הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט, לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדת המדע והטכנולוגיה בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגרי מידע, התש"ע-2009, כנסת 20, פרוטוקול מספר 15, 2017-02-20 10:30

אורי מקלב: בוקר טוב לכולם.

אורי מקלב: אנחנו מתכנסים לישיבה נוספת של הוועדה המשותפת לוועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת המדע והטכנולוגיה, בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע, התש"ע-2009.

אורי מקלב: היום יום שני, כ"ד בשבט התשע"ז, ה-20 בפברואר 2017.

אורי מקלב: אנחנו ממשיכים לדון בהצעת החוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים.

אורי מקלב: מסוף השבוע שעבר ובתחילת השבוע הזה נעשו מאמצים בין הגופים המקצועיים לדון, גם להציע ניסוחים וגם להגיע להבנות במספר דברים לא מועט שהשארנו אותם פתוחים.

אורי מקלב: מטבע הדברים, כמו הנושא של הניסוח על הפסקת הוראת השעה, גם לאחר מכן עדיין לא ברור במקרה שהשר ירצה לחדש את הוראת השעה, מה התהליך.

אורי מקלב: משרד הפנים מציע שהתהליך יהיה ישירות לכנסת.

אורי מקלב: הצעת הוועדה היא שזה יעבור דרך הוועדה ולאחר מכן לכנסת.

אורי מקלב: אם הובנתי בעניין הזה, ואם לא כאשר נגיע לזה נפרט.

אורי מקלב: הנושא של הדיווח של ראש מערך הסייבר, מה הזמנים שבהם הוא ידווח.

אורי מקלב: למשל, חשבנו שלדווח אחר שנה זה מוקדם מדי, וכדאי לתת פרק זמן קצת יותר ארוך כדי שהוא יוכל לבחון פיתוחים טכנולוגיים חדשים.

אורי מקלב: צריך גם ללטש מה בדיוק התפקיד שלו, מה אנחנו מבקשים ממנו ועל מה זה ישפיע.

אורי מקלב: ביקשנו שזה ישפיע על שני דברים, גם על הארכת תוקף המסמך וגם על עצם מאגר טביעות האצבע.

אורי מקלב: גם הנושא של שימושים נוספים של גופים נוספים, חוץ מרשות האוכלוסין ורשות הביומטרי, מתי זה חל ועל מה זה חל, כמה זמן.

אורי מקלב: דהיינו, גם אם מקבלים שלא יהיה מאגר על מאגר, גם אם המשטרה לדוגמה מקבלת זהויות של אנשים, מה היא עושה עם הזהויות האלה, האם היא משתמשת בזה לעוד דברים או רק לנושא החקירה שעליה קיבלה אישור מבית-המשפט, מה קורה עם אנשים שהם לכאורה לא רלוונטיים, הם רק איבדו את הזהות שלהם, כמה זמן.

אורי מקלב: ואם הם נשארים, האם הם נשארים במאגר.

אורי מקלב: דיברנו גם על קשישים.

תמר זנדברג: באופן כללי השימושים המשטרתיים.

אורי מקלב: בעניין הזה אגיד לכם בגדול, כדי להוריד את המתח, בגדול קבענו שהכול יגיע בתקנות.

אורי מקלב: עכשיו נצלול לכל מה שאנחנו יכולים ונרחיב.

אורי מקלב: לא נוכל למצות את התקנה בכל היקפה, אבל מה שחשוב הוא שכאשר יהיו תקנות יבואו לכנסת ונדון בזה כאן בוועדה, בכל זמן.

תמר זנדברג: זה אומר שלא יוכל להיות שום דבר אחר עד שלא יותקנו תקנות כאן בוועדה.

אורי מקלב: מכלל הן אתה שומע לאו.

אורי מקלב: כמובן שכל זמן שאין תקנות, לא יוכלו לעשות שום שימוש.

אורי מקלב: אבל נתנו כמה דברים עקרוניים שכן רצינו כדי שכאשר מביאים אלינו לתקנות לא נתחיל מהתחלה.

אורי מקלב: אנחנו לא רואים לנכון שצריך להיות עוד מאגר בעניין הזה, בוודאי שלא לחקירות אחרות.

אורי מקלב: בעניין הזה נתנו רק ראשי פרקים איך אנחנו רואים את הדברים, ולאור הדברים האלה אני מבין שיש הבנה.

אורי מקלב: זה ברור, לא נוכל עכשיו לדון רק בתקנות עצמן.

אורי מקלב: גם השימושים למאגר הקטן, לבדיקות הטכניות והתפעול של אותם קיוסקים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ביקשו לא לקרוא לזה מאגר.

יעל כהן-פארן: זה לא מאגר, זה מכשיר אימות.

יעל כהן-פארן: הוא כביכול לא אוגר.

אורי מקלב: אבל רשות האוכלוסין כן אוגרת מספר, שכתבנו האם זה 1,000 ולכמה זמן, לצורך הבדיקות של אותן עמדות שנותנות את השירות.

אורי מקלב: בעניין הזה הגענו לסיכום ולאחר מכן הבנו שיש בקשה לתת לזה חודש ולא רק שבועיים, כפי שביקשנו.

אורי מקלב: אבל התכנסו למה שאנחנו סיכמנו.

אורי מקלב: יש לנו הנושא של הקשישים והנושא של נוער, שעדיין לא סיכמנו אותם.

אורי מקלב: בסמכותו של השר בתוך התקופה – יש לנו בנושא הזה אי הבנה, מה סמכותו של השר או מה תפקידו של השר בתוך תקופת הוראת השעה.

אורי מקלב: אנחנו היום מאשרים הוראת שעה לחמש שנים.

אורי מקלב: אנחנו ביקשנו מראש מערך הסייבר שייתן דוח, שאולי נוכל לקצר את התקופה או לשנות בהוראת השעה, כמו את תוקף המסמך וכמו מאגר טביעות האצבע.

אורי מקלב: אבל בוודאי שלא רצינו לגרוע מהשר, במידה שהוא מתרשם, בצורה כזאת או אחרת, או כל הדברים שיגיעו לידיו במסגרת העבודה השוטפת והמקצועית של רשות האוכלוסין, רשות הביומטרי, והוא החליט שצריך לשנות או את הארכת המסמך או את מאגר טביעות האצבע או דברים אחרים שבסמכותו.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שצריך להשאיר לשר את הסמכות.

אורי מקלב: אני מבין שיש התנגדות בעניין הזה, ואבקש לנמק אותה.

אורי מקלב: נושא נוסף שלא העלינו אותו פה, אבל הוא הועלה על-ידי היועצת המשפטית, כתובת לתלונות במידה שיש למאן דהוא תלונה על שימושים לא נכונים שלא במסגרת הסמכות בנושא של מאגרים או טביעות אצבע או טביעות פנים או פגיעה בפרטיות.

אורי מקלב: כל מה שהוא, במיוחד לאור השימושים.

אורי מקלב: כתובת, אפילו המשרדים.

אורי מקלב: מישהו טוען שמאגר שלו או טביעת אצבע שלו נכנסה לתיק חקירה שלא בצדק ועדיין נמצאת בתיק, והוא חושב שזה לא היה צריך להיות, או לא קשור לעניין, בטעות נכנסה.

אורי מקלב: למי הוא פונה?

אורי מקלב: אנחנו צריכים כתובת.

אורי מקלב: כשאנחנו הולכים על מאגר והשלכות כאלה, אנחנו צריכים גם כתובת לפנייה למשהו.

אורי מקלב: כל הצעה שאתם תציעו, נבחן אותה.

אורי מקלב: אני לא רוצה להרחיב עכשיו, כדי לא לדבר פעמיים.

אורי מקלב: רציתי רק לתת ריענון בזיכרון.

אורי מקלב: היום נסיים את ההקראה בניסוח שהופץ, שיש לנו עוד קטע קטן של הוראת שעה שנקרא, נדון בזה, ואחר כך נעבור כסדר על כל הנקודות שעדיין לא סיכמנו כדי שנוכל לסיים.

יעל כהן-פארן: אם אפשר דבר קטן, לפני שפותחים בהקראה, בהתייחס לדברים שאמרת בפתיחה.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא כל כך התייחסנו לזה בדיון הקודם, מאחר שלא מתוקן הסעיף בחוק.

יעל כהן-פארן: אבל בחוק המקורי, סעיף 16, גם הוא מתייחס ואפילו נותן פתח הרבה יותר נרחב לשוטר לבדוק כל טביעת אצבע של מישהו שהוא פוגש ברחוב, וגם לכך צריך להתייחס בתקנות שהוא לא ייכנס.

אורי מקלב: זה אולי הדבר המחולל שהביא לכך שלא נוכל לדון בתקנות, מכיוון שהתובנה שכל שוטר יוכל לא נשמעה לנו סבירה.

אורי מקלב: זה גם לא מציאותי מבחינה טיפולית.

אורי מקלב: לא יכולים לתת, וגם הרשות הביומטרית לא יכולה לעמוד בזה.

אורי מקלב: זה משהו שלא מתאים למציאות העכשווית.

יעל כהן-פארן: אז אפשר למחוק את הסעיף?

תמר זנדברג: אי-אפשר להשאיר את הסעיף על כנו.

אורי מקלב: אנחנו משאירים את זה, אבל כמו שאמרת, אם לא נוכל להשתמש בזה כל זמן שאין תקנות, אז מה זה משנה?

תמר זנדברג: השאלה מבחינה משפטית ניסוחית, איך נבהיר שאי-אפשר להשתמש בסעיף הזה כל עוד לא מותקנות תקנות.

תמר זנדברג: אחרת מה שקיים בחוק קיים.

דב חנין: אני חושב שמבחינת המבנה והארכיטקטורה המשפטית הנכונה, אם הכוונה שלנו וההבנה שלנו שהדבר הזה לא יכול להיות מיושם בהיעדר תקנות, הוא לא צריך להיות בחקיקה ראשית.

דב חנין: אני חושב שמבחינת בניית החקיקה זו התנהלות לא נכונה שאנחנו כותבים טקסט שנמצא בחוק והוא לא ישים.

דב חנין: כשזה יהיה ישים לדעת הממשלה, תתכבד ותגיד לנו שהיא רוצה לתקן, ותביא את זה לפנינו.

תמר זנדברג: גם מה זה נקרא לא ישים?

תמר זנדברג: איך אנחנו יודעים שזה לא ישים?

אורי מקלב: אתם צודקים.

אורי מקלב: אם היינו עכשיו דנים בחוק, הייתי אומר: נכון.

אורי מקלב: אבל החוק הזה קיים, אנחנו צריכים להתחיל עכשיו לשנות אותו.

אורי מקלב: אנחנו חוקקנו משהו אחר, לא נגענו בחקיקה הזאת.

יעל כהן-פארן: למה?

יעל כהן-פארן: עשינו עוד תיקונים לחקיקה.

אורי מקלב: עשינו תיקונים על דברים אחרים, אבל לא עשינו בסעיפים האלה.

אורי מקלב: החוק הזה הוא קיים.

אורי מקלב: אנחנו לא מחוקקים עכשיו את סעיף 16.

אורי מקלב: אנחנו צריכים עכשיו לשנות אותו.

דב חנין: אבל כשאנחנו משנים את כל הקונסטרוקציה של כל החקיקה הכללית, אנחנו לא יכולים לעשות איזה מן ניתוח גזירה החוצה.

אורי מקלב: בכל הנושא של שימושים נוספים אנחנו לא נוגעים בחקיקה הזאת.

אורי מקלב: אנחנו לא נאפשר לה עכשיו להיות מופעלת עד שלא יהיו תקנות.

אורי מקלב: אבל לא נגענו בכל הנושא של החקיקה.

אורי מקלב: אני חושב שזה עדיף מאשר עכשיו נתחיל לדון.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יש כן תיקון בעקבות הדיון האחרון, בסעיף שאומר שהמשטרה יכולה להעביר לרשויות אכיפה אחרות מידע שהיא קיבלה לפי צו בית-משפט, מבית-משפט לגבי חקירה מסוימת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: למשל, משטרת ישראל, המכון לרפואה משפטית, רשות אכיפה זרה וכדומה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בעקבות הדיון האחרון חידדנו שהעברה היא רק לצורך הנושא שלגביו ניתן הצו.

אורי מקלב: זה בהבנה, אבל זה לא בחקיקה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל הצורך בהבהרה עלה.

אורי מקלב: אנחנו נגיע לזה עוד מעט.

אורי מקלב: נעשה כסדר.

אורי מקלב: נתחיל בהקראה ולאחר מכן דיון.

אורי מקלב: נתחיל בהוראת השעה, ולאחר מכן נדון בכל הדברים שהעלינו.

<אביטל שטרנברג: זה הנוסח שהועבר אתמול בערב או שזה נוסח יותר מעודכן?

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה נוסח מעודכן מהבוקר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שלחתי לכם מייל.

<אביטל שטרנברג: סליחה, אנחנו היינו בדרך לפה.

<אביטל שטרנברג: לא קיבלנו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא השתנה דבר פרט לזה שהורדתי הוראות לגבי ממונה על הפרטיות, שביקשתם להוריד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בהוראת השעה לא השתנה שום דבר, חוץ מזה שנכנס הסעיף שסיכמנו להעביר.

אורי מקלב: אם באמת אין לכם התיקון של היום, אני מציע לתת את זה לאנשים שלא קיבלו את זה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה מונח על השולחן ושלחתי להם במייל.

אורי מקלב: אולי תצייני מה השינוי מאתמול להיום, אם זה דבר מהותי.

אורי מקלב: בבקשה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה בסך הכול מה שהם ביקשו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שלחו את זה מאוחר בלילה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו בעמוד 8.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הגענו לסעיף 15 של הוראת השעה.

<אביטל שטרנברג: תוכלי לחזור אחורה?

<אביטל שטרנברג: כי היו תיקונים בסעיפים יותר מוקדמים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נחזור אחורה.

אורי מקלב: את מקשיבה לדיון?

אורי מקלב: הגעת עכשיו?

אורי מקלב: דיברתי על כך שנסיים לקרוא ואחר כך נחזור על כל החוק מתחילתו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה בעצם הסעיף שאומר שטביעות אצבע הן וולונטריות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה הסעיף שמסמיך אותנו לבקש הסכמה, יסבירו לנו תכף איך.

אורי מקלב: את אומרת שהדרך של ההסכמה היא זאת שתבוא בתקנות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הייתי רוצה שנפרט כאן קצת יותר, מכיוון שזאת נקודה מרכזית מאוד בחוק, איך אתה מסביר לאזרח שהוא לא חייב לתת טביעת אצבע, שטביעת האצבע היא וולונטרית, שהיא תיכנס רק אם הוא מסכים לכך ושאולי יש השלכות להכנסת טביעת אצבע.

אורי מקלב: מה קורה כשנער בן 16 מגיע יחד עם אביו ללשכה?

<נירה לאמעי רכלבסקי: סוגיית הקטינים היא סוגיה נוספת.

זוהיר בהלול: בכוונה כתבת תושב ולא אזרח?

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כל החוק הזה מתייחס לתושבים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: תושבים לפי כל חוקי האזרחות, שמקבלים תעודת זהות.

אורי מקלב: האם אזרח שמקבל תעודת זהות גם כלול?

אורי מקלב: זאת שאלתו של חבר הכנסת בהלול.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בוודאי.

<יהודה זמרת: מדובר פה בטופס.

<יהודה זמרת: יש טופס שהוא צריך לחתום עליו, השאלה היא מה זה "בדרך או בתנאים".

<יהודה זמרת: גם היום בתקופת המבחן זה היה טופס.

תמר זנדברג: אבל היום כשמדובר בטביעת אצבע, האם זה דבר שיעודכן פה, התקנות האלה?

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן, כתבתי את זה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הייתי שמחה שנכניס גם אם אנחנו רוצים איזשהם תנאים לאיך אנחנו רוצים שהמידע יועבר לאזרח.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: הייתי נותנת חובת יידוע אקטיבית של הפקיד את האזרח בנושא טביעת האצבע, ושהוא יכול לסרב ושהוא לא חייב.

תמר זנדברג: זה חובה.

תמר זנדברג: זה שזה כתוב בטופס אי-שם באותיות הקטנות, זה לא מספיק.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יש כאן הערה שמדברת על הסכמה מדעת של קטינים, בהנחה שקטינים בני 16 הם אוכלוסייה שונה במעט בכל מה שקשור להסכמה מדעת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: איך אנחנו אומרים לקטינים שהם יכולים להכניס את טביעת האצבע למאגר וגם לא, ועד כמה אנחנו יכולים לסמוך על הסכמה מדעת של קטין בן 16 להכניס טביעת אצבע שלו למאגר ביומטרי, שהדבר הזה הוא וולונטרי.

אורי מקלב: בסופו של דבר זאת החלטה של שניהם או החלטה של אחד מהצדדים?

<יהודה זמרת: הוא מצביע בבחירות ונוהג ברכב, זה לא הקטין בן 8.

יעל כהן-פארן: בן 16 לא נוהג ולא הולך לצה"ל.

תמר זנדברג: הוא גם לא מצביע בבחירות.

<יהודה זמרת: כי בסופו של יום גם לקחו את טביעת האצבע שלו.

יעל כהן-פארן: כי מאוד קל להשפיע עליהם.

תמר זנדברג: זה גם לא עניין של להשפיע.

תמר זנדברג: זה נכון גם למבוגרים.

<יהודה זמרת: אני אגיד את עמדתי.

<יהודה זמרת: אני לא מנסה לשכנע, כי לא אשכנע פה.

תמר זנדברג: השר שלך הוא זה שהחליט על המנגנון.

חיים ילין: זה לא 16 של פעם.

אורי מקלב: יהודה, דבר על ההערות שלך, דבר על השאלות שאנחנו שאלנו.

<יהודה זמרת: אני כרגע מדבר על הסעיף הזה.

<יהודה זמרת: הכוונה הייתה שתהיה הסכמה בכתב, וזה החידוש, שהוא צריך לתת הסכמה אקטיבית והיא צריכה להיות בכתב.

<יהודה זמרת: יהיה טופס, הוא יהיה חייב לחתום עליו.

<יהודה זמרת: בלי שהטופס הזה ייחתם הוא לא יעבור, הוא לא ייכנס, הוא לא יקבל.

<יהודה זמרת: זה לכל האזרחים.

<יהודה זמרת: זה חלק מהמנגנון פה.

<יהודה זמרת: המונח הזה "בדרך או בתנאים" – אני לא מבין מה זה "בדרך או בתנאים".

אורי מקלב: מה יהיה כתוב במסמך?

תמר זנדברג: הוא אומר שאנחנו נחליט אם זה יהיה מסמך נפרד, מה יהיה צריך להציג לו?

אורי מקלב: השאלה היא האם יובלט באופן ברור שההסכמה שלו מביאה אותו לידי כך שהוא נכנס למאגר.

<יהודה זמרת: לכן אמרתי, המונח שזה יהיה הסכמתו בכתב והנוסח, התקבל בתקנות נוסח זה או נוסח אחר.

<יהודה זמרת: אני מבין אותו, אבל אני לא יודע מה זה "בדרך ובתנאים".

<יהודה זמרת: אנחנו מדברים על טופס.

<יהודה זמרת: רוצים שהטופס יהיה כתוב ככה?

דב חנין: למה רק טופס?

<יהודה זמרת: הכוונה היא שתהיה הסכמה שלו, הוא צריך לחתום.

