לא עושים את זה לבד.

עאידה תומא סלימאן: כל עוד מטפלים בגישה ביטחוניסטית אנחנו לא נגיע לשום מקום.

נחמן שי: יכול להיות, אבל אי אפשר לבטל את הגישה הביטחוניסטית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו פה בגלל הגישה הביטחוניסטית.

תמר זנדברג: דרך אגב, בוועדה הזאת שהייתי בה, אתה אמרת בעצמך שהנימוקים הביטחוניים שהוצגו לא שכנעו אותך.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: למה רק בוועדה?

תמר זנדברג: אבל זה 15 שנה.

נחמן שי: ברור.

תמר זנדברג: אנחנו דרשנו ועדה כדי להראות לבג"צ שעשינו ועדה, שעשינו - - -

נחמן שי: נכון, בסדר, אני אמרתי, אני לא חוזר בי מהדברים.

נחמן שי: אני שמעתי את הנציגים של שירות ביטחון כללי ואני לא התרשמתי מהם, מה לעשות?

נחמן שי: אני גם מבין משהו, שניים-שלושה דברים.

נחמן שי: לא התרשמתי שיש פה איזה איום ביטחוני מובהק דווקא על הקבוצה המסוימת הזאת ושיש יותר פיגועים שיוצאים מהקבוצה הזאת.

נחמן שי: ברור שיש נימוק ביטחוני, עאידה, אנחנו חיים במדינת ישראל, אני לא יכול לבטל, יש פה נימוקים הומניטריים ויש נימוקים ביטחוניים.

<ג'עפר פרח: נמצאים גם המשת"פים והילדים של המשת"פים.

נחמן שי: אנחנו יודעים.

<ג'עפר פרח: את זה גם הם לא בדיוק סיפרו לכם.

נחמן שי: אני אומר שתהיה בדיקה ותהיה ועדה.

נחמן שי: אני מקווה שהיא תעשה את העבודה.

נחמן שי: לא תעשה את העבודה?

נחמן שי: אנחנו נחזור לזה.

נחמן שי: זה לא עבר בקלות כל כך וזה לא יעבור בקלות בפעם הבאה, אם לא תיעשה עבודה רצינית.

נחמן שי: עכשיו לגופו של עניין.

נחמן שי: אין לי ספק שאנחנו מצפים מכם, ממשרד הפנים ובעיקר מרשות האוכלוסין וההגירה, להשקיע עבודה בעניין הזה.

נחמן שי: ולהשקיע עבודה לא רק בעבודה מול הכנסת, זאת כנראה המשימה השולית, הכי שולית אצלכם בסדר היום, כשמבקשים מכם ללכת לוועדה, ולא אומרים לכם מה הנושא, או שאומרים לכם, 'יאללה, לכו תהרגו שעתיים בוועדה הזאת'.

נחמן שי: לא יכול להיות שתבואו הנה בלי נתונים מספריים, תגידו לנו, 'יש נהלים ויש עקרונות'.

נחמן שי: נהלים ועקרונות זה נהדר, אבל יש אנשים.

נחמן שי: הנה, פה אני יכול להסתכל בעיניים של האנשים שיושבים פה, ואני מסתכל בעיניים של האנשים, של הנשים בעיקר שיושבות פה, זה בעיניי הדרמה, ולא הנהלים והזה.

נחמן שי: אבל אם כבר יש נהלים, ואתם אומרים, 'נופלים בין הכיסאות', יש כאלה שנופלים על הכיסאות?

נחמן שי: אני רוצה לדעת, יש אחד, עשרה, חמישים שבמקרה ישבו על הכיסא, או שכולם בין הכיסאות?

נחמן שי: ואם הם ישבו על הכיסא, אז רוצים לדעת כמה מהמקרים האלה נפתרו.

נחמן שי: או שהגישה היא לא לפתור אותם, ולהניח לקבוצה הזאת לגדול ולגדול ולגדול, כשאנחנו יודעים מה המשמעות שלה, אז כן צריך לתת לזה פיתרון.

נחמן שי: אני מבין את השיקולים, כולל הביטחוניים, אני יודע מה הסיבות לתהליך הממושך, וגם לי יש הסתייגויות מהתופעה הזאת ומהמשמעות שלה, אבל מה לעשות, מדובר באנשים ובחיים שלהם.

נחמן שי: כך קרה, הם כבר פה.

נחמן שי: הגברת שהגיעה מאתיופיה, מה היא יכולה לעשות?

נחמן שי: היא כבר פה.

<קריאה: ויש לה ילדה פה.

נחמן שי: ויש לה כבר ילדה ויש לה משפחה ועדיין היא חסרת אונים.

נחמן שי: אדם מתרוצץ בעולם, אין לו זהות, אין לו שום דבר.