דב חנין: הרי כולנו יודעים איך נראים טפסים שחותמים עליהם אנשים.

דב חנין: נותנים לך איזשהו נייר, אומרים תחתום פה, ואתה חותם פה.

אורי מקלב: חבר הכנסת חנין, מבקשים פה שההסבר יהיה בעל-פה ולאחר מכן הוא גם יחתום על טופס.

תמר זנדברג: שזה יהיה טופס מיוחד לנושא הזה, שזה לא יהיה בתוך כל הטפסים.

<יהודה זמרת: אני גם שם את המצב שצריך לתת שירות בלשכות.

<יהודה זמרת: אנחנו יכולים לדעת שיש טופס, אדם יושב וממלא אותו.

<יהודה זמרת: יש מסע פרסום שמתוכנן ואנחנו נפעיל אותו כדי שהאזרחים ידעו, כי גם אנחנו רוצים לזרז את התור.

<יהודה זמרת: אני לא חושב שזה נכון כרגע שישב אדם וימלא טופס, ואחר כך ישב עוד אדם מולו ויתחקר אותו ויתשאל אותו ויחתום על עוד טופס.

<יהודה זמרת: זה לא אותו זמן.

<יהודה זמרת: אנחנו מכירים את המצב בלשכות.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים לעכב.

תמר זנדברג: בנקודה הזאת אנחנו רוצים לעזור לאזרח.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד איך זה נעשה היום, כשזה היה בפיילוט?

<ברוך דדון: אני מאגף הפרויקטים ברשות, מנהל הפרויקט הביומטרי.

<ברוך דדון: התהליך בלשכה הוא מאוד פשוט.

<ברוך דדון: הוא מסודר, הוא מאורגן, הוא מובנה.

<ברוך דדון: אי-אפשר לדלג על שום סעיף.

<ברוך דדון: הדבר הראשון זה הזיהוי של האדם.

<ברוך דדון: ברגע שזיהינו את הזיהוי הראשוני והאדם מביע את הסכמתו שהוא רוצה להיכנס למסלול הביומטרי, מדפיסים לו טפסים עם הפרטים שלו.

<ברוך דדון: כל הטפסים האלה עוסקים בביומטריה בלבד.

<ברוך דדון: כלומר, זה טופס הסכמה.

<ברוך דדון: שם כתוב: שמי כך וכך, מספר כך וכך, לאחר שקראתי והבנתי, מסכים כך וכך.

<ברוך דדון: מחתימים אותו.

יעל כהן-פארן: איפה מצורף מה שהוא קרא והבין?

<ברוך דדון: למטה.

יעל כהן-פארן: באיזה פונט?

יעל כהן-פארן: באיזה גודל האותיות?

<ברוך דדון: שאפשר לקרוא את זה בלי משקפיים, למי שמרכיב משקפיים.

<ברוך דדון: זה מספיק גדול.

יעל כהן-פארן: אפשר לראות את זה?

אורי מקלב: אני מציע שאנשים יראו את זה, למי שיש לו הערות על הטופס.

יעל כהן-פארן: אפשר לראות את הטופס?

<ברוך דדון: זה טופס על 4A, כתוב באותיות קידוש לבנה, ברור, קריא.

תמר זנדברג: זה לא רק עניין של טופס.

תמר זנדברג: אנחנו מבקשים מאדם את טביעת האצבע שלו.

תמר זנדברג: אדם שהוא אזרח, הוא לא חשוד, הוא לא במשטרה, הוא לא בשום דבר.

אורי מקלב: אני רוצה לשקף את מה שנאמר פה.

אורי מקלב: זה הכול טפסים סטנדרטיים שאנחנו נותנים הבהרות.

אורי מקלב: כאו מבקשים ממישהו לתת משהו באופן וולונטרי.

אורי מקלב: אתה רוצה עכשיו שמישהו בהסכמתו, או אפילו יתנדב באיזשהו מקום, שזו זכות שלו.

אורי מקלב: לדעת רבים יש לזה משמעות, ואני לא מדבר דווקא על מישהו שהוא בן 16, וחושבים שהתהליך צריך להיות יותר ברור ויותר אמיתי ושקוף לגמרי.

אורי מקלב: דהיינו, צריכה להיות תורה שבעל-פה ותורה שבכתב.

אורי מקלב: פעם אחת צריך להסביר לו את התהליך שעכשיו הוא הולך לעשות.

אורי מקלב: תגידו אם אתה רוצה שהתוקף של המסמך יהיה 10 שנים, למקרה שתיתן טביעות אצבע, או שאם אתה רוצה לתת טביעות אצבע תוכל לקבל תעודת זהות ל-10 שנים.

אורי מקלב: או שסתם אתה רוצה לדעת לשמור על הזהות שלך יותר.

אורי מקלב: לא משנה המילים שתגידו לו.

אורי מקלב: אבל המשמעות צריכה להיות ברורה, התוכן של הדברים.

אורי מקלב: זו צריכה להיות הנחת העבודה הראשונית, צריך להסביר.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לגבות את העבודה הזאת על-ידי טופס.

אורי מקלב: אנחנו לא חושבים שהטופס בעל-פה הוא הגיבוי לטופס.

אורי מקלב: מה שצריך הוא להסביר את התהליך.

אורי מקלב: אנחנו גם אומרים שאנחנו גם רוצים טופס לגבות את התהליך, שאם אדם חתם אנחנו בטוחים שהיה תהליך של הסברה.

אורי מקלב: השאלה היא אם זה נעשה.

<ברוך דדון: זה נעשה, וזה בדיוק מה שייעשה בלשכה.

דב חנין: אבל אנחנו רוצים לקבוע את זה.

<ברוך דדון: אם תרצו, אסביר לכם את התהליך.

אורי מקלב: אלה הדברים שיהיו בתקנות, ואנחנו מצפים שזה מה שיהיה.

<ברוך דדון: התהליך הוא קיים.

<ברוך דדון: הפקיד יסביר לאדם שעומדות בפניו שתי אפשרויות.

אורי מקלב: הבנו.

אורי מקלב: אנחנו הרי לא נכתוב עכשיו בחוק שצריך להסביר וכמה הסבר.

אורי מקלב: הבנו שזה צריך להיות רוח הדברים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אפשר להוסיף משפט: לאחר שהוסבר לו בעל-פה.

<יהודה זמרת: צריך גם להבין שהמערכת צריכה להתנהל.

דב חנין: אבל זה נורא פשוט.

<יהודה זמרת: זה נורא פשוט, אבל המערכת לא תתנהל.

דב חנין: להפך.

דב חנין: אנחנו רוצים לקבוע את העיקרון, למשל איזשהו נוסח.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אתם מאשרים את התקנות.

דב חנין: לא, את העיקרון צריך לקבוע בחוק.

דב חנין: זה חמור מאוד.

דב חנין: הם לא רוצים להסביר בעל-פה, מה זה הדבר הזה?

תמר זנדברג: זה לא יהיה בלי הסבר בעל-פה.

<יהודה זמרת: המשמעות היא לעכב את התור.

דב חנין: אז אתה אומר שלא יהיה הסבר בעל-פה.

דב חנין: זה מה שאתה אומר לנו.

דב חנין: בניגוד למה שאמר נציג הרשות, שמסבירים.

דב חנין: אתה אומר שלא מתכוונים.

דב חנין: איך מסבירים אם לא בעל-פה, בשפת הסימנים?

דב חנין: אני לא מבין.

<עירית ויסבלום: הסבר יכול להינתן לאו דווקא על-ידי פקיד.

דב חנין: זו שערורייה.

דב חנין: מה זה לא מסבירים בעל-פה?

דב חנין: בשפת הסימנים?

דב חנין: באותות מורס?

דב חנין: ישלחו לו מכתב בדואר?

אורי מקלב: אתה לא עוזר לי בניהול הישיבה.

דב חנין: אני חושב שזאת סוגיה מאוד חמורה.

זוהיר בהלול: מר דדון, מכיוון שגם קידוש לבנה לפעמים נעלמות מעיניו של הפונה, אז אולי יש חובה על הפקיד להודיע גם בעל-פה את זכויותיו של אותו אדם.

<ברוך דדון: יש פרסום במנשרים.

דב חנין: הסוגיה הזאת שעלתה עכשיו בחילופי הדברים דרך אגב, מעוררת ויכוח מאוד עקרוני.

דב חנין: השאלה איננה שאלה של יעילות.

דב חנין: אני חושב שיש פה הסכמה רחבה, קואליציה ואופוזיציה, שגם אם למדינה יש טעמים משלה לשאלה למה היא רוצה את טביעות האצבעות ולמה היא בכלל רוצה את המאגר הביומטרי, יש שיקולים מאוד כבדים בצד השני למה הדבר הזה בעייתי.

דב חנין: כל המאמץ של הוועדה הזאת הוא לנסות להגיע לאיזושהי נקודת איזון, שבסופו של דבר אנשים ידעו מה הם עושים, יקבלו את ההחלטה שהם רוצים לקבל, המדינה תוכל לקדם את האינטרסים שהיא מעוניינת לקדם, או שהיא מאמינה שהם תורמים, ומצד שני לא תהיה פגיעה יותר מדי קיצונית בזכויות בסיסיות של האזרחים.

דב חנין: כולנו יודעים איך נראים טפסים.

דב חנין: כל אזרח בישראל חותם מבוקר ועד ערב על טפסים שונים ומשונים, ואני הייתי מציע לעשות ניסוי כללי במדינת ישראל, לפני שאנחנו מחילים את חוק המאגר הביומטרי, לבדוק מה אנשים יודעים על הטפסים שהם חתמו עליהם.

דב חנין: אני חושב שהתוצאות תהיינה מדהימות.

דב חנין: בואו נעשה את זה כאיזשהו ניסוי.

אורי מקלב: התייחסות לקטינים גם.

דב חנין: אני עוד לא הגעתי לקטינים.

דב חנין: יש פה שאלה מאוד עקרונית.

דב חנין: כולנו יודעים שאם נעשה את הסקר הזה, יהודה יתנגד לסקר הזה.

דב חנין: למה?

דב חנין: כי הוא יודע מראש את התוצאות.

דב חנין: הוא יודע שלרוב האזרחים אין מושג על מה הם חותמים ועל מה הם חתמו, למרבית הצער.

דב חנין: אז אנחנו יכולים לשתף פעולה עם הבלוף הזה ולהגיד: זה לא משנה שאנשים לא יודעים על מה הם חותמים, אנחנו מבחינתנו נמשיך להחתים אותם על הדברים שהם לא יודעים שהם חתמו עליהם.

זוהיר בהלול: אתה מדבר על היהודים, אל תדבר על הערבים.

זוהיר בהלול: הערבים קוראים.

חיים ילין: הסטרטאפ שלו זה לעכב את המערכת, שיהיה יותר קל לאזרח.

חיים ילין: אמרתי לו שאם הוא יצליח למצוא את הסטרטאפ הזה, הוא גאון הדור.

חיים ילין: אם מישהו מתעכב, גם השני סובל.

חיים ילין: זה סבל לשני הצדדים.

חיים ילין: אין דרך אחרת לעבור את הגיהינום הזה.

דב חנין: חיים יקירי, אתה תצטרך כנראה לתת לי את הפרס הגאונות הזה, כי הפתרון הוא לא כל כך מסובך.

דב חנין: אבל לדעתי, אדוני היושב-ראש, חייב להיות הסבר.

דב חנין: הדרך היחידה שאני מכיר להסבר בעולם שלנו, לא בעולם של המאה ה-22, זה דיבור.

דב חנין: אתם יכולים להגיד שהוא יעשה את זה בשפת הסימנים.

דב חנין: אם מדובר בחירש, שיעשה בשפת הסימנים.

דב חנין: אבל אין ברירה אלא להסביר.

<עירית ויסבלום: יש עוד דרכים להסביר.

דב חנין: אני רוצה לדעת.

דב חנין: אני רוצה לענות לספק שיהודה העלה.

אורי מקלב: פרשת השבוע, חבר הכנסת חנין.

אורי מקלב: במתן תורה קודם היה תורה שבעל-פה ואחר כך היה תורה שבכתב.

דב חנין: נכון.

דב חנין: אני יכול להיתלות פה בדעת גדולים, ואפילו בדעת תורה.

דב חנין: אבל אני רוצה, יהודה, לנסות להפיס את דעתך בשאלה שמטרידה אותך ואת חברי חיים, שהיא שאלת הזמן.

חיים ילין: אני רוצה להבין את הסטרטאפ הזה.

חיים ילין: הוא גאוני.

דב חנין: הסטרטאפ הזה הוא לא כזה מסובך.

דב חנין: אנחנו יכולים לקבוע שיהיה איזשהו נוסח מחייב של אמירה, שהוא יכול לכלול אפילו 20 מילים, לא צריך להיות דיון ארוך.

דב חנין: כמו חוקר משטרה, שאומר לכל חשוד שעומד בפניו: אדוני, זכותך לשמור על שתיקה, אבל כל דבר שתאמר יוכל לשמש בעתיד נגדך.

דב חנין: 30 מילים מחייבות.

<יהודה זמרת: ואז אתה מחייב אתו בווידיאו לתעד.

דב חנין: זה מצוין, תחייב אותו בווידיאו, מצוין.

דב חנין: אנחנו בעולם הדיגיטלי.

דב חנין: בעולם הדיגיטלי, שבו כל אזרח חייב לתת טביעות אצבע, או נדרש לתת טביעות אצבע, בעולם הזה לפחות נצלם את הפקידים שנותנים את האזהרה.

דב חנין: אלמנטרי לחלוטין, פשוט ביותר, לא לוקח גם זמן.

דב חנין: זה לוקח בדיוק חצי דקה, אבל זה עושה את ההבדל הגדול.

<יהודה זמרת: חצי דקה כפול מאה.

דב חנין: אתה אומר לאדם:

דב חנין: זכותך שלא לתת טביעת אצבע, אבל אם אתה נותן טביעת אצבע, דע לך שהיא יכולה לשמש לכך וכך דברים.

דב חנין: זה לוקח חצי דקה.

דב חנין: ככל שאנחנו נצמצם את יכולות השימוש בטביעות האצבע, גם נוסח האזהרה הזאת יהיה יותר קצר.

דב חנין: לכן למדינה יהיה אינטרס.

אורי מקלב: ברור, הטכניקה תהיה מהירה.

אורי מקלב: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר שני דברים בהקשר לטביעות האצבע, ואפילו דבר מקדים.

תמר זנדברג: הדבר המקדים הוא, שכידוע לכולנו מדובר בדבר דרמטי.

תמר זנדברג: במידה רבה מאוד על זה קמה ונופלת השאלה עד כמה הרסני, עד כמה פוגעני יהיה המאגר הביומטרי, מה הסכנות בדליפה שלו, מה הסכנות באגירה כזאת של כל האזרחים, וזאת הסיבה שהשר, לא אף דרג מקצועי במשרד, החליט החלטה פוליטית, החלטה ערכית עקרונית, שטביעות האצבע יהיו וולונטריות.

תמר זנדברג: אנחנו לא רוצים להגיע למצב, שבגלל שיקולים שאולי יש תור ואולי אין תור, ואולי אנחנו רוצים לתת שירות כזה לאזרחים או שירות אחר לאזרחים, ההחלטה של השר, שהיא החלטה ערכית מוסרית ממוסמסת בידי הדרג המקצועי, והופכת לאות מתה בגלל שיהיה טופס ואיפה זה יהיה בטופס, וזה יהיה בסעיף האחרון בטופס, ותחתום, כמו במערכונים של הגשש, פה, פה ופה.

תמר זנדברג: לא, זה לא העניין.

תמר זנדברג: זה לב לבו של הנושא כאן.

תמר זנדברג: לכן אני מצטרפת לכל מילה, ואפילו יותר מזה, של חבר הכנסת דב חנין.

תמר זנדברג: אי-אפשר לשקול בכלל שזה יהיה ללא הסבר, ואני אפילו אגיד יותר מזה, וכאן אני עוברת לדבר הבא.

תמר זנדברג: אנחנו בוגרי 3.5 שנים של הפיילוט.

תמר זנדברג: אחד הדברים המרכזיים בפיילוט היה נתינת הסבר לאזרח על המשמעויות של המאגר הביומטרי והשארה לבחירתו האם הוא מעוניין להצטרף או לא.

תמר זנדברג: אנחנו כאן בוועדה, ובבתי המשפט באמצעות העתירות של התנועות האזרחיות, ניהלנו אין-ספור דיונים על השאלה מה זה ההסבר הזה, האם ניתן כמו שצריך או לא, האם כל מיני חיילים בודדים ותלמידים ועולים חדשים וכל מיני אנשים צורפו למאגר באיזשהו טייס אוטומטי בלי שקיבלו את ההסבר הראוי הזה בתקופת הפיילוט.

תמר זנדברג: אז עכשיו שיבואו ויגידו לנו שנתנגד להסבר?

תמר זנדברג: לא יקום ולא יהיה.

תמר זנדברג: יתר על כן, אני חושבת שכבר עכשיו הניסיון כאן להתנער מהמילים "בדרך ובתנאים שייקבעו בתקנות", שזה משאיר לנו - - -

אורי מקלב: זה לא מספק אותנו.

אורי מקלב: אנחנו רוצים בהסבר בעל-פה.

<יהודה זמרת: אנחנו הכנסנו את זה.

<יהודה זמרת: לא התנערנו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה המינימום.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא אמרתי שלא אני הכנסתי את זה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה מופיע בנוסח מהתחלה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא הכנסנו את זה אתמול בלילה, אלא בשלב מאוד מוקדם.

תמר זנדברג: המילים האלה אומרות שאנחנו נקבע את הדרך כאן בוועדה, מפני שזה דבר שהוא מאוד דרמטי.

תמר זנדברג: ואם אתה רוצה לדלג על זה, ויותר חשוב לך התור מאשר השירות לאזרח, אז אני אומרת שוב, השר שלך החליט על זה.

<יהודה זמרת: התור לא מעניין אותי בגללי, התור מעניין אותי כי אזרחי מדינת ישראל עומדים בתור, לא אני.

תמר זנדברג: אין שום בעיה.

תמר זנדברג: אתה רוצה לקצר את התור, אז אל תיקח טביעת אצבע בכלל.

תמר זנדברג: טביעת האצבע זה מבחינתנו אחד מאבני היסוד המרכזיות ביותר של כל החוק הזה.

אורי מקלב: עצם טביעות האצבע הן הבעייתיות.

אורי מקלב: לא תעודת הזהות החכמה היא הבעיה.

אורי מקלב: המאגר של טביעות האצבע הוא הבעייתי ועל זה אתה מבקש הסכמה.

אורי מקלב: זה צריך להיות יותר ברור.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אם אנחנו רוצים לדלג על הדבר הזה ובאמצעי מנהלתי לעקר את מה שהוועדה רוצה ואת מה שהשר החליט, אז אנחנו לא ניתן.

אורי מקלב: חברת הכנסת פארן רוצה גם היא להתייחס.

אורי מקלב: בבקשה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס דווקא לא לנקודה הזאת, אלא לתיקון שאני רוצה להציע לניסוח סעיף (ג1), שבעצם משאיר אותו עם אותה מהות, אבל נותן את הדגש, שלדעתי זאת רוח הוועדה היום.

יעל כהן-פארן: אני מציעה שייכתב כך: על אף הוראות סעיף קטן (ג)(2), תמונות טביעות האצבע ונתוני הזיהוי כאמור באותו סעיף קטן, לא יועברו לרשות לצורך הכללתם במאגר הביומטרי, אלא אם התושב שממנו ניטלו התמונות האמורות נתן את הסכמתו לכך, בכתב, בדרך ובתנאים שייקבעו בתקנות, באישור הוועדה המשותפת.

יעל כהן-פארן: זה אותו עניין, אבל הפוך.

חיים ילין: זה פוזיטיב, זה נגטיב.

יעל כהן-פארן: בדיוק.

תמר זנדברג: תיקון טוב.

אורי מקלב: אבל אם את אומרת "מפורשת" זה גם יכול להיות בכתב, ואז זה לא בדיוק מה שרצינו פה.

יעל כהן-פארן: דווקא רצית בכתב.

אורי מקלב: לא רק בכתב.

יעל כהן-פארן: לא שיניתי את "בכתב", רק את זה שלא יועברו אלא אם נתנו את ההסכמה.

יעל כהן-פארן: זו ההדגשה.

מיכאל מלכיאלי: אפשר למצוא משהו ביניים.

תמר זנדברג: יש פה בעיה.

תמר זנדברג: "יועברו לרשות גם לצורך הכללתם".

תמר זנדברג: מה זה אומר?

אורי מקלב: אם נגיע להבנה מה אנחנו צריכים, את הניסוח אני בטוח שנמצא.

אורי מקלב: תסמכו על נירה שהיא תגיע למקסימום, אם נסכים על משהו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני באמת הכנסתי את המינימום.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא יודעת למה אתם כל כך כועסים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל זה באמת המינימום.

אורי מקלב: ניר, בבקשה.

<ניר הירשמן: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש.

<ניר הירשמן: אני חוזר לסוגיית ההסבר.

<ניר הירשמן: בפועל מה שיקרה בלשכות האוכלוסין, כמו שאנחנו רואים היום, הרבה מאוד אנשים מגיעים ללשכות האוכלוסין ואומרים להם: תעשו ביומטרי, זה כבר מה שצריך.

<ניר הירשמן: יש לנו סדרה ארוכה של עדויות שמדברות על הדברים האלה ואנשים שמבקשים לצאת החוצה.

<ברוך דדון: אתה ממציא דברים.

<ניר הירשמן: זו לא המצאה שלי.

<עמיר אריהן: הבטחת שתביא אותם.

<עמיר אריהן: אנחנו עדיין ממתינים.

אורי מקלב: אמוציות שאולי לא בוועדות האחרות, אתם עכשיו מנסים להוציא על שולחן הוועדה עכשיו?

אורי מקלב: ניר מדבר.

אורי מקלב: יכול להיות שהוא מגיש נגדכם בג"צים ועוד, אבל כאן בוועדה ההתייחסות היא רק לסעיף של החוק, לא לדברים אחרים.

<ניר הירשמן: בסופו של עניין מה שיקרה בלשכת האוכלוסין, יעמוד פקיד מול האזרח ויגיד לו: כבר שמת את טביעת האצבע, קח תעודה ל-10 שנים, בוא רק תחתום לי כאן.

<ניר הירשמן: לכן ההסבר הזה הוא חיוני.

<ניר הירשמן: אני רק רוצה להזכיר, שהתנועה לזכויות דיגיטליות הלכה לבג"ץ כנגד משרד הפנים על מנת שיוסיפו אזהרות אל הקמפיין, והמדינה נאלצה להוסיף אזהרות לקמפיין שעלה כדי לעודד את הכניסה למאגר הביומטרי.

<ניר הירשמן: צריך לומר שהדבר הזה לא נעשה לפני כן, ולכן ההסבר הוא חיוני בהחלט.

<ניר הירשמן: תודה רבה.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאלו ואלו דברי אלוקים חיים.

מיכאל מלכיאלי: מצד אחד אומר לך היועץ המשפטי של משרד הפנים: זה ישרוף זמן, אין זמן לעשות את זה.

מיכאל מלכיאלי: טענה הגיונית.

מיכאל מלכיאלי: מצד שני אומרים לך דב ותמר, שכאשר אנשים חותמים על ערימת דפים, אנחנו מכירים את זה מכל מיני חתימות שאנחנו עצמנו חתמנו.

אורי מקלב: לא באמת הוא יודע על מה הוא חותם.

יעל כהן-פארן: אני מאשרת את התקנון, מסמנת V במחשב בלי שקראתי כלום.

מיכאל מלכיאלי: יכול להיות שנמצא פשרה, גם לא לבזבז זמן וגם לפתור את הבעיה, שזה יהיה דף נפרד עם אותיות גדולות, ברורות, לא בתוך טקסט עם אותיות קטנות.

אורי מקלב: אתה צודק.

אורי מקלב: אפשר להסביר גם בעל-פה מה המסמך הזה אומר.

אורי מקלב: יש נוסחאות, כמו שכל נציג מכירות יודע לעשות, בצורה מהירה.

אורי מקלב: מוצאים את הנוסח.

אורי מקלב: אגיד לכם איפה המחלוקת.

אורי מקלב: יש אנשים שלא רוצים בכלל את מאגר טביעות האצבע, וככל שלא יהיה הרי זה משובח.

אורי מקלב: זו התפיסה של ניר למשל.

אורי מקלב: זו השקפת עולם, ומבחינתו כל עיכוב שיהיה בדבר הזה, הרי זה מבורך.

אורי מקלב: הוא לא רוצה, וזה לגיטימי.

אורי מקלב: מצד שני יש אנשים או גופים שרוצים כמה שיותר טביעות אצבע.

אורי מקלב: זה יותר מאמת את המאגר.

אורי מקלב: אנחנו, שנמצאים באמצע, אומרים שזה יכול להיות עם החלטת השר, שזה צריך להיות בצורה וולונטרית, אז זה צריך להיות בצורה וולונטרית כמשמעותו, ואי-אפשר לסחוב את זה ולהגיד: אחרי שהוא נתן הסכמה, אני כבר אוביל אותו לעניין הזה.

אורי מקלב: זה צריך להיות באמת בהבנה שאדם יודע למה הוא הולך.

אורי מקלב: לדעת חברי הכנסת, ואני באופן אישי גם מסכים לזה, רק הנושא שבכתב עדיין לא ייתן את ההבנה.

אורי מקלב: הרבה אנשים יעברו דרך התהליך הזה והם לא ידעו שיש להם זכות.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שצריך תוספת בעל-פה.

אורי מקלב: יהודה, אם היית אומר שזו תוספת זמן בלבד, הייתי מקבל את זה.

אורי מקלב: אבל אתה אומר: תוספת זמן, חקירות, דרישות.

אורי מקלב: העצמת את זה בצורה שהיא באמת לא משקפת את ההליך.

אורי מקלב: כל התהליך הזה צריך להיות גם אם זה לא היה וולונטרי.

אורי מקלב: אנחנו מצפים מפקידי ציבור שיסבירו תהליכים שקורים.

אורי מקלב: קל וחומר בן בנו של קל וחומר בתהליך שכל כולו היה צריך להיות וולונטרי.

אורי מקלב: שאדם יבין על מה הוא הולך.

אורי מקלב: הוא לא מבין על מה הוא הולך.

אורי מקלב: אם אתה נמצא במאגר, אז יכול להיות שהמשטרה פעם תבקש זהות, הזהות שלך תעלה, ועוד אלף השלכות.

אורי מקלב: אני לא מבקש להסביר מה ההשלכות שכל מיני אנשים חושבים.

אורי מקלב: המאגר יכול להיפרץ, יכולה להיות דליפה של המאגר.

אורי מקלב: אני לא מבקש ממך להסביר את זה.

אורי מקלב: אני מבקש ממך להסביר את הדבר האלמנטרי, הברור, שאתה הולך על תהליך וולונטרי, שאתה הולך עכשיו לתת טביעות אצבע ושטביעות האצבע נכנסות למאגר.

אורי מקלב: זה הכול.

<אביטל שטרנברג: אני רוצה להסתכן ולהציע סוג של פתרון אמצע.

<אביטל שטרנברג: הרי במהות אני לא חושבת שיש בינינו מחלוקת.

<אביטל שטרנברג: ההסכמה צריכה להיות הסכמה מדעת, ואדם צריך להסכים באמת מתוך ידיעה על מה הוא מסכים.

<אביטל שטרנברג: יחד עם זאת, עם כל החשיבות של החוק, אסור לנו לשכוח את כללי החקיקה הבסיסיים.

<אביטל שטרנברג: כל הדברים שדיברנו עליהם, מקומם בחקיקת משנה.

<אביטל שטרנברג: לכן הניסוח כפי שהוא כרגע, בדרך ובתנאים שייקבעו בתקנות שתאשר הוועדה הזאת, נראה לי הדבר הכי נכון.

<אביטל שטרנברג: הרי זה לא יהיה רק העניין של ההסבר בעל-פה.

<אביטל שטרנברג: הרי חלק מהפונים יהיו אנשים עם מוגבלויות שנצטרך להתאים את דרך ההסבר.

<אביטל שטרנברג: לא נצליח כאן כרגע לחשוב על הכול.

<אביטל שטרנברג: זה מסוג הדברים שצריכים להיות בחקיקת משנה, ולכן הניסוח הרזה שישנו כאן, שלא נכנס לפרטים, הוא הנכון.

אורי מקלב: הייתי רוצה מילה של הסבר בעניין.

אורי מקלב: מילה שגם יהיה ברור לדור הבא.

אורי מקלב: אני לא יודע מתי יביאו את התקנות.

<אביטל שטרנברג: ברור שהסכמה היא הסכמה מרצון.

אורי מקלב: גם התייחסות לנושא של נוער.

יעל כהן-פארן: אמרת שאתה לא יודע מתי יקבעו את התקנות.

יעל כהן-פארן: זה ייכנס לתוקף לפני שנקבעו תקנות?

<אביטל שטרנברג: לא.

אורי מקלב: לא מדובר על עוד הרבה זמן.

אורי מקלב: אנחנו עוד לא בדור הבא, זה נכון.

אורי מקלב: זה אנחנו.

אורי מקלב: אבל עם כל זה אני חושב שצריך לקבל את העמדה שלנו בעניין הזה, שלא יגידו שאנחנו דורשים דרישות חדשות.

אורי מקלב: אנחנו מדברים גם על הסבר.

אורי מקלב: ליאת, בבקשה.

אורי מקלב: התייחסות גם לנושא של קטינים.

אורי מקלב: זה גם יגיע לתקנות, כל הנושא של קטינים?

<אביטל שטרנברג: אלא אם כן נכתוב את זה פה בחוק.

<ליאת יעקובוביץ: צריך שמשרד הפנים יתייחס לנקודה הזאת.

<ליאת יעקובוביץ: אני אדבר על העקרונות.

<אביטל שטרנברג: לא אמרנו שלא נכניס או כן נכניס.

<אביטל שטרנברג: פשוט לא קיבלנו את העמדה.

אורי מקלב: מה העמדה של משרד המשפטים?

<ליאת יעקובוביץ: העקרונות לגבי קטינים מבחינתנו הם בדומה למה שהוסכם בצו.

<ליאת יעקובוביץ: זאת אומרת, החלת טביעות האצבע וגם נתוני הזיהוי הביומטרי שהופקו מהם במאגר עצמו מקטין שטרם מלאו לו 14 שנה, זה יהיה בהסכמה בכתב של נציגו.

<ליאת יעקובוביץ: בהמשך למה שנירה אמרה, בדרך ובתנאים שייקבעו בתקנות באישור הוועדה.

<ליאת יעקובוביץ: לגבי קטין שמלאו לו 14, זו תהיה הסכמה כפולה, גם של נציגו וגם של הקטין עצמו, באותה דרך.

<ליאת יעקובוביץ: אנחנו מוסיפים פה עוד היבט, שאותם קטינים שנכללו טביעות האצבע שלהם במאגר, כשהם יגיעו לגיל 18 משרד הפנים יפנה אליהם בכתב וייתן להם את האפשרות לבוא ולהימחק מהמאגר.

<ליאת יעקובוביץ: זאת אומרת, עוד לפני השלב שבו יונפק להם מסמך זהות חדש.

חיים ילין: בתנאי ששניהם קיבלו החלטה כן להיות.

<ליאת יעקובוביץ: כן, ברור.

<ליאת יעקובוביץ: אנחנו מדברים מראש, אותה קבוצת קטינים.

<ליאת יעקובוביץ: עד גיל 14 אנחנו מדברים בהסכמת הורה, זה דרכון.

<ליאת יעקובוביץ: מגיל 16 אנחנו מדברים על תעודת זהות.

<ליאת יעקובוביץ: מגיל 14 אנחנו מדברים על הסכמה כפולה, גם של קטין וגם של ההורה, עד 18.

<ליאת יעקובוביץ: בגיל 18 ניתן להם אפשרות לבוא ולצאת מהמאגר.

<ליאת יעקובוביץ: זאת אומרת שיפנו אל הקטין בכתב ויודיעו אותו שהוא יכול עכשיו לבוא ולהימחק מהמאגר.

<ליאת יעקובוביץ: היה וירצה, יפנה למשרד הפנים.

אורי מקלב: אותו קטין שבגיל 14 נתן את הסכמתו, מגיע גיל 16 והוא מנפיק תעודה.

חיים ילין: הוא לא נתן.

אורי מקלב: הוא נתן יחד עם אבא שלו, בסדר.

<ליאת יעקובוביץ: בהסכמה כפולה.

אורי מקלב: הוא מגיע לגיל 16, עכשיו הוא מנפיק תעודת זהות.

אורי מקלב: אבל אם בגיל 16 הוא לא מסכים, לא לוקחים ממנו, נכון?

אורי מקלב: אז יש נקודת יציאה גם בגיל 16 אם הוא רוצה לצאת מהמאגר הזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם הוא עושה תעודת זהות ולא מסכים, אומר שהוא התחרט?

אורי מקלב: אני מציע להיכנס לפרטים בתקנות.

<ליאת יעקובוביץ: אנחנו מדברים כרגע רק על מי שהסכים להכניס טביעות אצבעות למאגר.

אורי מקלב: אבל היציאה שלו היא רק גיל 18?

חיים ילין: העיקרון הוא שבגיל 18 מי שבתוך המאגר יקבל מכתב האם הוא רוצה להמשיך להיות במאגר, כן או לא.

אורי מקלב: כיום בפיילוט, אדם שהסכים או ביקש דרכון ביומטרי, הוא חייב גם הנפקה של תעודת זהות ביומטרית.

אורי מקלב: זה מה שקרה בפרקטיקה.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא בפיילוט.

אורי מקלב: אותו אחד שהנפיק בגיל 14 דרכון, כשהוא מגיע לגיל 16 הוא מוציא תעודת זהות.

אורי מקלב: אם אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שעכשיו הוא יותר בוגר, השאלה היא אם הוא יוכל גם בגיל 16 לצאת.

<יהודה זמרת: כל אלה שנכנסו לפיילוט, יוכלו לקבל נקודת יציאה בלי קשר לגיל 18.

<יהודה זמרת: יש פה הוראה שמסדירה את נקודת היציאה שלהם.

<ליאת יעקובוביץ: זה מוסדר בחוק עצמו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: איך קטין מגיע לנקודת היציאה הזאת?

<נירה לאמעי רכלבסקי: עוד לא הגענו לזה.

<יהודה זמרת: לא קטין, כולם.

<יהודה זמרת: גם מי שהוא בן 50 ומי שהוא בן 70.

<יהודה זמרת: כולם מקבלים.

<יהודה זמרת: אמרנו שהם יוכלו לבקש תוך תקופת מסוימת.

אורי מקלב: הניסוח הוא כזה שיכלול גם אותם בעניין הזה.

<ליאת יעקובוביץ: גם צריך שיהיה סעיף מקביל גם לאדם שמונה לא אפוטרופוס בהסכמת נציגו.

אורי מקלב: אני רוצה בעניין הזה קצת להקל, ואני אומר את זה לחברים.

אורי מקלב: התהליך היום של הנפקת תעודות זהות שנעשות דרך בתי הספר הוא תהליך מאוד חשוב, יעיל מאוד.

אורי מקלב: בסופו של דבר הנערים לא מגיעים.

אורי מקלב: ההנפקה של תעודת זהות חדשה – היום בבתי-ספר יש תהליך, חלק זה עם טקס, בחלק מהמקומות זה בלי טקס.

אורי מקלב: בבתי הספר יש גם אימות.

אורי מקלב: זאת אחת ההנפקות המאמתות ביותר.

אורי מקלב: ילד לא יכול להתחזות, בית הספר יודע, הוא חותם על השמות.

אורי מקלב: מקבלים את זה בהסכמת בית הספר.

אורי מקלב: זה תהליך ששמור, ואני חושב שהוא גם מייעל את העבודה בלשכות וגם נותן אפשרות לכל הנערים להנפיק תעודת זהות, פרט לכאלה שמסרבים.

אורי מקלב: אבל לדעתי 95% עושים את זה דרך בתי הספר.

אורי מקלב: אם אנחנו היום, בגלל תעודות הזהות הביומטריות, נבטל את כל התהליך הזה בגלל שצריך עכשיו מכונות או עמדות שיעשו את זה.

אורי מקלב: ואנחנו עכשיו לא נעשה את זה בגלל הסכמת ההורים לתת תעודת זהות, ואנחנו מאוד נדבק בזה שנרצה את טביעות האצבע שלו, הרי רק בשביל תעודת הזהות החכמה ותמונת הפנים אנחנו לא צריכים את הסכמת ההורים.

אורי מקלב: זה לפי חוק.

אורי מקלב: אנחנו נבטל את כל התהליך הזה רק בגלל שאנחנו רוצים ללכת על החלק הוולונטרי, וכדי לקיים את החלק הוולונטרי אנחנו צריכים הסכמה של ההורים, ומשרד המשפטים יטען טופס כזה ואחר, ואנחנו את כל התהליך הזה נבטל – באמת יצא שכרו בהפסדו.

אורי מקלב: אני אומר למשרד המשפטים, שאני שומע שהוא זה ששם חסמים על כך במסמכים שאתם תדרשו בהסכמת ההורים.

אורי מקלב: אני כמעט הייתי מתנה את החוק בזה שהתהליך הזה יישאר.

<עמוס ארבל: כבוד היושב-ראש, הפרויקט בפני עצמו יבוטל כי צריך לעשות את ההרכשה, ואי-אפשר לעשות בבתי-הספר הרכשה ביומטרית.

אורי מקלב: למה לא? לי אמרו כאן בוועדה שאפשר לצאת עם ניידת כזאת או אחרת.

<עמוס ארבל: אבל בגדול 300,000 תלמידים במדינת ישראל, אי-אפשר לצאת אליהם כל שנה כדי לעשות את זה.

אורי מקלב: כל שנה מנפיקים 300,000?

<עמוס ארבל: כיתות י' בבתי-הספר.

<עמוס ארבל: 200,000 או 150,000 זה מספר מספיק גדול.

יעל כהן-פארן: אז אתה רוצה שהם יבואו ללשכה?

<עמוס ארבל: הם יהיו חייבים מחר בבוקר לבוא ללשכה כדי לעשות הרכשה ביומטרית.

<עמוס ארבל: עזבי עכשיו את נושא ההסכמה.

<עמוס ארבל: מעצם התהליך הוא חייב לבוא ללשכה.

<עמוס ארבל: זו הרעה בשירות, זו הרעה בתהליך, זה מוסיף על העמדות, מוסיף על העומס.