נחמן שי: הוא לא קיים.

נחמן שי: הוא אבק.

נחמן שי: לכן אתם חייבים, ואני אבדוק את זה גם בדרגים יותר בכירים במשרד, זה לא ייגמר פה, זה לא יכול להיות, האחריות המסוימת הזאת שלכם, יש פה שני מישורי טיפול, אני מסכם, אחד העקרוני, איך דיברנו?

נחמן שי: עקרוני בוועדת חוץ וביטחון, דרך הוועדה שלה, והשני פרטני, דרככם.

נחמן שי: אתם צריכים לקדם את הנושא הזה.

נחמן שי: אתם לא יכולים לעצום עיניים.

נחמן שי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן, אם מדברים במושגים ביטחוניסטיים, לדבר על פצצה מתקתקת.

עאידה תומא סלימאן: כאשר הופכים 24,000 משפחות בממוצע, אני לא רוצה להגזים, שלושה ילדים, תכפילו את זה, 24,000 כפול שלוש, כפול שניים, שזה שני בני הזוג, אלה אנשים שחיים בהרגשה שהמדינה סוגרת עליהם את כל הכיוונים, שהמדינה שוללת מהם את כל הזכויות, ובעיקר ובמיוחד זה הנשים והילדים.

עאידה תומא סלימאן: אז אולי גם צריך לדבר במובנים כאלה, אם מדברים על גישה ביטחוניסטית.

עאידה תומא סלימאן: כי ביטחון, לפי הוועדה הזו לפחות, זה לא רק הביטחון המיליטריסטי, אלא יש גם את הביטחון האנושי של האנשים.

עאידה תומא סלימאן: נמצאת איתנו גברת מיכל חנוך-אחדות ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

עאידה תומא סלימאן: גבירתי, אני יודעת שאתם פיתחתם את הנוהל, השאלה איך זה הולך ותעדכני אותנו קצת מה קורה.

<מיכל חנוך-אחדות: קודם כל, המנכ"ל באמת מינה צוות שיגיש מסמך שבו תיקבע מדיניות המשרד שלנו בנושא, וזה יוגש עד ספטמבר.

<מיכל חנוך-אחדות: זה מה שנאמר לי.

<מיכל חנוך-אחדות: חשוב לי מאוד לומר, שבמשך שנים רבות משרד הרווחה, אם יש מישהו שמטפל ולו בקצה הרצף, הוא היחידי שמטפל באמת בקצה הרצף, משום שהמקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן שייך למשרד הרווחה.

<מיכל חנוך-אחדות: משרד הרווחה נותן הגנה לכל אישה באשר היא, ללא הבדל גזע, דת, לאום.

<מיכל חנוך-אחדות: את מכירה היטב את החסמים שעומדים גם בפנינו בתוך המקלטים, בטיפול בתוך המקלטים, וגם ביציאה אחר כך, אי אפשר לזרוק אישה לרחוב, אנחנו יודעים שאם לא תהיה קריאה לכל משרדי הממשלה, גם חבר הכנסת מאיר כהן שהיה שר הרווחה דאז יצא בקריאה, יצא דוח מבקר המדינה בעניין הזה והייתה קריאה גם לראש הממשלה, לקבוע מדיניות של כלל המשרדים.

<מיכל חנוך-אחדות: כי משרד אחד, בלי זכויות של דיור, בלי זכויות של תעסוקה, בלי זכויות רפואיות, אי אפשר לנהל חיים.

<מיכל חנוך-אחדות: בוודאי שהמנכ"ל יעביר, ברגע ש - - -

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, מהניסיון שלכם, אני יודעת שאת בדרך כלל מעורבת במקרים שנמצאים במקלטים ומבקשים לקבל או אשרת שהייה או אזרחות, עד כמה יש לכם הצלחות?

<מיכל חנוך-אחדות: תראי, האמת היא שחלק מהנשים באמת מגיעות לוועדה הומניטרית וחלק לא מגיעות.

<מיכל חנוך-אחדות: אני לא יכולה להגיד לך בדיוק כמה מצליחים ומגיעים, אבל התהליך הוא מאוד מאוד ארוך ולפעמים גם אישה לא יכולה להישאר במקלט כל כך הרבה זמן.

<מיכל חנוך-אחדות: זו בעיה מאוד מאוד קשה, כי המקלט הרי הוא פיתרון זמני, ולפעמים באמת הן נשארות הרבה מאוד זמן במקלטים, כי אנחנו לא רוצים לזרוק אותן לרחוב.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוקבים ומטפלים בחוק הזה שמשום מה נקרא חוק האזרחות.

אחמד טיבי: זה חוק למניעת איחוד משפחות של ערבים וערביות.

אחמד טיבי: מאז שהממשלה החליטה על כך, נדמה לי ב-2003 - - -

עאידה תומא סלימאן: 2003.