<עמוס ארבל: עד שנגיע למצב שנוכל לצאת לאנשים החוצה, וזה מצב שבשנה הקרובה לא יהיה.

אורי מקלב: יש לכם תוכנית עבודה?

<עמוס ארבל: אם אנחנו רוצים עוד יותר להקשות את זה, אז נדרוש גם שאחד ההורים יבוא, כדי שהוא יסכים לשים, כן או לא.

<עמוס ארבל: העמדה שלנו היא, שהילד הוא בן 16, בתקופת החובה, יבוא ויבקש תעודת זהות ביומטרית והוא יחליט לעצמו לגבי הסכמה.

<ליאת יעקובוביץ: לנו יש קושי משמעותי עם זה.

<ליאת יעקובוביץ: כולנו מודעים כבר, ושמנו את הדברים על השולחן.

<ליאת יעקובוביץ: יש לנו שימושים משניים ויש לנו השלכות מעבר לתעודת הזהות שהיום מנפיקים.

<ליאת יעקובוביץ: ולכן ההתעקשות שלנו היא להסכמת הורה מגיל 14 וגם מגיל 16 עד 18.

אורי מקלב: דהיינו, אתם דורשים שההורה יבוא ללשכה?

<ליאת יעקובוביץ: כשאנחנו באנו ושאלנו, אמרו שזה יהיה גם בבתי הספר בנוכחות ההורה.

אורי מקלב: גם לי אמרו את זה כאן בוועדה.

אורי מקלב: אני לא יודע מאיפה הנסיגה באה.

<ליאת יעקובוביץ: אבל הסכמת הורה היא מהותית.

אורי מקלב: אני אומר את זה לחברי חברי הכנסת, המצב הזה שכל התהליך הזה ייפסק בבתי-ספר, יעבור ללשכות, ויחד עם זאת יבוא יחד עם ההורה, אנחנו נגיע למצב ש-10% מבני הנוער ינפיקו את תעודות הזהות.

אורי מקלב: לאחרים בכל התקופה הזאת לא תהיה תעודת זהות.

אורי מקלב: כל המושג הזה של כל מה שקורה בהנפקה הראשונה שאתה מקבל, היא פעולה מאוד יפה אבל היא תיעלם ותיפסק.

אורי מקלב: אני חושב שמשקיעים כל כך הרבה, צריך לתת את הדעת בעניין הזה.

אורי מקלב: אני הבנתי מכם שזה לא דבר שהוא לא מציאותי.

אורי מקלב: לא מדובר על 150 בני נוער, מדובר על 300 בתי-ספר.

אורי מקלב: כשזה מגיע לבית-ספר, זה תהליך שבאותו יום הניידת יכולה לעשות כמה וכמה בתי-ספר.

אורי מקלב: במשך תשעה החודשים שלומדים אפשר להספיק את כל בתי הספר בארץ.

אורי מקלב: ואם צריך שתי ניידות, אז שתי ניידות.

<נירה לאמעי רכלבסקי: האם אפשר להחליט שלא לוקחים טביעות אצבע מגיל 16?

<יהודה זמרת: למה לא לוקחים טביעות אצבע?

<יהודה זמרת: כי בלאו הכי צריך לקחת?

<יהודה זמרת: זה התיעוד שלו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: למאגר.

<יהודה זמרת: אבל הוא לא עלול לקחת לו, כי הוא לא יקבל 10 שנים.

<מרגלית לוי: לפני שאנחנו עוברים לסעיף הבא, אני רוצה לציין שאנחנו כבר מדברים על פרק הוראת השעה.

<מרגלית לוי: יש סעיף 10א מההוראות שסיכמנו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נחזור לזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הוא נכנס.

<מרגלית לוי: מדובר בסעיף שהחלטנו שאנחנו מעבירים אותו לפרק הוראת השעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הוא מופיע בנוסח, תסתכלי.

<מרגלית לוי: הוא לא מופיע.

<עמוס ארבל: רציתי לציין, אם לא הובנתי קודם, שהיכולת הטכנית קיימת לעשות הרכשה מחוץ ללשכות.

<עמוס ארבל: יש כזה מצב.

אורי מקלב: לא טכנית, ההיערכות שלכם לזה.

<עמוס ארבל: קשה מאוד להאמין שנוכל בשנה הראשונה לעשות את כל תלמידי כיתות י' במדינת ישראל, שתהיה להם הרכשה מחוץ ללשכות.

אורי מקלב: ל-2018 יש ניידת מתוכננת בתוכנית העבודה?

אורי מקלב: מי נמצא כאן מרשות האוכלוסין שיכול לענות על זה?

אורי מקלב: יש בתקציב רכישה של ניידת אחת או שתיים?

<יוגב שמני: יש לנו לשכה, ניידת.

<יוגב שמני: כבר עשינו את זה בעבר גם בבית-ספר במעלה-אדומים וגם בפרויקטים נוספים.

<יוגב שמני: אין לנו בעיה מבחינה טכנית לעשות את זה.

<יוגב שמני: כפי שעמוס ציין, לבצע פריסה בכל הארץ - - -

אורי מקלב: אני מבקש מכתב ממשרד הפנים, מרשות האוכלוסין, לפני שאנחנו מחוקקים את החוק, מה תוכנית העבודה לגבי הנפקה לבני נוער.

אורי מקלב: אנחנו נתלה את זה בזה.

אורי מקלב: אני בטוח שהשר קשוב מאוד לדבר הזה.

אורי מקלב: אין לי ספק שהוא יהיה קשוב.

אורי מקלב: תתאמו את זה, תנחו, אנחנו רוצים מכתב לוועדה מה התוכנית שלכם לגבי ההנפקה.

אורי מקלב: לא יוצא שכרו בהפסדו.

אורי מקלב: לא יכול להיות שעם כל זה שאנחנו מקדשים את הדבר הזה של הביומטרי, אנחנו נפסיד.

<ליאת יעקובוביץ: אבל היה ביניכם הסכמת הורה.

אורי מקלב: זה לא קשור להסכמת הורה.

<יהודה זמרת: הניידות יצאו ולא יהיו לקוחות.

<יהודה זמרת: זה בסדר.

<ליאת יעקובוביץ: יש לכם ברירת מחדל שזה בלי לקחת טביעות אצבעות.

<יהודה זמרת: אבל אז זה נותן לו לחמש שנים, ואני לא רוצה לתת לו.

<יהודה זמרת: אין שום מניעה בדבר הזה, לא לו ולא לי.

<ליאת יעקובוביץ: אתה תציע את האפשרות, והורה שירצה יגיע.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כל עוד שאנחנו מדברים על המאגר הביומטרי, ואני אומר את זה פה בגלוי, אני באופן אישי מתנגד שיגיעו ניידות לבתי-ספר, ואני אנסה לנמק.

חיים ילין: זה כמו הברינקס, פחות או יותר.

חיים ילין: עכשיו תצטרכו לשים גם על הניידת הזאת, בגלל שיש שם עכשיו בית-ספר עם אלף תלמידים.

חיים ילין: צריך אומנם פרופורציות, אבל צריך גם היגיון לכל ההתנגדות שלנו כלפי המאגר הביומטרי.

חיים ילין: אז אני מתנגד.

חיים ילין: אני אגיד לך גם למה.

אורי מקלב: למה?

חיים ילין: כי מסתובבת עכשיו ניידת עם 500 זהויות של צעירים, שכל אחד יכול לעקוב ולגנוב אותן.

חיים ילין: זה כסף.

חיים ילין: אם אתה מתנגד למאגר, אז אתה צריך להיות עקבי.

חיים ילין: יהיה לנו מאגר ביומטרי, יהיו לנו מאגרי ביומטרי ניידים ויהיה לנו עוד מאגר שהוא לא ביומטרי באוכלוסין.

חיים ילין: אין חיה כזאת, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: ככל שהמערכות האלה הופכות להיות לא מרכזיות וניידות, עוד יותר אתה לוקח סיכון שיפרצו את המערכת.

<קריאה: נשים אבטחה.

חיים ילין: תהיה מציאותי.

חיים ילין: זה צחוק.

חיים ילין: לכן הטענה הבסיסית שלי היא, שאם יש תעודה ביומטרית, בלי מאגר, אפשר לעשות אותה בבתי-הספר, אין שום בעיה.

חיים ילין: כי הביטחון נמצא בתוך התעודה, לא בתוך הניידת.

חיים ילין: אבל אם רוצים מאגר ביומטרי, עם כל מה שאנחנו דנו עליו, רק בלשכה המרכזית, אבא ונער, אימא ונער, יגיעו ויעשו את מה שצריך לעשות בלשכות.

חיים ילין: אני כבר אומר לכם מראש, השר יצטרך לדאוג שיהיה כסף לשעות נוספות.

חיים ילין: כי מי שרוצה את ההורה יחד עם הנער, הוא חייב בערב.

חיים ילין: לא שתגידו עכשיו שאין כסף לשעות נוספות, כמו שהיה עם MRI, שקנו מכשירים אבל אין מי שיעשה משמרות בלילה.

אורי מקלב: אני מודה שכיוונתי לדעתך.

אורי מקלב: עוד בדיונים הפנימיים שהיו לנו, בהכנה לפני הצעת החוק, הגשתי למשרד הפנים ורשות האוכלוסין התנגדו לזה.

אורי מקלב: אני טענתי שמכיוון שמדובר בבני-נוער שאתה לוקח מהם טביעות פנים, לבטל את המאגר או טביעות האצבע למאגר.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: כי הרי אנחנו עושים את זה בשביל האימות.

אורי מקלב: כאן יש לנו האימות האמיתי.

אורי מקלב: אין אימות יותר גדול מהמסגרת.

אורי מקלב: הרי בית-הספר מאשר את הרשימה, אף אחד לא מתחזה בתוך בית-הספר.

אורי מקלב: בואו נוותר על זה.

אורי מקלב: אם אני מסתכל על שולחן הערכים, על מה שאנחנו צריכים איזון ומידתיות, אפשר לוותר על זה.

אורי מקלב: לא קיבלו את הדבר הזה.

אורי מקלב: רוצים לשימושים אחרים, יש כוונות אחרות.

אורי מקלב: הרי לא סתם מתנגדים.

אורי מקלב: בהנפקת תעודות הזהות, רק בשביל לאמת את הנושא של מי שמנפיק אותו ושאנחנו אומרים שזאת תכלית החוק, רק כדי שנדע מי הזהות של האדם, אנחנו מקבלים את זה גם אם נוותר על המאגר של טביעות האצבע אצל בני הנוער בהנפקה ראשונה.

אורי מקלב: אבל כנראה שרוצים בכל אופן את הדברים האלה ורוצים את המאגר, לכן לא הסכימו לזה.

אורי מקלב: גם כשאתם אומרים שיהיה תור בכל ההסברה בעל-פה, אני יודע.

אורי מקלב: אני יודע שעכשיו אנחנו מסתכלים רק על מי שמבקש להנפיק תעודת זהות.

אורי מקלב: אבל אני יודע שמאחוריו עומדים עוד שורה של אנשים, שאחר כך נבוא לכאן לשולחן ונשאל למה לוקח כל כך הרבה זמן ברשות האוכלוסין להנפיק תעודת זהות, למה אנשים עומדים שעות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שנבוא בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל זו שאלה של איזונים.

אורי מקלב: זה נכון שהדברים האלה איך שלא יהיה לוקחים יותר זמן.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שגם הנושא הזה של בתי-ספר, יש בזה בעייתיות, איך שומרים עליו.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר במערכת האיזונים נראה לי שהדברים האלה גוברים.

אורי מקלב: הם הרבה יותר יעילים, הרבה יותר הצליחו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני הולך אתך, ואז במקום מה שנאמר פה, בגיל 18 יקבלו מכתב ויגידו: וולונטרי אתם רוצים?

חיים ילין: כן או לא.

אורי מקלב: אני סומך גם על החיים.

אורי מקלב: שאלתי את היועצת המשפטית לפני הישיבה האם יש אפשרות לרשות האוכלוסין לוותר או אפילו להציע באופן וולונטרי.

אורי מקלב: הבנתי שכן.

אורי מקלב: זאת אומרת, הם לא חייבים להציע את זה.

אורי מקלב: דהיינו, אם משרד החינוך יגיע להסכמה עם רשות האוכלוסין ומשרד הפנים שיהיה אפשר בבתי-ספר ולא ניקח טביעות אצבע, יהיה אפשר לעשות את זה.

אורי מקלב: יכול להיות שזה גם תלוי בנו, אנחנו גם נעשה פעילות בעניין הזה, אבל בחוק כרגע אני לא יכול להכריח את זה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להעיר על עצם זה שהם כל כך מתנגדים ולא רוצים את זה.

יעל כהן-פארן: אני שומעת שזה היה בדיונים מקדימים, וזה לא כאן על השולחן.

יעל כהן-פארן: בואו נניח סיטואציה, הם יבואו לבתי-ספר, כביכול השיטה הקלה לתלמידים, לעשות את זה עכשיו בלי טביעת אצבע למאגר, או שילכו בערב עם אבא או אימא וייתנו גם עם טביעת אצבע למאגר.

יעל כהן-פארן: מי ייתן טביעת אצבע למאגר?

יעל כהן-פארן: לכן הם לא רוצים את זה.

יעל כהן-פארן: לא משום סיבה אחרת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני רוצה לסכם את הסעיף הזה, וגם את הנוסח טנטטיבית.

<יהודה זמרת: אנחנו מתנגדים.

חיים ילין: לא ציפית שאתה תגיד כן.

חיים ילין: אתה מפתיע אותי מאוד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יתווסף סעיף לגבי קטינים, לפי מה שנאמר לנו במשרד המשפטים, שעד גיל 14 תהיה הסכמה של נציג.

<יהודה זמרת: אני צריך תקנות.

אורי מקלב: היא הביעה את העמדה שלה.

אורי מקלב: אני לא מוסיף על זה סעיף.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כל מה שנאמר לגבי הקטינים לא נכנס לחוק?

אורי מקלב: נאמר, היא נתנה כאן הצהרה.

אורי מקלב: זה לא נכנס לחוק, זה יהיה בתקנות.

אורי מקלב: אני לא מכניס.

אורי מקלב: שר המשפטים יכול להתנגד.

<ליאת יעקובוביץ: אנחנו דיברנו על העקרונות, לא דיברתי על מערכת ההסדרה.

אורי מקלב: נכון, גם אני הבנתי את זה.

אורי מקלב: היא רצתה להגיד את זה העמדה שלה, אבל זה לא נכנס לתוך הסעיף.

תמר זנדברג: אבל אין שום התייחסות בחוק עצמו לקטינים?

אורי מקלב: זה יבוא בתקנות.

<יהודה זמרת: זה חלק מההסכמות, איזו הסמכה אני דורש, באיזה אופן.

תמר זנדברג: אולי נוסיף "בדרך שתיקבע בתקנות, לרבות נטילת הסכמה מקטינים", על מנת להבהיר שזה יינתן בתקנות.

<עירית ויסבלום: יש את זה בתיקון לסעיף 35 בהצעת החוק.

אורי מקלב: זה כתוב בפירוש.

אורי מקלב: היה כאן רק הוויכוח המשפטי, היא רצתה להבהיר את העמדה שלהם.

תמר זנדברג: את זה אני מבינה.

תמר זנדברג: אני אומרת על מנת שיהיה ברור שזה צריך להיקבע בתקנות, הנושא של הקטינים.

אורי מקלב: סעיף 2.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני מבקשת פה שהם יסבירו, כי אני גם לא לגמרי מבינה בנוסח למה הכוונה "השר יבחן הפעלת סמכותו", מבחינת ניסוח.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כי אין כאן סמכות בסעיף (א).

<יהודה זמרת: הסעיף נותן הסמכה.

<יהודה זמרת: הסעיף הזה מחייב אותו.

<יהודה זמרת: הסעיף הזה לכאורה הוא סעיף סמכות חשוב, הוא יכול לכאורה לא להפעיל את סמכותו.

<יהודה זמרת: זו הייתה הכוונה שאומרת: כל שלוש שנים אתה חייב לבחון.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל איזו סמכות?

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא מוגדרת הסמכות.

<מרגלית לוי: צריך להוסיף את הפסקה שמופיעה בהוראת הקבע.

<מרגלית לוי: בהוראת הקבע יש משפט שאומר כך: "אלא אם כן קבע השר בצו תקופת תוקף ארוכה יותר".

<מרגלית לוי: ואת המשפט הזה שמופיע בהוראת הקבע צריך להוסיף לכאן, כדי לדבר על סעיף ההסמכה אליו את מתכוונת, וזה בסדר.

<יהודה זמרת: אני מסביר למה שניהם הועתקו, וכרגע בגלל הוראת השעה יכול להיות שצריך לבחון אותה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כי כאן זה לא כתוב, לא רציתי להוסיף סתם.

<יהודה זמרת: יש סעיף קבוע לגבי תקופה הרבה יותר ארוכה, גם אחרי שהוראת השעה אולי תפוג ולא תוארך הוא ימשיך.

<יהודה זמרת: הכוונה הייתה שכל שלוש שנים שר הפנים יהיה חייב לעשות נקודת חשיבה אם אפשר להאריך את תקופת הדרכונים מעבר לחמש שנים.

<יהודה זמרת: הכוונה הייתה כדי שזה לא יהיה רק סמכות שברשות, אלא לחייב נקודות כל שלוש שנים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל אתם רואים מצב בתקופת הקבע?

<נירה לאמעי רכלבסקי: הרי הוראת השעה היא - - -

<יהודה זמרת: יכול להיות שיש מצב שמישהו אמר:

<יהודה זמרת: אני מחליט שאני לא יכול להאריך יותר משמונה, קיבלתי החלטה מודעת זו או אחרת שלמרות האמור אני מקבל את ההחלטה לבטל, ואני מסתפק בשמונה או בתשע שנים.

<יהודה זמרת: זו החלטה שהיא החלטה של מדיניות, והיא אפשרית בסופו של יום.

<יהודה זמרת: לכן באו ואמרו: כל שלוש שנים אנחנו מצפים מהשר להסתכל עוד פעם בנתונים ולקבל החלטה.

אורי מקלב: זה רק לגבי הארכת תוקף המסמך, או גם לגבי המאגר?

<יהודה זמרת: המאגר הוא הוראת השעה.

<יהודה זמרת: עוד מעט נדבר עליו.

<יהודה זמרת: אני מדבר בתקופת הקבע, בהנחה שנמחקת הוראת השעה ויש לנו רק תמונות מאגר, ועדיין זה נשאר חמש, שש, שבע שנים.

<יהודה זמרת: שר הפנים כל שלוש שנים יהיה חייב לחשוב מחדש ולהגיד אם הוא יכול להאריך יותר או לא.

<יהודה זמרת: כי החוק אמר חמש שנים, אבל הוא ביקש שלשר לא תהיה רק סמכות להאריך, אלא כל שלוש שנים הוא יבצע הארכה מחודשת של המצב, מתוך נטייה לנסות להאריך כמה שאפשר את תוקף המסמך.

<מרגלית לוי: אז המשפט הוא לקחת מהוראת הקבע את המשפט שכנראה הושמט: "אלא אם כן קבע השר בצו תקופת תוקף ארוכה יותר".

<מרגלית לוי: ואז סעיף (ב) מדבר על אותה הסמכה.

אורי מקלב: זה מדבר על השורה האחרונה בסעיף (א), שכתוב "לא יעלה על חמש שנים".

אורי מקלב: על זה בא ההמשך.

<נירה לאמעי רכלבסקי: "אלא אם כן קבע השר בצו תקופת תוקף ארוכה יותר", ואז באמת השר יבחן אחת לשלוש שנים את הצורך בהפעלת סמכותו לפי סעיף (א).

<מרגלית לוי: נכון.

<יהודה זמרת: גם בתקופה הזאת, שלוש שנים.

<יהודה זמרת: יכול להיות שאם זה יוארך יהיה עוד שלוש שנים.

<יהודה זמרת: אני לא יכול לדעת, אבל אנחנו רוצים להוסיף אמירה מסוימת שאומרת שתהיה בחינה, זאת לא תהיה סמכות שתישאר אלא כסמכות רשות.

חיים ילין: מול מי הוא עושה את הבחינה?

<יהודה זמרת: הוא בודק את הנתונים.

<יהודה זמרת: צריך לזכור, אנחנו רוצים להאריך את התוקף.

אורי מקלב: אחת הנקודות שמעיקות עלינו בחוק הזה היא קיצור תוקף המסמך.

אורי מקלב: חמש שנים, זה אומר שכל חמש שנים צריך לבוא.

אורי מקלב: זה מעיק על כולנו, זה גם מעיק על הגופים המקצועיים.

אורי מקלב: במקרה הזה אנחנו נמצאים באותה סירה ביחד.

אורי מקלב: מכיוון שגם הם היו רוצים יותר מחמש שנים אם זה היה מתאפשר.

אורי מקלב: יש לנו ויכוח מקצועי בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל בפרקטיקה כולנו רוצים שזה יהיה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לתת אפשרות לשר בפרקטיקה להאריך.

אורי מקלב: אבל איך הוא יבחן את זה?

אורי מקלב: על-ידי גורמים מקצועיים.

חיים ילין: אני בעד.

חיים ילין: אם זה כבר יעבור, מבחינתי שגם יהיה ל-10 ו-15 שנה שהוא יאריך.

חיים ילין: אלא שאנחנו כל הזמן מדברים גם על הצד השני.

חיים ילין: זה בתנאי שאנחנו ממשיכים עם המאגר ובאותה טכנולוגיה.

חיים ילין: לכן שאלתי מול מי הוא מתייעץ, מי מביא את הנתונים.

חיים ילין: האם אותה ועדה של הפיילוט?

<יהודה זמרת: זו לא ועדה.

<יהודה זמרת: יש לו גורמי מקצוע במשרד.

חיים ילין: זה שיש לך תפיסה מהירה, את זה אני יודע כבר מזמן.

חיים ילין: זה שאתה לא נותן לי ולמי שנמצא בבית לדבר, זה לא בסדר.

חיים ילין: יש חמישה שמסתכלים עכשיו, אתה לא נותן להם.

אורי מקלב: אני מבין שזה יהיה רלוונטי לא בחמש השנים הקרובות, אלא בחמש השנים שאחר כך.

חיים ילין: אני לא בטוח.

חיים ילין: אם בסוף נגיע למסקנה הטכנולוגית, בהסכמה של כולם, כולל הוועדות שבדקו כבר את כל הטכנולוגיות, שיש תחליף אחר למאגר, אז אני מצפה שבכל רגע נתון זה יקרה, ולא שיאריכו בעקבות לחץ פוליטי שלא צריך להיות.

אורי מקלב: אבל גם יכול להיות מצב שלא יהיה מאגר של טביעות אצבע, ועדיין הסעיף הזה רלוונטי.

חיים ילין: אני מודיע לך חגיגית, חד-משמעית, שאם האלטרנטיבה היא שאתה מוותר על המאגר הביומטרי ותמורת זה הדבר שמשתנה לפי גילאים זה הפנים, הרי זה מה שאמרו פה, אין לי שום בעיה שיהיה כל שלוש שנים, או ארבע או חמש שנים.

אורי מקלב: אבל זה צריך תוקף.

חיים ילין: אנחנו מנתקים את זה מהמאגר.

אורי מקלב: זה לא קשור למאגר.

אורי מקלב: גם אם אין מאגר, עדיין התוקף בגלל טביעות הפנים זה רק לחמש שנים.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים שיהיה עוד יותר, שהוא יכול לבדוק את זה.

אורי מקלב: אנחנו הוספנו עוד שלייקס, אולי אפילו יותר משלייקס, של ראש מערך הסייבר שנותן לנו עוד חוות דעת.

אורי מקלב: נניח שזה בתוקף לשנתיים הקרובות, לארבע השנים הקרובות.

אורי מקלב: אבל מי יהיה אחר כך?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מבקש בסוגריים, לא קשור למאגר.

חיים ילין: אני אציין כל פעם שזה לא קשור למאגר.

חיים ילין: זה חשוב, כי אני לא רוצה שביום שאתה תבטל בגלל טכנולוגיה, אתה לוקח את כל החוק וזורק אותו לפח.

אורי מקלב: אני הבנתי אותך אחרת, חבר הכנסת ילין.

אורי מקלב: מה שאתה תומך זה בגלל שאין מאגר.

אורי מקלב: אם היה מאגר לא היית תומך.

אורי מקלב: ראיתי את הקו שלך לכל אורך הדרך.

חיים ילין: בסדר.

חיים ילין: יש היגיון לראש.

יעל כהן-פארן: לגבי סעיף (2): "השר יבחן אחת לשלוש שנים לפחות את הצורך בהפעלת סמכותו לפי סעיף (א)".

יעל כהן-פארן: השאלה אם אין מקום להביא לידיעת הוועדה, לדווח לוועדה, להביא את כל הנתונים בפני הוועדה, אם אין מקום לזה.

אורי מקלב: כשמדובר על להחמיר, אנחנו עושים ועדה.

אורי מקלב: כשמדובר על להקל, אין לנו סיבה.

אורי מקלב: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שאנחנו נסכים מיד.

יעל כהן-פארן: אבל אם הוא לא יקל?

אורי מקלב: אז הוא לא חייב לבוא.

יעל כהן-פארן: בוא נצא מנקודת הנחה שהוא אומר לא משנה שום דבר.

אורי מקלב: אז הוא לא חייב לבוא.

יעל כהן-פארן: מבחינתך, אם אין שינוי אז הוא לא צריך להגיע לפה.

יעל כהן-פארן: אני אומרת שאם כן יש מידע, הוא צריך לבוא בפני הוועדה.

יעל כהן-פארן: אגיד לך יותר מזה, אני חוששת שכבר היום לא כל המידע מוצג בפני הוועדה.

יעל כהן-פארן: את צודקת.

יעל כהן-פארן: לכן, רק בגלל הסיבות שאמרת, בהוראת השעה יש לנו עכשיו סעיף שבעוד שנתיים ראש מערך הסייבר יבחן את הטכנולוגיה הקיימת ויחפש דברים כאלה כדי להביא לנו.

יעל כהן-פארן: לא רק זה, משהו שהשר הסכים ברצון, שלא רק על השר אלא גם משהו חיצוני, דמות שהיא מקובלת עלינו.

יעל כהן-פארן: דמות שהיא לא נוגעת בעניין מבחינת משרד הפנים, מישהו שמסתכל על הדבר הזה במערך הכולל, מתמצא בטכנולוגיה המתקדמת בגלל תפקידו, יש לו הכישורים לבחון את זה והוא יביא לשר את המסמך שיהיה אפשר להאריך.

יעל כהן-פארן: לשר או לוועדה?

אורי מקלב: אחרי זה.

יעל כהן-פארן: אם אנחנו לא מגדירים בחוק שהוועדה צריכה לקבל את כל המידע בעניין, אז אנחנו מאוד מחלישים את עצמנו.

אורי מקלב: הסיכום שהוא גם יגיע לוועדה, נכון?

<יהודה זמרת: אנחנו אמרנו שעם החלטת השר אנחנו נעביר גם את המסמך.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו ביקשנו שברגע שתהיה חוות דעת כזאת של מערך סייבר, היא תגיע לוועדה והוועדה תדון עליו.

<יהודה זמרת: אמרנו שקודם כל מתקבלת ההחלטה המנהלית, גומרים אותה ואז נצרף את כל המסמכים.

אורי מקלב: אם אנחנו ביקשנו את זה, אז בסך הכול אנחנו רוצים גם לקבל את זה.

יעל כהן-פארן: האם היום לממונה על המאגר הביומטרי יש עבודות שלא הוצגו לוועדה בנושא מאגר הפנים?

יעל כהן-פארן: יש חוות דעת שלא הוצגו לוועדה בנושא חלופת הפנים?

אורי מקלב: חוות דעת היו כאן.

אורי מקלב: היו כאן מחלוקות.

יעל כהן-פארן: השאלה אם יש חוות דעת מקצועיות שלא הוצגו בפני הוועדה.

אורי מקלב: 70 פנים לתורה.

אורי מקלב: 70 פנים לחוק.

אורי מקלב: כל אחד הסביר כאן אחרת מה נושא טביעות הפנים.

<נעמה בן צבי ריבלס: יש לנו מסמכי עבודה כמובן.

יעל כהן-פארן: שלא הוצגו לוועדה?

יעל כהן-פארן: מה הוצג לוועדה?

<נעמה בן צבי ריבלס: הוצגו לוועדה דוחות הפיקוח, נמסרו דוחות מסכמים, יש שם סיכום העמדה של הוועדה המייעצת ושל הממונה.

<נעמה בן צבי ריבלס: כמו כן יש הדוח של הוועדה המייעצת עצמה, שמציגה את העמדה בצורה סדורה עם השיקולים לכאן ולכאן.

יעל כהן-פארן: חוות הדעת המקצועיות שקיבלתם, יש מספר חוות דעת שקיבלתם בנושא חלופת הפנים?

<נעמה בן צבי ריבלס: כל מסמך קצה כזה, שמוצג כמוצר מוגמר לוועדה בכנסת, בגב שלו יש מסמכי עבודה של היחידה.

יעל כהן-פארן: שלא הוצגה במלואה?

<אלעזר כהנא: המשטרה כתבה מסמך מאוד מסודר בעניין הזה, אני לא יודע אם הוא הוצג פה ואם הוא צורף לעבודה שלהם.

<אלעזר כהנא: אבל המשטרה כתבה מסמך מאוד מסודר לגבי המשמעויות של תמונות פנים.

יעל כהן-פארן: המשטרה הציגה אותה בוועדה?

<אלעזר כהנא: לא הצגנו.

יעל כהן-פארן: ואילו עוד חוות דעת יש לכם שלא הוצגו בפני הוועדה?

<נעמה בן צבי ריבלס: יש ניירות מטה של היחידה.

<נעמה בן צבי ריבלס: כל מסמך כזה שבסוף יוצא כמוצר מוגמר, מטבע הדברים יש ניירות בגב שלו.

אורי מקלב: אני מניח שאם חבר הכנסת או מישהו יפנה אליכם לבקש את המסמכים מהעבודה שלכם, אתם תתנו.

<נעמה בן צבי ריבלס: אם יפנו אלינו, נצטרך לבחון את האפשרות למסור אותם, בכפוף לסיווג.

<נעמה בן צבי ריבלס: חלק מהמסמכים הם מסווגים.

אורי מקלב: תודה, נעמה.

אורי מקלב: צבי דביר, בבקשה.

<צבי דביר: קודם כל, כמובן אשמח אם באמת המשטרה תציג את ניירות העמדה שלה, שלא הוצגו.

<צבי דביר: בנושא הזה אני מנסה כבר בערך חודש לקבל איזשהו מסמך שתי עבודות שנעשו על-ידי יחידת הממונה, שדווקא יחידת הממונה מוכנה לתת אותה אבל יהודה זמרת, נציג משרד הפנים, הוא זה שמתנגד להציג אותה.

<יהודה זמרת: לא שאני אישית טיפלתי בזה.

<יהודה זמרת: עד כמה שאני יודע, מר דביר הוא לא הוועדה.

אורי מקלב: במסגרת חופש המידע.

<יהודה זמרת: במסגרת חוק חופש המידע, כשפונה אזרח יש לנו ממונה והוא מקבל - - -

<צבי דביר: אין בעיה.

<צבי דביר: אבל אני פניתי לפני חודש וחצי.

אורי מקלב: חברי כנסת זה משהו אחר מכם.

אורי מקלב: צבי, בואו לא ננסה עכשיו דרך הוועדה לסגור כל מיני חשבונות.

<צבי דביר: רק אגיד שאלה שני מסמכים מאוד מוגדרים.

<צבי דביר: יש רפרנס.

<מרגלית לוי: אנחנו נמצאים בתהליך של חופש מידע, וזה בתהליך.

אורי מקלב: האם אתה רוצה לשכה שפעילה הרבה שעות ביום?

אורי מקלב: אני מוכן לשרת אותך, ויש כאן עוד חברי כנסת שמוכנים לשרת אותך.

אורי מקלב: אבל לא במסגרת שולחן הוועדה.

אורי מקלב: הזמן של האחרים יקר קצת.

אורי מקלב: סעיף 10א.

תמר זנדברג: אלה רגעים שבהם חוק חופש המידע משמש למנוע מסירת מידע, במקום הפוך.

אורי מקלב: אני לא רוצה לבזות את עצמנו, חברת הכנסת זנדברג.

<אביטל שטרנברג: זה עורר שאלות משפטיות וזה מטופל אצלנו.

<אביטל שטרנברג: הוא יקבל תשובה.

אורי מקלב: אני תמיד אומר לעוזרים שלי, בואו נבקש את המסמך על-ידי חופש המידע, נקבל יותר מהר ממה שאני מקבל.

אורי מקלב: אני לא רוצה לבזות אותנו לפני כולם, אבל לוחות הזמנים שאנחנו מקבלים הם לפעמים הרבה יותר ארוכים מאשר אני מקבל את זה אצלך במסגרת חופש המידע.

אורי מקלב: אז אולי צריך לעשות חקיקה בעניין חופש המידע לגבי חברי כנסת, כמה זמן.

יעל כהן-פארן: אבל זה לא אומר שזה מקודם יותר מהר.

אורי מקלב: יש מתנדבים, עורכי-דין בלשכה, שבאים אלינו להתארח, הם מספרים לי איך הם מקבלים מסמכים שאנחנו ביקשנו חודשים קודם ולא קיבלנו.

אורי מקלב: הם מקבלים את זה במסגרת חופש המידע.

תמר זנדברג: אבל התשובה עכשיו במסגרת חופש המידע, זו תשובה מעניינת כשפונים לבקשת מידע.

<מרגלית לוי: יש חוק ויש הליך, מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: השאלה היא איך את – וזה לא אישי – משתמשת בחופש המידע על מנת לבחון, במקום למסור את המידע פשוט.

<יהודה זמרת: הכנסת חוקקה את החוק הזה.

תמר זנדברג: הכנסת חוקקה על מנת להבטיח שכל מידע שהוא ציבורי.

תמר זנדברג: המידע הזה הוא לא שלכם באופן פרטי.

תמר זנדברג: אתם הפקתם אותו במסגרת עבודתכם הציבורית.

תמר זנדברג: הוא שייך לציבור ולא לכם, וזה שאתם משתמשים בהליך הזה שבחוק חופש המידע כדי לעכב מסירת מידע, זה בניגוד לרוח החוק.

תמר זנדברג: זה לא משרת את החוק.

אורי מקלב: אם ירצה השם, נבקש מהיושב-ראש הקבוע לקיים דיון בנושא חופש המידע.

אורי מקלב: אני חושב שזה שווה דיון.

אורי מקלב: אביטל מרגישה שאולי פגעו במשרד המשפטים בתהליכים, אז זכות התגובה בעשר שניות.

<אביטל שטרנברג: לפני שמאשימים את כולנו פה בהפרה ובשימוש לרעה בחוק חופש המידע, אני רוצה להגיד שהבקשה של מר צבי דביר מטופלת בשיא הרצינות, על-פי מה שקבוע בחוק חופש המידע.

<אביטל שטרנברג: חוק חופש המידע קובע גם סייגים, וישבנו וקבענו בזהירות מה בדיוק הוא עתיד לקבל, והוא יקבל תשובה ממש בימים הקרובים.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: נקיים ישיבות במסגרת ביעור חמץ, עוד לפני פסח, אם היושב-ראש יסכים.

חיים ילין: תמיד אני שמח שדרך חוק אחד אנחנו מנסים לתקן את כל העולם.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לדעתי זה אמור לבוא לפני סעיף 15.

<מרגלית לוי: לכן ציינתי את זה גם בהערה מהלילה.

<מרגלית לוי: בעצם מדובר פה בשני סעיפים שמדברים על מנגנון של מי שלא מוכן שתמונות טביעות האצבע שלו ייכנסו למאגר.

<מרגלית לוי: אנחנו מעבירים את טביעות האצבע רק לצורך ההשוואה, כדי להבטיח שהוא זה הוא.

<יהודה זמרת: תסכמו ביניכם על המיקום בתוך החוק.

<יהודה זמרת: את זה אפשר לסכם עם הלשכה המשפטית.

<מרגלית לוי: רק החלק השני הוא מנגנון שמדבר על מנגנון הגנה על התושבים, שמעבירים את תמונות טביעות האצבע לצורך השוואה.

<מרגלית לוי: לא ייעשה בהם שימוש בפרק הזמן הזה.

<ניר הירשמן: אתם מיידעים את האזרחים שמעבירים את התמונות שלהם?

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה שמעבירים לצורך הנפקה?

<ניר הירשמן: לצורך השוואה.

<יהודה זמרת: זה חלק מהמנגנון הקבוע.

<ניר הירשמן: רק שהם ידעו.

חיים ילין: כולם נותנים טביעה.

חיים ילין: על זה אין הסכמה אבל יש הסכמה.

אורי מקלב: יש חוק, הם מחויבים.

חיים ילין: כשמנפיקים לך, מוחקים למי שלא רוצה.

חיים ילין: ומי שמתנדב לשים את ראשו, אז הוא מתנדב.

אורי מקלב: כמו שתשאל מישהו שמצטלם, האם הוא מבין שאחרי שהוא מצטלם מניחים את התמונה הזאת במקום כלשהו.

אורי מקלב: זה מובן.

תמר זנדברג: הסעיף הזה מדבר על טביעות האצבע שלא נכנסו למאגר מפני שהאזרח לא הסכים, נכון?

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

תמר זנדברג: כלומר, המחיקה מיד אחרי קבלת הוצאת הזיהוי, זה אומר שזה מושווה למאגר לאלה שכן נתנו את הסכמתם למאגר?

תמר זנדברג: מצאו או לא מצאו, הייתה הרכשה כפולה או לא הייתה, באופן מיידי?

<נירה לאמעי רכלבסקי: כן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לכן זה נמחק מהוראת הקבע, כי בהוראת הקבע לא אמורות להיות טביעות אצבע במאגר, יש רק מאגר תמונות.

תמר זנדברג: מה זה אומר מיד?

<מרגלית לוי: מיד עם קבלת הוצאת הזיהוי.

<מרגלית לוי: זה לא נשאר במאגר.

תמר זנדברג: מיד זה דקה, שעה, יומיים, שבוע?

תמר זנדברג: יש פרשנות מקובלת ל"מיד" בחוק?

אורי מקלב: אם תגדירי מה זה נקרא "משהו", אז נגדיר מה זה נקרא "מיד".

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה אומר שמתקבלת הוצאת זיהוי, ומיד אחריה מוחקים את הטביעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ברגע שאומתה הזהות והאדם הזה התגלה כישר ולא רמאי, מוחקים את טביעת האצבע.