עאידה תומא סלימאן: יולי 2003.

אחמד טיבי: 2003.

אחמד טיבי: שר הפנים היה אז אלי ישי והשר המקשר עם הכנסת היה גדעון עזרא, ואז שניהם עלו להסביר את החוק הזה ואמרו שהסיבה היא דמוגרפית, למנוע את זכות השיבה.

אחמד טיבי: זה היה הטיעון הראשון.

עאידה תומא סלימאן: לא היו סיבות ביטחוניות אז.

אחמד טיבי: לא היו סיבות ביטחוניות.

אחמד טיבי: ואז ידעו שהמשפטים האלה יכולים להפיל את החוק בבג"צ לכן שינו טיעון ושלחו את ראש השב"כ דאז, אבי דיכטר, לוועדת הפנים, והוא הציג 26 מקרים.

אחמד טיבי: אני זוכר את המספר – 26 מקרים, שבהם אחד הבנים סייע או היה קשור בפיגועים, ולכן הוא דרש להפסיק את איחוד המשפחות.

אחמד טיבי: מאז כל שנה יש הארכת תוקף החוק, למרות שבג"צ – אני פעם הייתי אחד העותרים יחד עם אחרים – ברוב של שישה נגד חמישה, וזה היה בעצם יותר נגד מאשר בעד, כי השופט השישי, שנפטר בינתיים, אמר, אם זה חוק לשנה, אז ניתן לו לעבור לשנה.

אחמד טיבי: מאז מחדשים אותו כל שנה ומשתמשים באותו טיעון מנצח, לדעת הקהל הישראלי, שיקולי ביטחון.

אחמד טיבי: אבל אם נבדוק את המקרים של הנשים שנמצאות כאן, של נשים חסרות מעמד, של מה קורה עם האישה, מה קורה עם הילדים, משפחות שנקרעות, ובסוף אנחנו רואים איך מטפלת בהן הוועדה המכונה ועדה הומניטרית, לעתים ההחלטות של הוועדה הזאת הן לא הומניטריות, אנחנו רואים כמה האבסורד הוא קשה ביותר.

אחמד טיבי: כל משפחה, כל אישה כזאת, שמונעים ממנה את האפשרות לחיות בתא משפחתי מאורגן, היא מקרה של טרגדיה מהלכת, טרגדיה אנושית מהלכת.

אחמד טיבי: אני מכיר חלק מהמקרים האלה, הטרגדיה היא גם לאישה, גם לילדים, גם לאבא.

אחמד טיבי: לכן החוק הזה, הגיע הזמן שיחלוף לו מן העולם.

אחמד טיבי: אני בהחלט מסכים, תמר, יש הרבה חוקים מפלים שמגיעים לכנסת, החוק הזה הוא החוק הגזעני, החמור, הקשה והמפלה ביותר בספר החוקים של הכנסת, שהיה עד כה, והוא מתייחס אל כל סיפור אהבה בין גבר פלשתיני לאישה פלשתינית משני עברי הקו הירוק כאל מזימה נגד הישות הציונית, כאל מזימה נגד ביטחון מדינת ישראל, וכאילו שהערבים מתחתנים ומביאים ילדים במטרה אחת ויחידה, לקעקע את יהדותה של המדינה מצד אחד, ואת הביטחון של מדינת ישראל מצד אחר.

אחמד טיבי: נדמה לי שאם אזרח ישראלי מחליט להינשא לאזרחית גרמניה, עם כל ההקשר ההיסטורי, הוא מקבל אפשרות לעשות זאת כאן בארץ, כאשר אנשים שנולדו כאן לא יכולים להקים תא משפחתי.

עאידה תומא סלימאן: אם אתה זוכר, חבר הכנסת טיבי, בנאום הראשון על הארכת החוק אני אמרתי שהבת שלי, למזלה, לא התאהבה בפלשתיני מעבר לגבול, אלא בהולנדי.

אחמד טיבי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: והתחתנה איתו, וכך הוא יכול להיות תושב הארץ עכשיו, ואולי אחר כך המדינה, ואחר כך אולי אזרח.

עאידה תומא סלימאן: אם הוא היה פלשתיני, זה לא היה קורה.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: קשה להיות פלשתיני וקשה לסיפור אהבה פלשתיני להתפתח באופן נורמאלי.

אחמד טיבי: מה לעשות?

עאידה תומא סלימאן: טוב, תודה, חבר הכנסת טיבי.

עאידה תומא סלימאן: יש איתנו נציגי המוסד לביטוח לאומי, מר דניאל גוטליב ואסתר טולידנו.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לשאול אתכם איך הביטוח הלאומי לא מטפל במקרים האלה, או מטפל, במיוחד אישה שנשואה לערבי פלשתיני, שאסור לו להיכנס לארץ והוא נשאר בשטחים, ויש לה ילדים והיא ממשיכה לחיות כאזרחית המדינה, האם היא יכולה להיות מוכרת כאמא חד הורית, ואם כן, אז יופי, ואם לא, למה?

<דניאל גוטליב: צהריים טובים.

<דניאל גוטליב: אני שמעתי את הדיון הקודם ואת התשובות.

<דניאל גוטליב: העובדה שאני הוקפצתי לפה ברגע האחרון, לפני כמה דקות, אבל אני לא רוצה להתחמק מהשאלה.

<דניאל גוטליב: השאלה הזו היא מאוד קונקרטית, מאוד ספציפית, ולא הכנתי תשובה.

<דניאל גוטליב: אני יכול להגיד באופן כללי, וזה אנחנו יודעים, גם את יודעת את זה, וככה זה טוב שיהיה, שהביטוח הלאומי, אפשר להפוך את החוק לכל הכיוונים, ולא נמצא מילה אחת על לאום, על יהודים, ערבים, חרדים, לא חרדים.

<דניאל גוטליב: אין שום דבר כזה בחוק.

<דניאל גוטליב: במובן הזה החוק הוא מאוד ברור.

עאידה תומא סלימאן: טוב.

עאידה תומא סלימאן: מה מתקיים בפועל?

<דניאל גוטליב: מבחינת התושבות, לפי מיטב הבנתי, אנחנו הולכים לפי משרד הפנים, אנחנו מקבלים מהם את הקובץ, אנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני מדברת על אזרחית המדינה שנמצאת במצב כזה, שהיא מגדלת את הילדים שלה לבד בתוך המדינה, כאשר בן הזוג לא נמצא במדינה, מה המצב שלה?

עאידה תומא סלימאן: באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: בשטחים.

<דניאל גוטליב: כן, אז אני רוצה לענות לך.

<דניאל גוטליב: מה שבעצם עומד לרשות אישה כזאת, שהיא לא עובדת, או שהיא עובדת מספר שעות מוגבל, בשכר נמוך אולי, אז יש לנו את חוק הבטחת הכנסת, שאנחנו מבצעים את החוק, כפי שחברי הכנסת מחוקקים את זה בכנסת, ואנחנו הולכים לפי זה.

<סמאח סלאימה: אפשר שאלה?

<דניאל גוטליב: רק שנייה.

<דניאל גוטליב: רק שנייה.

<דניאל גוטליב: אני לא סיימתי את התשובה.

עאידה תומא סלימאן: הוא ימשיך את התשובה, ואחר כך.

<דניאל גוטליב: אנחנו הצענו בוועדת אלאלוף למלחמה בעוני, אני הייתי יחד עם פרופסור ג'וני גל בוועדת משנה של קצבאות, הדבר הכי חשוב שהגשנו, בלי להתייחס אם זה ערבי, אם זה חד הורי, אם זה דו הורי, הראינו שהבעיה של המצב החברתי בישראל מבחינת קצבאות היא בגיל העבודה, במשפחות גדולות.

<דניאל גוטליב: אין ספק, שמשפחות גדולות אנחנו מוצאים דווקא אצל הבדואים, אצל החרדים וגם אצל הערבים הלא בדואים, אם כי במספרים פחות ופחות - - -

<שולה אגמי: השאלה היא אחרת.

<שולה אגמי: השאלה האם היא חד הורית.

<שולה אגמי: היא חד הורית או לא חד הורית?

עאידה תומא סלימאן: אני הקשבתי קשב רב, כי רציתי לקבל את התשובה.

עאידה תומא סלימאן: לא קיבלתי.

<דניאל גוטליב: אם היא גרה בישראל ובעלה לא גר בישראל - - -

<שולה אגמי: נכון, אז היא חד הורית לכל דבר.

עאידה תומא סלימאן: אז היא, מה?

עאידה תומא סלימאן: חד הורית.

<דניאל גוטליב: נכון.

<דניאל גוטליב: ואנחנו - - -

עאידה תומא סלימאן: על כל המשתמע מהעניין.

עאידה תומא סלימאן: שמעתם?

<שולה אגמי: אני טיפלתי בחד הוריות, אני אומרת לך, אמא לילדים, שלא משנה אם היא גרושה או לא גרושה, בעלה לא נמצא איתה, היא חד הורית לכל דבר.

<דניאל גוטליב: בסדר.

<דניאל גוטליב: לא אמרתי משהו אחר.

<סמאח סלאימה: שאלה, אני באמת רוצה לנצל את ההזדמנות שנציג ביטוח לאומי סוף סוף ייתן לנו תשובה לדילמה, קצבת ילדים, אמרת משפחות מבורכות ילדים וזה, מה לעשות, אמהות ערביות יולדות ילדים, היא זכאית לקצבת ילדים, שזה קצבת אם, לא רק לידה, גם עבור קצבאות הילדים.