<נירה לאמעי רכלבסקי: היא לא אמורה להיאגר מעבר לזה.

אורי מקלב: ציפיתי לשאלה מה קורה עד קבלת התוצאות.

אורי מקלב: זה יכול לקחת יום, יומיים, שלושה.

אורי מקלב: אבל אני מניח שיש לוחות זמנים.

<עמיר אריהן: יש לזה לוחות זמנים בחוק.

<מרגלית לוי: דיברנו על לוח זמנים שהובא בתקנות.

חיים ילין: בסוף יבינו שטביעות האצבעות באמת מיותרות, או מישהו מתחמן את המערכת.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה חד-משמעית.

חיים ילין: כי אם יש רק מיליון איש שהסכימו, מול מי משווים אותי?

חיים ילין: רק מול מיליון.

חיים ילין: איפה עוד שבעה מיליון?

חיים ילין: או שאף אחד לא יסכים.

חיים ילין: מול מה משווים את הראשונים שאין מאגר?

<נירה לאמעי רכלבסקי: יש מאגר של הפיילוט היום.

חיים ילין: אבל מעכשיו זה מה יש, אין יותר.

<עמיר אריהן: יש 1.1 מיליון אנשים.

<עמיר אריהן: זו הנחה שלך, אני קצת חלוק על ההנחה.

חיים ילין: הנחה שלי?

חיים ילין: יש פה ארגונים שיצאו בפרסום, ואל תשימו את הראש שלכם על הגיליוטינה.

חיים ילין: ההשוואה אל מול שמונה מיליון, אני מבין.

חיים ילין: אבל מול שלושה או ארבעה, זה לא נכון, לא הגיוני.

<עמיר אריהן: הם יכלו לצאת עד היום.

<נירה לאמעי רכלבסקי: גם כל אנשי הפיילוט יוכלו לבקש את המחיקה שלהם.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אז לכאורה יכול להיגרם מצב עובדתי שבו לא יהיה למה להשוות.

אורי מקלב: אז מה הבעיה?

אורי מקלב: אז עשינו חקיקה מיותרת.

אורי מקלב: אז לא יהיה.

חיים ילין: אני מנסה לדבר אל ההיגיון, כבוד היושב-ראש.

חיים ילין: ההיגיון אומר: תמחקו את זה.

אורי מקלב: אחרי שישבנו שעות וניסינו להסביר להיגיון ולא עזר, לא נצפה שעכשיו זה יקרה.

אורי מקלב: הם חושבים שהעובדות יהיו אחרות.

אורי מקלב: זו לא שאלה של היגיון, זו שאלה של עובדות.

תמר זנדברג: שאלת תם.

תמר זנדברג: אדם שלא הסכים שטביעת האצבע שלו תיאגר, האם לא נובע מכך שהוא לא הסכים שטביעת האצבע שלו תושווה?

תמר זנדברג: הוא בעצם נתן הסכמה לזיהוי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: החוק לא מחייב את ההרכשה הכפולה.

תמר זנדברג: מי שלא הסכים שטביעת האצבע שלו תיאגר במאגר, למעשה כל מה שהוא הסכים זה לתיעוד ולהשוואה אותו מול עצמו.

אורי מקלב: את צודקת.

תמר זנדברג: האם אנחנו מרחיבים כאן את ההשלמה של זה בעצם זה שהוא מורכש כפול?

אורי מקלב: זה תלוי איך את מסתכלת על זה.

אורי מקלב: יש כאלה שמסתכלים על זה כמו המשטרה או מרשם האוכלוסין, שלא יזייפו, ויש כאלה שמסתכלים על זה כדי לשמור על הזהות שלו, אני בודק אם מישהו אחר לא בא אליו.

אורי מקלב: זה מה שאני עושה.

אורי מקלב: אני רוצה לבדוק אם מישהו אחר לא השתמש בשם שלו.

אורי מקלב: ההשוואה היא לא תמיד רק בשביל מה שהם רוצים, ההשוואה היא גם בשביל עצמו.

תמר זנדברג: אבל אם הוא סירב?

אורי מקלב: החוק מחייב אותו.

תמר זנדברג: החוק מחייב אותו בשביל הזיכוי, הוא לא מחשב אותו בשביל המאגר.

אורי מקלב: זה החוק עכשיו.

<יהודה זמרת: בשביל לבצע את ההרכשה הכפולה אתה צריך לעשות את השלב הזה.

<יהודה זמרת: אחר כך מאגר, זה כבר מאגר לכל הדברים.

<יהודה זמרת: זה לא.

תמר זנדברג: ההרכשה הכפולה היא פונקציה של המאגר.

אורי מקלב: התשובה היא כן.

אורי מקלב: דנו בזה בוועדות.

אורי מקלב: אנחנו לא חוזרים לזה עכשיו.

תמר זנדברג: בנקודה הזאת דנו?

תמר זנדברג: אני לא זוכרת שדנו בה.

אורי מקלב: ועוד איך.

אורי מקלב: אנחנו דנו מה זה אומר שיש השוואה.

אורי מקלב: על הדברים האלה דיברו.

תמר זנדברג: והוא יכול לסרב?

אורי מקלב: הוא לא יכול לסרב.

<נירה לאמעי רכלבסקי: על הסירוב לא דיברנו.

אורי מקלב: איך אפשר להגיד שלא דיברנו?

אורי מקלב: דיברנו מה המשמעות של טביעות האצבע, מה המשמעות של בהסכמה, על איזה חלק הסכמה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אמרתי שאף אחד לא העלה את השאלה של סירוב, וזאת האמת.

תמר זנדברג: אז יכול להיות שלא הייתי, אני מתנצלת.

תמר זנדברג: אבל עכשיו אני מבינה את המשמעות.

תמר זנדברג: אני מדברת על הסרבנים.

אורי מקלב: אני לא יודעת אם מישהו דיבר על סרבן.

אורי מקלב: דיברנו מה המשמעות של החוק.

יעל כהן-פארן: סרבן זה מונח בעייתי.

יעל כהן-פארן: נורמטיביים שלא רוצים לתת את הטביעה.

תמר זנדברג: לפחות במצב הזה, אותו אדם שסירב שטביעת האצבע שלו תהיה במאגר, האם לפחות הוא צריך להיות מיודע שהוא מבצע פעולה שהיא מעבר לזיהוי שלו מול עצמו?

אורי מקלב: מה זה יעזור לו?

תמר זנדברג: מה זאת אומרת?

תמר זנדברג: אם הוא מסרב לזה?

אורי מקלב: הוא לא יכול לסרב.

אורי מקלב: אז הוא לא יכול להנפיק תעודת זהות.

תמר זנדברג: אבל הוא כבר סירב לטביעת האצבע.

אורי מקלב: אבל החוק מחייב אותו.

אורי מקלב: מה קורה אם מישהו מסרב לטביעות פנים?

תמר זנדברג: אבל בטביעת אצבע החוק נתן לו אפשרות לסרב.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אבל הוא לא נתן לו את טביעות האצבע לצורך תעודת הזהות החכמה.

תמר זנדברג: זו השוואה למאגר, לא לזיהוי שלו מול עצמו.

אורי מקלב: לצורך תעודת זהות חכמה הוא יכול לסרב לטביעות אצבע?

אורי מקלב: הוא לא יכול.

תמר זנדברג: אבל הוא יכול לסרב למאגר.

תמר זנדברג: וההרכשה הכפולה זו למאגר לא לתיעוד.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אבל הוא מסרב למאגר של עצמו, הוא לא יכול לסרב לבדיקה שנעשית מול המאגר.

אורי מקלב: זה מה שאומר החוק.

אורי מקלב: זה חלק מההסדר.

חיים ילין: אם הלוגיקה הזאת נופלת, כל מה שאנחנו דנים כרגע לא שווה.

תמר זנדברג: זה בדיוק חלק מהכריכה של התיעוד עם המאגר.

תמר זנדברג: מטרתנו הייתה בין היתר להפריד בין התיעוד שהוא חובה לכל אחד לבין המאגר שהוא חובה לתמונות הפנים ולא חובה לטביעות האצבע.

תמר זנדברג: זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

תמר זנדברג: התכונה המרכזית של המאגר זאת אותה הרכשה כפולה.

תמר זנדברג: מה שאנחנו אומרים הוא שאדם שלא מעוניין לתת את טביעת האצבע שלו, עדיין יתבצע כלפיו אקט של הרכשה כפולה, שהוא אקט שהוא לא רצה לקחת בו חלק כלפי טביעת האצבע שלו.

תמר זנדברג: נשאלת השאלה למה.

תמר זנדברג: ובנוסף, האם לא חובה לפחות ליידע אותו בזה.

תמר זנדברג: כי למה הוא סירב?

תמר זנדברג: הוא סירב כי הוא לא רוצה שטביעת האצבע שלו תהיה במאגר.

אורי מקלב: היא לא תהיה במאגר.

תמר זנדברג: אבל ההרכשה הכפולה זו תכונה של המאגר, זו לא תכונה של הזיהוי מול עצמו.

תמר זנדברג: ולראיה, מכיוון שהמאגר הוא לא סטטוטורי, לא יהיה שם זיהוי, כי אין שם כל ההכרחים.

אורי מקלב: הבנו את החידוש בעניין הזה, אבל זה חלק מהתהליך.

אורי מקלב: זה היה ברור.

אורי מקלב: הוולונטרי זה בכניסה למאגר.

אורי מקלב: חלק מהבדיקה באימות מול האחר, הבנו שזה חלק מהתהליך של האמון של המערכת.

תמר זנדברג: זה ממש לא חלק מהמאגר.

תמר זנדברג: זה חלק מהכריכה של המאגר עם התיעוד.

תמר זנדברג: זו הליכה אקסטא-מייל, שאני לא יודעת אם השר נתן על זה את דעתו.

אורי מקלב: ניר הירשמן, 30 שניות.

<ניר הירשמן: בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת זנדברג, כמו שאנחנו מיידעים אזרח לגבי מה שמור עליו במוקדי שירות לקוחות, מה שמור עליו בממשלה, מה שמור עליו בבתי-הספר וכן הלאה, זכותו של אדם לדעת שטביעת האצבע שלו משמשת להשוואה.

<ניר הירשמן: אני חושב שמן הראוי שיידעו אותו.

אורי מקלב: יכול להיות שאתה צודק בעניין הזה, שאדם צריך להיות מודע לכל התהליכים, כולל תמונת פנים.

<ניר הירשמן: בסדר גמור, שיידעו אותו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אז אולי בתקנות, כשנגיע לאותו טופס.

אורי מקלב: בסעיף אתה נכנס לתהליך ביומטרי.

אורי מקלב: הכוונה היא שאנחנו לוקחים את טביעות הפנים שלך ואנחנו משווים את זה.

אורי מקלב: אתה צודק.

אורי מקלב: אבל לסרב הוא לא יכול.

אורי מקלב: אם המשמעות היא לסרב, יש לידע שתהיה התמונה הכוללת.

אורי מקלב: סעיף 10ב.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אולי תסבירו לגבי סעיף החרטה.

<מרגלית לוי: אנחנו מדברים כאן על אפשרות לנקודת יציאה של תושב שנתן את תמונות טביעות האצבע שלו למאגר, ונקודות היציאה בהחלפת מסמך הזיהוי שלו.

<מרגלית לוי: ניתן יהיה להתחרט ולבקש את מחיקת טביעות האצבע שלו מן המאגר.

תמר זנדברג: ואם זה לא במעמד הגשת מסמך חדש?

תמר זנדברג: נניח שהוא פתאום התחרט והוא רוצה לבוא למשרד ולהגיד שהוא מתחרט?

<יהודה זמרת: הוא יוכל להחליף את המסמך.

תמר זנדברג: כלומר, בקשת המחיקה תהיה מחייבת החלפת מסמך.

<יהודה זמרת: בחינת התוקף, נניח שזה היה 10 שנים, אני עובר ל-5.

<יהודה זמרת: אני חייב להתאים תוקף של המסמך.

<מרגלית לוי: זה משהו שמחייב החלפת מסמך.

<יהודה זמרת: זה לא כמו שהיה פעם, שמשנים בעט.

תמר זנדברג: זה רק בגלל התוקף, או שיש משהו טכני?

ענת ברקו: גם למחוק וגם תוקף.

<יהודה זמרת: הרעיון הוא לא לפתוח עוד הליך ועוד הליך.

<יהודה זמרת: אבל מעבר לכך גם בפועל, לא כל יומיים אנשים ייכנסו ללשכה ואנחנו נשנה.

תמר זנדברג: הרי התיעוד עצמו לא משתנה ויש עליו גם הטביעה.

<יהודה זמרת: התיעוד כן חייב להשתנות.

תמר זנדברג: אז זו רק שאלת התוקף.

תמר זנדברג: זאת שאלה נפרדת.

תמר זנדברג: זה עניין מהותי.

ענת ברקו: ואם זה אחרי 10 שנים?

<יהודה זמרת: אחרי 10 שנים הוא בלאו הכי יצטרך להחליף מסמך.

<יהודה זמרת: הוא ממילא מחליף ואז הכול מתחיל מהתחלה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: התוקף מצוין על התעודה עצמה פיסית?

<מרגלית לוי: התוקף מצוין על התעודה.

<יהודה זמרת: אני נותן לאדם תוקף דרכון, יש לו 10 שנים ביד.

<ניר הירשמן: יש בעיה טכנית לקצר את התוקף?

<יהודה זמרת: זה מודפס פיסית.

<יהודה זמרת: זה לא עט.

תמר זנדברג: נניח בעולם היפותטי שהתוקף היה 10 שנים לכולם, שלא היה הבדל.

<יהודה זמרת: אם זה 10 שנים לכולם, כנראה חלק ממה שאנחנו מנהלים פה כרגע לא היה מתנהל.

<יהודה זמרת: אם הייתי אומר שאני מסוגל בתמונות לעשות 10 שנים, אז לא הייתי עושה את כל המאגר.

תמר זנדברג: אז 5 שנים לכולם, לא חשוב.

<יהודה זמרת: 5 שנים לכולם לא עושים מסיבות של טובת האזרח.

תמר זנדברג: אני שואלת שאלה היפותטית.

תמר זנדברג: באופן עקרוני הרי טביעת האצבע בכל מקרה שם.

תמר זנדברג: מדובר על מחיקה מהמאגר.

<יהודה זמרת: אבל אני נותן למסמך הזה את חוזקו ואת תוקפו ואת תוקף הזמן שלו בהתבסס על המאגר שעומד מאחוריו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כל השאלה היא אם הוא צריך לשלם עוד פעם בשביל זה.

<יהודה זמרת: לא דיברנו על התשלום.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אז הוא כן צריך לשלם או לא?

<ניר הירשמן: יש לך 30% מהאנשים שמשאירים את התעודות בלשכות, כי הן לא מגיעות אליהן.

<ניר הירשמן: הרי אנחנו יודעים את זה.

<ניר הירשמן: זה טרטור של אזרחים.

<ניר הירשמן: למה שהם יצטרכו להנפיק מחדש?

<ניר הירשמן: שבפעם הבאה שהוא מגיע כדי לחדש.

<ניר הירשמן: תשלחו להם אוטומטית.

תמר זנדברג: אבל למה אדם לא יכול לבקש למחוק את טביעת האצבע שלו?

<עירית ויסבלום: בקשה כזאת צריכה להיות חתומה.

<יהודה זמרת: הסברנו את עמדתנו.

<יהודה זמרת: אנחנו אומרים לאזרח ואומרים לו: אלה נקודות היציאה שלך.

תמר זנדברג: זה דבר דרמטי.

<יהודה זמרת: אני לא מזלזל בדרמטיות.

<יהודה זמרת: לא שאני בטוח בדרמטיות שלה, כי אני לא בטוח שהמאגר סופו להיפרץ.

<יהודה זמרת: יש לנו כנראה מחלוקות אחרות בסוגיה המקצועית הזאת.

<יהודה זמרת: אבל האזרח חותם, הוא יודע מה המשמעות של הדבר הזה.

<יהודה זמרת: בפעם הבאה שהוא יבוא, הוא יודע שזאת המשמעות שלו לתקופה הקרובה.

<יהודה זמרת: ברגע שהוא מגיע להחליף מסמך, הוא איבד אותו, נגנב, נגמר התוקף, יש לו נקודת בחירה מחדש.

תמר זנדברג: אבל אתה לא יכול לבחור בשבילו.

תמר זנדברג: נניח שהוא החליט.

<יהודה זמרת: הוא בחר, אני לא בחרתי בשבילו.

<יהודה זמרת: הוא חתם על הסכמה.

תמר זנדברג: נניח שאחרי שנתיים הוא התחרט ועכשיו הוא רוצה לבוא ולבקש מחיקה.

<יהודה זמרת: מבחינתי, להנפיק לו מסמך חדש.

תמר זנדברג: למה?

<יהודה זמרת: כי התוקף של המסמך שנתתי לו היה ל-10 שנים.

<עמיר אריהן: יכולת ההשוואה שלי ללא טביעת אצבע – דיברנו עליה קודם.

<עירית ויסבלום: העיקרון הוא, וזה עיקרון שנקבע בהצעת החוק ועבר את היועץ המשפטי לממשלה ואת הממשלה וועדת שרים וכו', הוא עיקרון שהוחלט מהתחלה.

<עירית ויסבלום: חוץ מהציבור שיצטרף בתקופת המבחן ותהיה לו תקופה של אפשרות לבקש מחיקה, האנשים הנוספים שייכנסו בהמשך יוכלו לבקש מחיקה, לא כל יומיים ולא כל חודשיים, אלא אנחנו קוראים לזה בלשון העם "תחנות יציאה".

<עירית ויסבלום: תחנת היציאה היא כאשר האדם נזקק למסמך נוסף, להנפקה חדשה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ואם הוא סתם רוצה להחליף?

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני מוכנה לשלם ולקבל מסמך חדש, אני רק רוצה למחוק.

<נירה לאמעי רכלבסקי: גם זה לא?

<עירית ויסבלום: הרעיון הוא שאנשים שחותמים על הסכמה לא יוכלו לבוא כל חודשיים כי אתמול חלמו שהמאגר נפרץ והם בלחץ.

תמר זנדברג: זה לא בגלל התוקף.

תמר זנדברג: זו הצעת חוק, אנחנו אלה שמחוקקים את החוק.

<עירית ויסבלום: אני כרגע מסבירה, אז אולי לאפשר לי להשלים את זה.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: אתם אמרתם שני דברים שונים.

ענת ברקו: ההסכמה על המסמך, ורק לאחר מכן אפשר יהיה?

<עירית ויסבלום: אני באמצע הסבר.

<עירית ויסבלום: אם אפשר להשלים, אני אשמח.

תמר זנדברג: אני רוצה לעצור אותך בנקודה הזאת.

ענת ברקו: לא נתת לה להשלים את דבריה.

תמר זנדברג: לא נתתי לה, מכיוון שאני רוצה בנקודה הזאת לעצור.

תמר זנדברג: מכיוון שאדוני היועץ המשפטי וגברתי אמרו שני דברים שונים.

תמר זנדברג: אדוני היועץ המשפטי אמר שהסיבה היא בגלל התוקף, זה תוקף 10 וזה תוקף 5 ולא רוצים לקצר, ואת אמרת משהו אחר, שאתם החלטתם בהחלטה פוליטית ערכית לכבול את האזרחים לתקופת ההסכמה שלהם, וזה לא אותו דבר.