<סמאח סלאימה: עכשיו, היא לא אזרחית, היא לא תושבת, אין לה אישור שהייה, אומרים לה בביטוח לאומי, 'את לא יכולה לקבל את הקצבה, בעלך יכול לקבל את הקצבה'.

<סמאח סלאימה: אסור לה, לאישה הזאת, ואסור לבעל, כי לפי החוק צריכה האם לקבל, ולאותה אישה, שגם אם היא זכאית לקצבת ילדים, אסור לה לפתוח חשבון בנק, כי היא לא אזרחית, אז ככה המדינה חוסכת מיליונים.

עאידה תומא סלימאן: אז בעצם מה שקורה, בן הזוג לא יכול לקבל - - -

<סמאח סלאימה: חוסכת מיליונים מקצבאות הילדים של נשים שהולכות לעורכי דין כדי לקבל קצבאות ילדים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, סמאח, הבנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מנסה - - -

נחמן שי: היא לא רשומה.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש מכם עכשיו לקצר, כי אנחנו צריכים לסיים עוד מעט.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, שמעת את התלונה?

<דניאל גוטליב: בהחלט.

<דניאל גוטליב: בהחלט.

עאידה תומא סלימאן: בהחלט זה קורה?

<דניאל גוטליב: זה יכול לקרות אם היא - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אתה בא מטעם הביטוח הלאומי, אתה צריך לתת לי תשובות, לא 'יכול לקרות'.

עאידה תומא סלימאן: זה קורה בפועל?

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה?

נחמן שי: הוא לא יודע.

<דניאל גוטליב: אני לא יודע לגבי המקרה הספציפי, אני יודע שזה - - -

עאידה תומא סלימאן: היא לא דיברה על מקרה ספציפי, תפסיקו עם המקרה הספציפי.

<דניאל גוטליב: זה בדיוק מה שרציתי - - -

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל סליחה - - -

<קריאה: מי שלא תושב – לא תושב.

<קריאה: מי שלא תושב – אין לו זכויות.

<קריאה: ילדים מתלוננים שמגיעה להם קצבה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, שנייה, שנייה, שנייה.

עאידה תומא סלימאן: קוראים לקצבה הזו קצבת ילדים, זה הכסף שהמדינה צריכה לתמוך בילדים, לא באמא שלהם, אם היא תושבת או לא תושבת, אם היא אזרחית או לא אזרחית.

עאידה תומא סלימאן: זה כסף שמגיע לילדים.

עאידה תומא סלימאן: אתם מצאתם דרך, ככה אני מבינה - - -

<שולה אגמי: לחסוך.

עאידה תומא סלימאן: שהכסף הזה לא יגיע לילדים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אתם תצטרכו למצוא פיתרון איך הכסף הזה יגיע, או דרך חשבון בנק משותף, או אני לא יודעת מה, אבל הכסף הזה מגיע לילדים.

עאידה תומא סלימאן: ולהגיד שאמא שלהם לא תושבת והאבא לפי החוק לא יכול לקבל אותו, וככה לצאת חופשי ולא לשלם, זה לא מקובל.

באסל גטאס: צריכים לשלם רטרואקטיבית.

<קריאה: נכון.

באסל גטאס: כל הכסף שמגיע לילדים האלה, שלא שולם, צריך להיות משולם.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת באסל גטאס, יש לך ממש שלוש דקות.

באסל גטאס: גבירתי יושבת הראש, העניין הזה של איחוד משפחות, כמובן לא רק בהקשר של החידוש של החוק עצמו, החוק הגזעני הזה, שצריך מדינה מסוג מסוים בשביל לחדש אותו שנה אחרי שנה, 14 שנים רצוף, אלא שעל סדר יומנו כחברי כנסת ערבים מגיעות עשרות פניות בשנה.

באסל גטאס: אני יזמתי, גבירתי, בקשה מהממ"מ, מחקר על עבודת הוועדה המיוחדת שדנה בבקשות איחוד המשפחות, והתגלה לנגד עיני דוח, אחרי חודשים, עד שנתנו להם את האינפורמציה, זו ועדה שמתנהלת כאילו היא ועדה ביטחונית, שלא יודעים מה סדר יומה, מה הנתונים.

באסל גטאס: הממ"מ הצליח בסוף לשים את ידו על האינפורמציה.

באסל גטאס: התברר שהרכב הוועדה, יש בו, תראי אבסורד, חבר בוועדה המיוחדת הזו, אתה שומע, נחמן?

נחמן שי: שומע לגמרי.

באסל גטאס: איש לשכת הקשר, "נתיב", שזה גוף שחשבתי שגמר מהעולם, הוא גוף חלק מהמוסד - - -

נחמן שי: הלו, לא מתים אף פעם הארגונים, הם רק מקבלים שמות אחרים.

באסל גטאס: היה אחראי על הקשר של ישראל עם יהדות ברית המועצות מזמן - - -

נחמן שי: אבל יש שם עוד מיליון איש.

באסל גטאס: הוא נציג בוועדה האחראית על איחוד משפחות.

באסל גטאס: אני מקריא לכם, קיבלתי, אני לא חשבתי שיש עדיין מקרים כאלה, מישהו מחיפה פנה אליי, הוא אומר לי, 'אני בן 54, נשוי, יש לי שני בנים ובת, אני גר בחיפה מזה 6 שנים, עובד, משלם את המסים, הכל, אני מבקש, מתחנן אליך שתעזור לי'.

באסל גטאס: הוא אומר, 'אשתי, אני נשוי לה מזה 25 שנה, אין לה תעודת זהות ואין לה תושבות.

באסל גטאס: אני ושני הבנים הקטנים, יש לנו תעודת זהות, הבת שלי בת 15, אין לה תעודת זהות והיא לומדת בבית ספר כרמל, היא עכשיו עוברת לכיתה ט' ובלי שתהיה לה תעודת זהות היא לא תוכל להיכנס לבית הספר'.

באסל גטאס: אם מישהו, אזרח, נשוי 25 שנה, מה שאמר טיבי, צריך סיפור אהבה?

באסל גטאס: זה סיפור אהבה שמחזיק מעמד 25 שנה ושהניב משפחה עם שלושה ילדים, ועדיין חוק האזרחות לא נותן לאישה מעמד של תושב.

באסל גטאס: זה דבר שפל, זה דבר לא רק גזעני, זה עינוי, זה אכזרי.

באסל גטאס: אני מקווה שהדיון בוועדה יוביל איכשהו לפיתרון במעמד במיוחד של הנשים נטולות המעמד.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד שתי דוברות, שאני מבקשת מכן ממש בשתי דקות, כי אני אצטרך לסכם גם את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: בעצם שלוש דוברות.

עאידה תומא סלימאן: גברת ספא שחאדה, בבקשה.

<ספא שחאדה: שלום לכולם.

<ספא שחאדה: כל נושא הנשים חסרות המעמד נמצא באחוז מאוד גבוה בנגב, כי שם יש תופעת הפוליגמיה של כ-30% מהנשים.

<ספא שחאדה: הן לא חייבות להיות הנשים השניות, דרך אגב, חלק מהן הן הראשונות ומשום מה הן לא נרשמו, והן חיות שם שנים על גבי שנים על גבי שנים והן חסרות כל מעמד.

<ספא שחאדה: ברוב המקרים הן נאלצות, סליחה שאני משתמשת במילה, לסתום את הפה על התעללות ואלימות מאוד קשה, לא רק מצד בן הזוג והמשפחה, כדי לא לאבד את ילדיהן.

<ספא שחאדה: בטח המוסד הכי הכי מקפח, גם בדיון, לצערי, הוא המוסד לביטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: שם יש גם את הבעיה של דמי הלידה.

עאידה תומא סלימאן: אני טיפלתי בזה בסורוקה, חובות של מאות אלפי שקלים.

<ספא שחאדה: היה לנו מקרה לא מזמן של אישה שילדה בבית חולים סורוקה, וכל מה שטרחה לעשות העובדת הסוציאלית הוא להזמין את השוטרים ולקחו אותה מיידית למחרת הלידה וזרקו אותם במחסום.

<ספא שחאדה: אני לא יודעת עד כמה זה מקרה אנושי, אבל זה המקרה.

<ספא שחאדה: אישה שהייתה נשואה - - -

עאידה תומא סלימאן: עובדת סוציאלית של בית החולים?

<ספא שחאדה: של בית החולים.

<ספא שחאדה: כל מה שהיא עשתה, זה דיווחה, אנחנו אז הגשנו מכתב, היא דיווחה למשטרת ישראל שהיא - - -

עאידה תומא סלימאן: אז מה, עכשיו יתחילו גם ללדת באוהלים, כדי שלא יזרקו אותן?

<ספא שחאדה: אולי.

<ספא שחאדה: זה המקרה, אני חושבת שהוא היה בכותרת, שטיפלנו בו ברמה האישית.

<קריאה: חלק מההפרדה במחלקת יולדות.

עאידה תומא סלימאן: העובדת הסוציאלית ראתה שאין לה אישור שהייה ולא תושבות, דיווחה למשטרה, המשטרה באה, לקחה אותה יום אחרי הלידה וזרקה אותה.

נחמן שי: באיזה בית חולים זה היה?