תמר זנדברג: אני רוצה להטיל בזה ספק ולהגיד, האם אנחנו כוועדה סבורים שאדם לא יכול למחוק אחרי שנה או אחרי שנתיים, בגלל שהוא קרא או גילה דברים או החליט לחקור בנושא.

תמר זנדברג: הם החליטו שלא.

תמר זנדברג: אני לא זוכרת שאנחנו קיבלנו החלטה כזאת.

<עמיר אריהן: אף אחד לא אמר שלא.

<עמיר אריהן: קוראים פה סעיף שכן.

תמר זנדברג: זה מה שהיא אמרה.

תמר זנדברג: היא אמרה שחלק מהסעיף מבחינתם זה הסכמה לכל התקופה.

<עמיר אריהן: הסעיף הזה הוא סעיף מחיקה, הוא הפוך ממה שאת אומרת.

<יהודה זמרת: הסעיף הזה שאנחנו דנים בו הוא לא הסעיף הזה פשוט.

<עירית ויסבלום: יכולה הייתה להתקבל החלטה, וזו הייתה החלטה מושכלת, שכמו בתקופת המבחן, מרגע שאדם נכנס אי-אפשר להתחרט.

<עירית ויסבלום: יכולה הייתה להתקבל פה גם החלטה כזאת.

<עירית ויסבלום: אבל הייתה החלטה מושכלת לאפשר חרטה.

<עירית ויסבלום: יחד עם זאת, אי-אפשר שאדם מבוגר שחתם וקיבל החלטה, כל יומיים או שלושה ימים יחזור בו מהחלטה שהוא קיבל ויחזור ללשכה.

תמר זנדברג: זה פעם אחרת.

<עירית ויסבלום: הוא יכול כל שלושה ימים.

אורי מקלב: איך את מציעה, מתי הוא כן יוכל?

<עירית ויסבלום: זה לא מה שאני מציעה.

<עירית ויסבלום: לכן בהצעת החוק נכתב שמעבר לאנשי תקופת המבחן, שיקבלו תקופה מסוימת לחזור בהם, לכל אזרח שהסכים להכללת טביעת אצבע במאגר תהיה אפשרות לבקש מחיקה בפעם הבאה שהוא נזקק למסמך.

אורי מקלב: רק בעוד 10 שנים?

<עירית ויסבלום: 10 שנים.

<עירית ויסבלום: אם הוא לא איבד אותו קודם או שנגנב לו מסמך, או אם השתנו פרטים.

תמר זנדברג: אז זה רק בעוד 10?

תמר זנדברג: אחרי שנתיים הוא לא יכול להתחרט?

<עירית ויסבלום: זו הצעת החוק.

<עירית ויסבלום: חוץ מזה יש גם ההסבר הטכנולוגי.

אורי מקלב: אני ציפיתי שאם מבקשים מאדם וולונטרית, ברגע שהוא מתחרט תהיה לו אפשרות להתחרט.

אורי מקלב: אתם הרי מפעילים נגדו סנקציה שיש לו תשלום מחדש.

אורי מקלב: אלא שבפעם השנייה שבה הוא יבקש, מנקודת הנחה שאני כן מקבל את זה שהוא יכול להתחרט גם באמצע תקופה, לאחר שנה הוא רוצה להתחרט, אתם משנים לו את התעודה, היא נהפכת לתעודת זהות ל-5 שנים במקום ל-10 שנים.

אורי מקלב: לכן הוא צריך תעודה חדשה והוא משלם פעם נוספת.

אורי מקלב: לכן אנשים לא ימהרו לעשות את זה.

אורי מקלב: המשמעות היא שהו א יוכל מתי שהוא ירצה.

אורי מקלב: הרי זו סנקציה כספית.

אורי מקלב: אתם ביקשתם ממנו וולונטרית, ואני ציפיתי שגם אני נותן למי שוולונטרי גם אפשרות להתחרט ומנפיק לו תעודת זהות בלי כסף.

אורי מקלב: מבקשים מאדם להיות בקבוצת ניסוי כלשהי, אז כשהוא מתחרט נותנים לו להתחיל את התהליך מחדש.

<עירית ויסבלום: זו לא קבוצת ניסוי.

אורי מקלב: אבל לא הלכנו עד כדי כך.

אורי מקלב: אמרנו שמי שהסנקציה הכספית הזאת תישאר כלפיו, הוא לא יתחרט כל יום.

אורי מקלב: לא יעלה על הדעת שתגידי שזה יכול להיות וולונטרי ויש לו אפשרות לצאת, אבל אפשרות היציאה היא רק בעוד 10 שנים.

ענת ברקו: 10 שנים זה המון זמן.

אורי מקלב: וכי מה חשבת, שאדם נותן את ההסכמה שהוא נותן עכשיו עד ביאת גואל צדק?

<יהודה זמרת: לא עד ביאת גואל צדק, עד תום תוקף התעודה.

אורי מקלב: עד 10 שנים?

<יהודה זמרת: נסביר לו את כל מה שיש באותיות קידוש לבנה.

אורי מקלב: מה החידוש?

אורי מקלב: שאחרי 10 שנים הוא יכול להתחרט?

אורי מקלב: מה חשבנו אחרת?

אורי מקלב: מה המשמעות שאתה אומר שיש אפשרות לצאת?

<יהודה זמרת: הרי ברגע שהוא אומר שהוא רוצה לצאת, אני צריך למחוק את טביעת האצבע שלו מהמאגר.

<יהודה זמרת: הרי לכאורה היה אפשר להגיד: נכנסת לתוך המאגר בפעם הראשונה שלך, לאורך כל השנים ינפיקו לך תעודות, אבל אתה תישאר במאגר טביעת האצבע שלך.

<יהודה זמרת: אומרים לך שהחידוש הוא שאתה מנפיק, נשנה לך את התוקף ונסגור.

<יהודה זמרת: מתי מנפיקים חדש?

<יהודה זמרת: אדם איבד, נגנב לו.

אורי מקלב: אתה מרמז בדבריך שאדם שירצה לעשות את זה יגיד שנגנב לו?

<יהודה זמרת: אני לא מרמז בזה.

<יהודה זמרת: היום לא בא אדם ואומר: אני רוצה סתם להחליף את תעודת הזהות שלי.

<יהודה זמרת: אין כזה דבר היום בחקיקה.

ענת ברקו: יש אנשים שאפילו התמונה לא מוצאת חן בעיניהם והם מחליפים.

תמר זנדברג: אין היום מאגר.

תמר זנדברג: אני מבטיחה לך שביום שהמאגר ידלוף, למחרת יהיה גל של ביטולים, ואז מה תגידו?

<עירית ויסבלום: אנחנו מניחים שהמאגר פשוט לא ידלוף.

<עירית ויסבלום: אם זה יקרה, נדבר על זה.

אורי מקלב: אם נותנים לאדם בחינם, מה הוא יעשה?

אורי מקלב: אם לא נעשה את זה, יתחכמו עלינו.

אורי מקלב: אדם יבלה את תעודת הזהות שלו.

<מרגלית לוי: זו עבירה פלילית.

אורי מקלב: הוא ישחית אותה, אשתו תכבס אותה בטעות במכונת הכביסה, ואז הוא יגיד שהוא רוצה בחינם.

אורי מקלב: ההחלטה בעניין הזה, שאני לא נותן לא שנה ולא שנתיים, הוא יכול לצאת באמצע הדרך.

אורי מקלב: הוא צריך לשלם.

<עמיר אריהן: אבל זה בדיוק הסעיף.

<נירה לאמעי רכלבסקי: על תעודת זהות אין תשלום.

<נירה לאמעי רכלבסקי: נכניס אגרה על תעודת זהות?

<עמיר אריהן: הסעיף שרשום פה כרגע אומר דבר פשוט: כל אדם, בכל נקודת זמן, יכול לבוא ולהתחרט ולהגיד שהוא רוצה למחוק.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה לא מה שכתוב כאן.

<עמיר אריהן: אני יכול לסיים?

<נירה לאמעי רכלבסקי: אוקיי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל משפטית זה לא מה שכתוב.

אורי מקלב: מה אתה הבנת?

אורי מקלב: צריכה להיות פתיחות כאן, שקיפות.

<יהודה זמרת: לא.

אורי מקלב: אתם משתיקים כאן את האנשים?

<יהודה זמרת: לא משתיקים, אבל יש לנו - - -

אורי מקלב: שום דבר.

אורי מקלב: אני רוצה שהוא ישלים את מה שאמר.

אורי מקלב: אדם דיבר בוועדה, אני רוצה שישלים את מה שהוא אמר.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: אתה צריך מהם אישור?

<עמיר אריהן: לא, אני לא צריך אישור.

אורי מקלב: אז מה אתה הבנת?

<עמיר אריהן: אני מביע את העמדה של הרשות לניהול המאגר הביומטרי.

<עמיר אריהן: הרשות לניהול המאגר הביומטרי אומרת שברגע שמונפק תיעוד ל-10 שנים, זה אומר שיש נתונים ביומטריים מאחוריהם שאני יכול לאמת את זהותו של האדם.

<עמיר אריהן: ברגע שאותו אדם אומר שהוא רוצה למחוק את הנתונים הביומטריים שלו, אני לא יכול לתמוך בתיעוד ל-10 שנים מבחינת הביומטריה, מבחינת היכולת למניעת הרכשה כפולה.

<עמיר אריהן: לכן זה מחייב מבחינתי החלפת תיעוד, כי אני מסוגל לתמוך אך ורק בתיעוד לחמש שנים.

<מרגלית לוי: אני רוצה להבהיר נקודה שחשובה כאן.

<מרגלית לוי: זה נאמר, אבל אני רוצה לחדד אותה.

<מרגלית לוי: תושבים שנכנסו בתקופת המבחן לפני החלת החוק – ברגע שנחיל את החוק, על-פי המתווה הם יוכלו בכל נקודת זמן בפרק הזמן שאנחנו נקצה לחזור בהם ללא תנאי של נקודת יציאה.

<מרגלית לוי: זאת אומרת, הם יכולים להגיע ללשכות ולהגיד: אני רוצה להתחרט מחר בבוקר או מחרתיים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לא נכון.

<נירה לאמעי רכלבסקי: יהיו מסמכי הזיהוי שבידו בטלים.

<עמיר אריהן: תקופת המבחן, נירה.

<מרגלית לוי: בפרק המעבר יש הוראה מפורשת לאלה שהיום נמצאים במאגר ויש להם אפשרות לצאת בכל תקופת זמן.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שאם הם יבקשו, יהיו מסמכי הזיהוי שבידו בטלים.

<יהודה זמרת: בטח, כי נתתי ל-10, אני חייב להגביל ל-5.

אורי מקלב: מרגלית אומרת שאלה שנמצאים עכשיו במאגר, זה תהליך מיוחד.

אורי מקלב: את מדברת עכשיו על מי שבתוך מסגרת החוק.

אורי מקלב: שם את לא רוצה לעשות כך.

<מרגלית לוי: ברור.

<מרגלית לוי: כי שם אתה אומר לאנשים: יש מתווה חדש, זהו המתווה, אתם צריכים עכשיו לבחור האם להיכלל בתוך המאגר או לא.

<מרגלית לוי: ברגע שהחלטתם שאתם נכללים במאגר, קחו בחשבון שזו נקודת היציאה.

אורי מקלב: הבנו את ההבדל, ולמרות זה אנחנו חושבים שגם כשהסברנו לו שהוא הולך לתהליך חדש ועל חוק שחוקק, הוא יכול לצאת באמצע ולהגיד שהוא רוצה להפסיק.

אורי מקלב: אל תיכנסו לקטנות.

אורי מקלב: בכמה אנשים מדובר בעניין הזה?

אורי מקלב: ואם כן, אז הוא משלם על תעודת הזהות.

<עירית ויסבלום: על תעודת זהות אין תשלום.

אורי מקלב: ניר, בבקשה.

<ניר הירשמן: לו אני מאבד היום את רישיון הנהיגה שלי, אני ממלא טופס באינטרנט ורישיון הנהיגה נשלח אלי הביתה.

<ניר הירשמן: אני חושב שמן הראוי שמי שמבקש לצאת החוצה מהמאגר הביומטרי, יופעל כזה נוהל.

אורי מקלב: תהיה כן.

אורי מקלב: כל מה שקורה ברישיון הנהיגה אתה רוצה לאמץ?

<ניר הירשמן: לא בטוח.

אורי מקלב: אני שמעתי ממך פה תורה שלמה מה הם עושים.

<ניר הירשמן: אבל הם שולחים גם ככה הביתה.

<ניר הירשמן: אז שאני אוכל לבטל און-ליין ולצאת החוצה.

<ניר הירשמן: כי אחרת כמו שכבודו דיבר על הסנקציה שמופעלת כלפי אנשים, להגיע ללשכת האוכלוסין, עם כל הכבוד לחברים, זו איזושהי סנקציה.

<ניר הירשמן: זה כרוך באובדן ימי עבודה וכן הלאה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לפי מה שנאמר פה, אנחנו מורידים את התנאי שאומר שרק כשהוא מבקש או צריך מסמך זיהוי חדש.

אורי מקלב: יהיה לו מסמך זיהוי חדש אחרי שהוא יבקש.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אחרי.

<יהודה זמרת: אנחנו לא מסכימים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: (ב) תושב שתמונות טביעות האצבע שלו במאגר הביומטרי לפי הוראות סעיף קטן (א) יוכל לבקש את מחיקת טביעות האצבע שלו מן המאגר והכול בדרך ובתנאים שקבע השר בתקנות שהובאו לאישור הוועדה המשותפת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: היה בידי תושב המבקש מחיקה כאמור בעת הגשת הבקשה להנפקת מסמך זיהוי חדש מסמך זיהוי אחר בתוקף, יהיה מסמך הזיהוי האחר בטל עם הגשת הבקשה האמורה, אלא אם כן מתקיימות נסיבות מיוחדות שקבע השר.

<יהודה זמרת: זה לא בעת הגשת הבקשה להנפקת מסמך.

<נירה לאמעי רכלבסקי: הבקשה לחרטה.

<יהודה זמרת: לא.

<יהודה זמרת: "היה בידי תושב המבקש מחיקה כאמור מסמך זיהוי אחר בתוקף, יהיה מסמך הזיהוי הזה בטל".

<יהודה זמרת: כי אין לי ברירה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לכן אמרנו: אוקיי, אתם רוצים שאדם יבוא ויבקש והמחיר יהיה שהוא משלם על מסמך חדש, בסדר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל תנו לו אפשרות לבטל.

<יהודה זמרת: אנחנו כמובן מתנגדים למשמעות הזאת.

<יהודה זמרת: יש לה משמעות אופרטיבית.

<יהודה זמרת: אני לא אכנס.

<יהודה זמרת: אנחנו יכולים להאריך על המשמעות.

<יהודה זמרת: אנחנו מדברים על כמויות, ירדנו לחמש שנים.

<יהודה זמרת: יש לנו עומסים גם ככה מהחוק הזה.

<יהודה זמרת: זאת המשמעות.

<יהודה זמרת: לכן אנחנו מתנגדים.

<יהודה זמרת: קבענו את נקודת היציאה הזאת, היא נראית כנקודת יציאה שמאזנת בין כולם ואנחנו מתנגדים לה.

אורי מקלב: היא לא נקודת יציאה.

<יהודה זמרת: מה זה נקודת יציאה?

אורי מקלב: צריך לבקש מהם מחדש.

אורי מקלב: תגיד תודה שאחרי שאתה מנפיק לו אחרי 10 שנים אתה לא צריך לבקש ממנו רשות מחדש להיכלל בביומטרי.

<יהודה זמרת: זה מה שהיה בחוק המקורי.

אורי מקלב: אני הייתי יכול להבין שאחרי 10 שנים תשאל אותו מחדש.

אורי מקלב: אתה לא שואל אותו מחדש.

<יהודה זמרת: אני שם את החוק המקורי.

<יהודה זמרת: אנחנו משנים לנקודה שהייתה.

<יהודה זמרת: זה לא אומר שאם נכנסת לא יצאת.

אורי מקלב: אבל מה קורה אחרי 10 שנים?

אורי מקלב: ישאלו אותו?

<יהודה זמרת: אחרי 10 שנים שהוא חותם לי על הסכמה מחדש על הכול.

אורי מקלב: אז זה לא נקרא נקודת יציאה.

<יהודה זמרת: כי בחוק המקורי, אם נכנסת לא יצאת.

<יהודה זמרת: לכן זו נקודת יציאה.

<יהודה זמרת: אמרנו שזאת הייתה עמדת הממשלה, שמנו אותה.

<יהודה זמרת: יש מחלוקת, אנחנו שמים אותה, רק עמדתנו השתנתה.

<יהודה זמרת: בכל מקרה ברור לכולם שמאותו רגע שהוא מבקש, מסמך הזהות הקיים בידיו בטל.

אורי מקלב: אי-אפשר לקרוא לזה נקודת יציאה אם אתה לא נותן לו את האפשרות לכניסה מחדש בעוד 10 שנים.

<יהודה זמרת: נקודת חרטה, לא משנה.

<יהודה זמרת: מבחינתי מהמאגר זה יימחק.

<יהודה זמרת: זאת המשמעות מבחינתי.

<יהודה זמרת: זאת הודעה שלו, וזה יימחק.

אורי מקלב: מתי?

<יהודה זמרת: אני רק אמרתי שברגע שמנפיקים לו חדש, כי לא רצינו בתוך המערכת הזאת כל הזמן להנפיק ולהנפיק.

<יהודה זמרת: צריך להבין עוד דבר אחד.

<יהודה זמרת: בדרכונים במידה מסוימת אתה אומר: האדם משלם, אז אני מקבל עוד פעם ועוד פעם.

<יהודה זמרת: בתעודת זהות, בגלל שאנחנו יודעים שאנחנו מנפיקים לאדם, נתנו לו עד 10 שנים להנפיק על חשבון המדינה.

<יהודה זמרת: אבל אם מגיע אדם ורוצה להחליף, אנחנו צריכים להסדיר את זה, ואני עוד לא יודע איך, שהוא לפחות ישלם אגרה.

<יהודה זמרת: כי נתנו לו ל-10 שנים, הנפקנו את הדבר הזה, עשינו את כל העבודה, הוא רוצה לקצר, לפחות שישלם אגרה.

אורי מקלב: לזה אני בצער רב אסכים.

אורי מקלב: לכן זה גם יהיה חסם לבוא לבקש כל הזמן החלפות.

אורי מקלב: זה גם חלק מהחסימה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים בהיגיון, לא מדברים כאן דברים לא בהיגיון.

אורי מקלב: אנחנו לא דווקנים, ואני מצפה מכם גם שתהיו לא דווקנים, כיוון שאנחנו מגלים גמישות יתר בהבנה שלנו לפי הפרקטיקה שלכם.

אורי מקלב: כשזה מגיע להבנה שלנו, לא מגלים שום גמישות.

אורי מקלב: מקובעים בתוך המחשבה הזאת, לא רוצים, כך זה נראה לנו.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים בתהליך של חקיקה, אנחנו הולכים על דברים מאוד סבירים ומאוזנים, ולכן חבל על הזמן שלכם.

אורי מקלב: אתם רוצים שתהיה חקיקה.

אורי מקלב: בסחיבה הזאת ובוויכוחים האין-סופיים תביאו לכך שלא נוכל לחוקק את החוק בזמן.

<עירית ויסבלום: אני רוצה לחדד, ואני לא מבינה למה אדוני היושב-ראש אומר שזאת לא נקודת יציאה.