עאידה תומא סלימאן: זה מזעזע.

עאידה תומא סלימאן: בסורוקה.

<סמאח סלאימה: באסף הרופא יושבת יולדת, לקחו את בעלה מחדר הלידה בלידה של הבת שלה, שוטרים נכנסו לחדר הלידה ולקחו את בעלה וזרקו אותו למחסום, והיא יושבת כאן.

עאידה תומא סלימאן: לא יאומן.

<סמאח סלאימה: זה קרה באסף הרופא לפני כמה שנים.

עאידה תומא סלימאן: הילדה קדסה, בבקשה, אבל מהר.

עאידה תומא סלימאן: עוד מעט מסתיים השידור ואני רוצה לסכם.

<הילדה קדסה: קודם כל אם אנחנו דואגים למעמד של האישה ושתהיה עצמאית, באישור שהייה ההתחלתי הקנו לאחרונה את אישור העבודה.

<הילדה קדסה: אם יש בעיה בפתיחת חשבון, היא תהיה תלויה בבעלה והמשכורת שלה תיכנס לחשבון של בעלה ובכלל היא לא עצמאית ולא עשינו כלום בזה ולא תמכנו בכלום באישה.

<הילדה קדסה: את זה רק רציתי להגיד ולציין.

<הילדה קדסה: וגם לגבי משהו אחר, אחרון, לגבי ביטוח לאומי, חשבון בנק.

<הילדה קדסה: רק רציתי לציין שבעבר היו מעבירים את קצבת הילדים לחשבונו של הבעל, אם לאישה אין מעמד והיא חסרת מעמד.

עאידה תומא סלימאן: ומתי הפסיקו?

<הילדה קדסה: זה חדש.

<הילדה קדסה: לאחרונה, לפני כמה חודשים ראיתי באתר שהוסיפו את הסעיף, או לא יודעת, נוהל, מה שהם קוראים לזה, שקצבת ילדים זאת זכות האם ולא ההורה.

<הילדה קדסה: ומי שיש לה אישור שהייה, הם יודעים שהיא לא יכולה לפתוח חשבון בנק.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<דניאל גוטליב: אז אני רוצה להגיד שלושה דברים.

<דניאל גוטליב: אל"ף, אני מקשיב - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לסכם.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מבקשת, קצר.

<דניאל גוטליב: מאוד קצר.

<דניאל גוטליב: אל"ף, אני מאוד הקשבתי, ואני אבדוק את העניין הזה, האם האישה שאין לה מעמד נופלת פה בין הכיסאות ולכן לא מקבלת קצבת ילדים.

<דניאל גוטליב: דבר שני, בדקתי בינתיים עם היועץ המשפטי, אכן הביטוח הלאומי הוא זה שקובע, בניגוד למה שאמרתי קודם, הביטוח הלאומי, מינהל הגבייה קובע את המעמד של התושבות.

<דניאל גוטליב: זאת אומרת, באמת הכדור במגרש שלנו.

<דניאל גוטליב: אני הולך לבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: על מה אתה מדבר?

<דניאל גוטליב: על התושבות.

עאידה תומא סלימאן: על התושבות, כן, אני יודעת שזה אצלכם.

<דניאל גוטליב: זה בביטוח לאומי.

<דניאל גוטליב: אז אני לא ידעתי ואני הולך לבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני ידעתי את זה, כי קיבלתי את זה פשוט אז בסורוקה.

<דניאל גוטליב: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לגבי דמי לידה, אסתר טולידנו, שהיא הסגנית שלי, ואני עשינו מחקר על מיצוי זכויות בדמי לידה, שזה קצבאות, מי לא יקבל אותן, וגילינו באמת, ממדגם של 5,000, ש-500 נשים לא קיבלו דמי לידה.

<דניאל גוטליב: ראינו, ממש עם תעודות זהות - - -

עאידה תומא סלימאן: מתי עשיתם את המחקר?

<דניאל גוטליב: עשינו אותו לפני שנה בערך.

<דניאל גוטליב: אנחנו מצאנו שאלה הן באמת נשים במזרח ירושלים.

<דניאל גוטליב: התקשרנו לאחת אחת, הצלחנו למצות זכויות ל-500.

<דניאל גוטליב: אין ספק שיש כאן בעיה.

<דניאל גוטליב: הבעיה היא הרבה יותר מורכבת והמחקר - - -

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך, אני קיבלתי תשובות בעניין הנשים בסורוקה, שהחובות שלהן, בגלל שלא העבירו את דמי הלידה שלהן לבית החולים, עמדו על מאות אלפי שקלים.

עאידה תומא סלימאן: רק בחודשים האחרונים, לאחר התערבות, התחיל הביטוח הלאומי לסגור את החובות האלה בסורוקה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת על מה אני מדברת, אז זה לא עניין - - -

<דניאל גוטליב: את מדברת על מענק אשפוז.

<דניאל גוטליב: מענק אשפוז זה משהו אחר לגמרי, זה לא קשור לדמי לידה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד דבר אחד, אני צריכה לסכם, אנחנו רק נגענו בקצה הקרחון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שחוסר המעמד של הנשים פוגע ברבדים אחרים של החיים שלהן, שאולי אפילו לא נגענו בהם ולא העלינו אותם פה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, הילדים גם כן נפגעים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, העמדה שלנו לחוק הדרקוני הזה, להוראת השעה הדרקונית הזו, הגזענית בעליל, אני חושבת שנאמרה כבר מאה אלף פעמים, אבל כנראה שזה לא משנה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה שמי שרוצה להמשיך בגישה הזו ימשיך להביא את הארכת הוראת השעה לכנסת ויאריך.

עאידה תומא סלימאן: אבל בינתיים אני אומרת, ואני שוב חוזרת, המדינה מייצרת לעצמה פצצה מתקתקת בתוכה.

עאידה תומא סלימאן: אנשים שלא יכולים להמשיך לחיות, לא על השוליים, אלא כשקופים.

עאידה תומא סלימאן: איך אמרת?

עאידה תומא סלימאן: כעפר?

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא רואה אותם, אף אחד לא סופר אותם, אף אחד לא מתעניין במה שקורה להם.

עאידה תומא סלימאן: הפגיעה הראשונה, לא צריכים לחכות עד שיהיו גירושין והאמא לא תוכל להיות עם הילדים, ולא צריך לחכות עד שיפרידו בין בני הזוג, ולא צריך לחכות עד שתהיה אלימות.

עאידה תומא סלימאן: יש זכות אלמנטרית של בני אדם לחיות ולהקים משפחה.

עאידה תומא סלימאן: זה כתוב בכל האמנות הבינלאומיות.

עאידה תומא סלימאן: מגיע לאנשים לאהוב את מי שהם אוהבים ולבנות חיים נורמליים עם מי שהם מתאהבים בו, ואת זה המדינה מונעת, את זה הכנסת הזו מונעת, וצריך להגיד את זה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, בעניין הייצוג של המשרדים, אני מאוד מצטערת שהמשרדים עדיין מזלזלים בבית הזה, כאשר שולחים פקידים לישיבות שלנו, בלי תשובות, בלי השאלות אפילו שנשלחו להם מראש.

עאידה תומא סלימאן: אני דאגתי ושלחתי שאלות.

עאידה תומא סלימאן: המשרדים לא יכולים להמשיך להתייחס לוועדות של הכנסת בצורה כזו והם יקבלו מכתבים בנושא הזה, ואנחנו עוד נעלה את זה, אני יודעת שיש עוד יושבי ראש שמודאגים מהמצב הזה.

עאידה תומא סלימאן: משרד הרווחה, עד ספטמבר יהיה לכם את המסמך של הטיפול?

עאידה תומא סלימאן: מיכל, אני אשמח לקבל לידיים שלי את המסמך שתפתחו במשרד כדי לראות איך מתקדמים.

עאידה תומא סלימאן: דבר שלישי, כנראה המדינה, דרך הביטוח הלאומי, מצאה דרך לגזול מהילדים האלה את הקצבאות שמגיעות להם.

עאידה תומא סלימאן: אלה קצבאות של הילדים.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו, לא אמא, לא אבא, תמצאו דרך, תמצאו דרך, שהמדינה תשלם לילדים שהם אזרחים שלה את הקצבאות שמגיעות להם.

עאידה תומא סלימאן: ולא איכפת לי מה מצב האמא, יש בנק, אין בנק, זה לא מעניין אותי.

עאידה תומא סלימאן: תמצאו את הדרך.

עאידה תומא סלימאן: יש להם אבא, רוצים הורות משותפת, מצד אחד המדינה רוצה ונציגים של הקואליציה, ומצד שני, כשזה מגיע לערבים, אין הורות משותפת.

עאידה תומא סלימאן: אז אני גם כן אוציא מכתב בנושא הזה וארצה תשובה מהירה של הביטוח הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: בעניין פתיחת חשבון בנק – אני אטפל בזה.

עאידה תומא סלימאן: או שצריך חקיקה, או שצריך הוראה, אנחנו נבדוק מה קורה, אבל נטפל בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני פונה עכשיו לכל הנשים שנמצאות פה וששומעות או ישמעו אותנו, והן נשואות לבן זוג שאסור לו להיכנס לארץ והוא בשטחים, תגישו בקשות להכרה כאימהות חד הוריות.

עאידה תומא סלימאן: אם המדינה רוצה שאתן תחיו כחד הוריות, אז שתשלם על זה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.