<עירית ויסבלום: הייתה יכולה להתקבל החלטה ולבוא לכנסת ולהתמקח עליה, שאי-אפשר להתחרט.

<עירית ויסבלום: מי שנתן הסכמה, נתן הסכמה.

<עירית ויסבלום: אז זו כן נקודת יציאה.

אורי מקלב: הבנתי מה שאת אומרת.

אורי מקלב: מכיוון שקבעתם אחרת, שיש נקודת כניסה נוספת אחרי 10 שנים, אז אחרי שקיבלתם את ההצעה הזאת אתם לא יכולים להגיד שיש נקודת יציאה.

אורי מקלב: אז אל תתיימרי להגיד שיש נקודת יציאה.

<עירית ויסבלום: זאת לא נקודת יציאה.

אורי מקלב: קבעתם מאוד יפה שבעוד 10 שנים נכנסים.

אורי מקלב: אחרי שקבעתם את זה, אל תגידי עכשיו שלציבור יש נקודת יציאה.

<עירית ויסבלום: אבל לא קבענו כניסה נוספת.

<עירית ויסבלום: הוא כבר נכנס.

אורי מקלב: אחרי 10 שנים את שואלת אותו מחדש, את מנפיקה לו מחדש.

אורי מקלב: יכולנו לא לעשות את זה, עשינו את זה, לכן את תתיימרו עכשיו להגיד שיש נקודת יציאה.

אורי מקלב: בזה צריכה להיות שקיפות מלאה.

אורי מקלב: השר לא קבע.

אורי מקלב: כל מה שהשר אומר, וכמו שאתם אמרתם, שיש נקודת יציאה – אין נקודת יציאה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: על נוסח לגבי האגרה נצטרך לדבר.

אורי מקלב: זה לא צריך נוסח חדש, כי זה נקרא הנפקה חדשה.

אורי מקלב: אדם שהנפיק בגלל שאבד לו, הוא צריך לשלם על זה.

אורי מקלב: את הזכות הוא קיבל ל-10 שנים, הוא רוצה לממש את הזכות שלו בתוך 10 השנים, ולא משנה מאיזו סיבה – אבד, הושחת, נגנב – והוא רוצה להנפיק מחדש בגלל סיבות שיש לו, אז הוא משלם.

תמר זנדברג: התשלום הזה הוא הקנס.

אורי מקלב: הוא קנס.

<עירית ויסבלום: זה לא קנס.

<ניר הירשמן: אם תעודת הזהות שלי אבדה או נגנבה, אני משלם?

<יהודה זמרת: אתה אשם, אתה משלם.

אורי מקלב: מרגלית, את יכולה להאיר את עינינו מה הכוונה בסעיפים 4 ו-5?

אורי מקלב: מספר התושבים שכל אמצעי הזיהוי הביומטריים שלהם נכללים במאגר לפי הוראות פרק ד.

<מרגלית לוי: זו בעצם תוספת.

<מרגלית לוי: יש סעיף 33(א) בחוק העיקרי, של מנגנון דיווח ראש הרשות, רשויות הביטחון והממונה על הפרטיות.

<מרגלית לוי: במסגרת הצעת החוק, דיברנו על כך בסעיפים הקודמים שאנחנו מבקשים לבטל את פסקה 2 בסעיף 33(א).

<מרגלית לוי: במקום הפסקה הזאת הכנסנו סעיף חדש, לאור המנגנון והמתווה החדש, שאומר שהדיווח יכלול גם מספר תושבים שכל אמצעי הזיהוי הביומטריים שלהם נכללים במאגר ומספר תושבים שרק תמונות תווי הפנים שלהם נכללים במאגר.

<מרגלית לוי: בעצם אנחנו רוצים ליצור מנגנון פיקוח שמאפשר לוועדה לדעת כמה מתוכם נכללו במאגר עם טביעות אצבע.

<מרגלית לוי: הוספנו חובת דיווח לוועדה שמחזקת את מנגנון הדיווח.

אורי מקלב: צריך בשביל זה חוק, כדי לאפשר לכם לעשות את זה?

<מרגלית לוי: לאחר שביטלנו את פסקה 2, במקומה הבאנו פסקה אחרת שמרחיבה את חובת הדיווח ומותאמת למתווה הקיים, שבו יש עולם של תמונות.

אורי מקלב: מה עם 35(א)?

<עירית ויסבלום: זו הסמכה שנכנסת לסעיף הביצוע, לסעיף התקנות, שמאפשרת לשר לקבוע בתקנות סעיפים והוראות מיוחדות לקטינים.

אורי מקלב: איך זה יעבוד עכשיו עם נכים, עם אנשים שיש להם בעיות?

אורי מקלב: קיבלתי מכתב מאבא לילד נכה, עם בעיות מוטוריות קשות, שכותב כך: ישנו קושי רב מאוד להביא אותו ללשכת האוכלוסין ובוודאי להצליח לגרום לו להניח את היד בצורה מסודרת בכדי לקחת ממנו טביעות אצבע.

אורי מקלב: לפני כן היה ניתן להביאו בתוך רכב ללשכת האוכלוסין, הפקיד התורן היה מזהה אותו והאפוטרופוס שמונה עבורו היה חותם בשמו למעלה.

אורי מקלב: יש לנו בן נכה במשפחה שאנחנו צריכים להנפיק לו תעודת זהות בשביל לקבל תג נכה לרכב ואנו נתקלים בבעיה כזאת.

אורי מקלב: אשמח לשמוע על כיוון כלשהו לפתרון הבעיה החמורה.

אורי מקלב: אנשים מודאגים מאותם נכים, שהם נכים קשים, שיש בעיה לקחת מהם טביעת אצבע לא לצורך המאגר, גם לצורך הנפקה של תעודת זהות או דרכון.

אורי מקלב: איך אתם מתכוננים לעשות את זה?

אורי מקלב: צריכה להיות נגישות.

<עירית ויסבלום: זה מוסדר כבר היום בתקנות.

אורי מקלב: אפשר להניח את דעתם של כל אלה שמודאגים, שבסעיף נגישות צריכה להיות גם נגישות לצורך טביעות האצבע.

אורי מקלב: זה צריך להיות דבר ברור.

<עירית ויסבלום: במקרים האלה אפשר גם לקבל את זה בלי האמצעים הביומטריים, עם תמונה סרוקה.

אורי מקלב: אסור לפגוע בהם, שרק במקום מסוים אפשר, אבל מי שגר רחוק יותר צריך לבוא להנפיק תעודת זהות במקום רחוק ממקום מגוריו, כי לקחת טביעות אצבע לנכים אפשר רק במקום מסוים.

אורי מקלב: אני חושב שהשירות לא צריך להיפגע.

<יהודה זמרת: חובת הנגישות שלנו חלה עלינו מתוקף חוק השוויון.

אורי מקלב: הנחתם את דעתנו.

תמר זנדברג: נטילת טביעות האצבע היא מן הסתם לא אחת החובות שבחוק הנגישות.

אורי מקלב: החוק הזה לא גובר, בגלל שזה חוקק אחר כך.

אורי מקלב: לא כתבו בנגישות לקיחת טביעות אצבע.

<עירית ויסבלום: יש בעלי מוגבלויות שיכולים להגיע ללשכות ויש ההנגשה, והם כן יוכלו לעשות את ההליך הרגיל בלשכה.

<עירית ויסבלום: ומי שממש לא יכול לעשות את ההליך הרגיל בגלל נכותו, זה מוסדר בתקנות.

<עירית ויסבלום: יש תקנה 8, וכבר עשינו את זה.

אורי מקלב: הדוברות של הוועדה מציעה שיימצא כל פתרון לגבי נכים ובעלי מוגבלויות שלא יכולים ולא יעכב בני-אדם.

אורי מקלב: או שיפטרו אותם או שימצאו דרך להגיע אליהם כדי שלא תיפגע הנפקת תעודת הזהות.

אורי מקלב: סעיף 16ב.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה נמצא במסמך נפרד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: עמוד אחד שנמצא על השולחן.

תמר זנדברג: מה לגבי הקטינים?

אורי מקלב: התקנות יגיעו לפה.

תמר זנדברג: אבל קודם דיברנו על הסעיף של הקטינים.

תמר זנדברג: אמרת שזה מוסדר בסעיף 35.

<עירית ויסבלום: בסעיף 35 אנחנו מוסיפים סעיף קטן שקובע הסמכה לשר לשים בתקנות.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: בסעיף הקודם אמרת שזה יהיה בסעיף הזה.

תמר זנדברג: עכשיו הגענו לסעיף הזה, אבל גם כאן לא כתוב שחלק ממה שכאן יאושר בתקנות זה נושא התקנות לנטילת טביעות אצבע וכו' מקטינים.

תמר זנדברג: מידע ביומטרי.

תמר זנדברג: זה לא כתוב.

תמר זנדברג: כתוב כאן רק הסכמה בשם קטין או אדם.

תמר זנדברג: אנחנו רוצים שיצוין במפורש שהוועדה הזאת תתקין תקנות לנטילת אמצעים ביומטריים מקטינים.

<מרגלית לוי: יש בסעיף 35(א) בסעיף התקנות.

<מרגלית לוי: סעיף התקנות אומר:

<מרגלית לוי: השר ממונה על ביצוע חוק זה והוא רשאי באישור ועדת שרים לנושאים ביומטריים, באישור ועדת הכנסת המשותפת וכו', לרבות תקנות בעניינים כמפורט להלן: 1.

<מרגלית לוי: אופן נטילת אמצעי זיהוי ביומטריים לפי חוק זה, לרבות נטילה מקטינים, מקשישים או מאנשים עם מוגבלות.

<מרגלית לוי: אנחנו מוסיפים (1א), "הסכמה בשם קטין או אדם שמונה לו אפוטרופוס לנטילת תמונות טביעות אצבע מקטין או מאדם כאמור, לצורך הכללתן במאגר הביומטרי".

<מרגלית לוי: זאת אומרת גם הנטילה מהקטין וגם ההסכמה בשם קטין או אדם שמונה לו אפוטרופוס.

אורי מקלב: הוראת שעה, סעיף 10ב.

<יהודה זמרת: אתם הכנסתם את הסיפור של הסכמה בתקנות לפי הסעיף ההוא.

<יהודה זמרת: עכשיו את התקנות של הקטינים אתם מכניסים פה מתוקף סעיף אחר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אז נתקן את הנוסח ונאחד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שם זו הסכמה לגבי שמירת טביעת אצבע במאגר שמתבצעת בזמן הנטילה, וכאן זה אופן הנטילה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני יכולה להבחין בין הדברים, אבל אם הממונה על הנוסח החוק תחשוב שצריך לאחד, נעשה מה שהיא אומרת.

<ליאת יעקובוביץ: אולי נכתוב גם פה את ההסכמה והדרך והאופן בו יינטלו.

<ליאת יעקובוביץ: לעשות את זה הסדר כולל כאן ב-35.

<ליאת יעקובוביץ: לאחד את שני הסעיפים.

<יהודה זמרת: הבנתי.

<יהודה זמרת: זו הסכמה לנטילה והיא הסכמה קבועה, ושם זו הסכמה מסוג אחר.

<עירית ויסבלום: יש למשל בתקנות את ההסדר שרק מגיל 12 נותנים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אני יודעת.

אורי מקלב: אולי תעשו סעיף אחד לכל הנושא.

<יהודה זמרת: לא.

<יהודה זמרת: זה הסדר הקבע וזה הסדר העראי.

<עירית ויסבלום: ההסכמה רלוונטית רק בהוראת השעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אנחנו נבחן את הסעיף הזה מול התקנות לגבי הסכמה לשמירת טביעת אצבע.

<יהודה זמרת: נראה לי שאלה שני דברים שכל אחד עומד בפני עצמו.

אורי מקלב: אני סומך עליכם שתגיעו להבנה.

אורי מקלב: זה לא מהותי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: סעיף הוראת השעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם תשימו לב, יש היגדים באמצע הסעיף שנמצאים בסוגריים גדולים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אלה המקומות שבהם יש איזושהי מחלוקת לא פתורה כרגע, וכל היתר כרגע בהסכמה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: "(1) בתום תקופת הוראת השעה יימחקו תמונות טביעות האצבע מן המאגר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: בשנה הראשונה או בשנתיים הראשונות לתקופת הוראת השעה, יבצע ראש מערך הסייבר הלאומי בדיקה לגבי קיומם של אמצעים טכנולוגיים המאפשרים זיהוי ואימות זהות של תושב לצורך קבלת הוצאת זיהוי לפי סעיף 14 לחוק, על בסיס מאגר של תמונות פנים בלבד, באופן שנותן מענה במידה נאותה למטרות החוק ולתכליתו, ויגיש את חוות דעתו לשר הפנים לא יאוחר מתום – תלוי, 15 חודשים או 20 חודשים, מה שנקבע – מתחילת הוראת השעה".

<נירה לאמעי רכלבסקי: עכשיו בסוגריים: "חוות דעת כאמור תימסר גם לוועדת הכנסת המשותפת אשר תדון בה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה אם לא בהסכמה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: לעניין זה, מערך הסייבר הלאומי כהגדרתו בסעיף 21ב בחוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, התשנ"ח-1998".

<נירה לאמעי רכלבסקי: "(2) טרם מתן חוות דעתו לפי פסקה (1) ייתן ראש מערך הסייבר הלאומי הזדמנות לראש הרשות לניהול המאגר הביומטרי ולממונה על הסימנים הביומטריים להשמיע את עמדותיהם בפניו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: (3) לא קוצרה תקופת הוראת השעה – זה מתייחס לאם יהיו שנתיים ועוד שנתיים – לפי סעיף קטן (ד) עד תום שנתיים מיום התחילה, יערוך ראש רשות הסייבר בדיקה נוספת, כאמור בפסקה (1), בשנה השלישית והרביעית להוראת השעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ד.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שר הפנים רשאי בצו לקצר את תקופת הוראת השעה לאחר שהונחה בפניו חוות דעתו של ראש מערך הסייבר הלאומי, כאמור בסעיף קטן (ג), וככל ששוכנע – ואנחנו אומרים כאן:

<נירה לאמעי רכלבסקי: בין על סמך חוות הדעת כאמור בסעיף קטן (ד) ובין מטעמים אחרים, כי קיימים טכנולוגיים המאפשרים זיהוי ואימות זהות של תושב לצורך קבלת תוצאת זיהוי לפי סעיף 14 לחוק על בסיס מאגר של תמונות פנים בלבד, באופן שנותן מענה במידה נאותה למטרות חוק ולתכליתו.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שר הפנים יבחן את הצורך בקבלת החלטה לפי סעיף קטן (ד) וכן את הצורך בהפעלת סמכותו להארכת תוקפו של מסמך זיהוי בהתאם לסעיף 5(א) לא יאוחר מתום 15 חודשים או שנתיים לאחר תחילת הוראת השעה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: החליט השר לאחר קבלת חוות דעת כאמור שלא לקצר את תקופת הוראת השעה, ימסור לוועדה המשותפת הודעה על כך ויצרף להודעתו את חוות דעתו של ראש מערך הסייבר הלאומי שהוגשה לו בהתאם לסעיף ג".

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה יתייתר אם בכל מקרה חוות הדעת הזאת גם ככה נמסרת לנו.

אורי מקלב: גם הפוך.

אורי מקלב: אפשר רק את זה בלי הדבר הזה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל זה רק אם הוא מחליט לא להאריך.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כאן אתה מקבל בכל מקרה.

<יהודה זמרת: אם הוא מקצר, אז יתפרסם צו ברשומות.

<יהודה זמרת: לא צריך להביא את זה לוועדה, נגמרת התקופה.

<יהודה זמרת: כתוב פה שרק אם הוא לא יחליט לקצר, אז אני צריך פיקוח.

<נירה לאמעי רכלבסקי: שר הפנים רשאי בצו, באישור הממשלה, באישור הוועדה המשותפת ובאישור הכנסת – כאן מה שנמצא במחלוקת זה "הוועדה המשותפת" – להאריך את תקופת הוראת השעה לתקופות נוספות שלא יעלו על חמש שנים כל אחת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: המחלוקת היא שאנחנו רוצים שהארכת הוראת השעה תגיע גם לוועדה וכאן מבקשים שזה יגיע ישירות למליאת הכנסת.

אורי מקלב: מה זה נקרא ישירות למליאת הכנסת?

<יהודה זמרת: כמו בצו שיש לנו למשל צו הוראת השעה אחמ"שים.

<יהודה זמרת: יש אישור ממשלה ואישור כנסת.

<יהודה זמרת: כשהוא מגיע לכנסת הוא טעון קריאה אחת בכנסת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: סעיף 16, הוראות מעבר.

<נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, גם זה תנאי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם היית בפיילוט ואתה מבקש למחוק את הטביעות שלך, אתה צריך לבקש מסמך זיהוי חדש, על כל המשמעויות.

אורי מקלב: התייחסות לשני הסעיפים.

<יהודה זמרת: לפי הסיכום היה מדובר שיש מה שנקרא נקודת בדיקה כעבור שנה או שנה וחצי.

<יהודה זמרת: זה פחות משנה, אבל נקודת בדיקה אחת.

<יהודה זמרת: ראש מערך הסייבר הדגיש, לבצע את הבדיקה על קיומם של האמצעים הטכנולוגיים, על היכולת.

<יהודה זמרת: השר יבחן את חוות הדעת ויקבל את החלטתו פעם אחת.

<יהודה זמרת: דיברנו אחרי שנה, בדיקה, היו דיונים ובסופו של דבר גם בנוסח הכנסנו את זה.

אורי מקלב: מה היה קורה אם לא היינו מכניסים את הסעיף הזה?

אורי מקלב: איך הייתה ההתנהגות אם היה מתברר לשר הפנים שיש היום טכנולוגיות חדישות שיכולות לאתר את טביעות האצבע?

<יהודה זמרת: אפשרות אחת הייתה שהיו מאריכים את כל הדרכונים בפועל, ולכן המשמעות הייתה שבסופו של יום היינו באים לכנסת, מתקנים, מבטלים.

אורי מקלב: לא הבנתי.

אורי מקלב: אתם הגשתם חוק, החוק כמו שהוא הגיע במתכונת שהוא הגיע אלינו.

<יהודה זמרת: אין לנו מחלוקת על אובדן.

<יהודה זמרת: ביקשו ששר הפנים יהיה מוסמך, כמו שהוא מוסמך לבקש הארכה הוא יהיה גם מוסמך לבקש קיצור.

<יהודה זמרת: אמרנו ששר הפנים יוכל לבחון את קיצור התקופה.

<יהודה זמרת: שר הפנים אמר: אני מסכים שבמהלך התקופה תוגש חוות דעת.

אורי מקלב: אל תתייחס עכשיו לחוות דעת אחרת.

אורי מקלב: תתייחס רק למה שאתם הבאתם.

אורי מקלב: יש לו הסמכות להאריך את תוקף המסמך פעם אחת ולבטל את מאגר טביעות האצבע.

<יהודה זמרת: לפי החוק המקורי לא הייתה סמכות.

אורי מקלב: מה היה קורה אז?

<יהודה זמרת: היינו מגישים שלוש קריאות לכנסת, ואני מתאר לעצמי שבשביל לבטל את המאגר כנראה שהדיון היה קצת פחות פרובלמטי, והיינו אומרים שהמאגר התייתר.

אורי מקלב: התשובה היא שלא הייתה סמכות לשר לבטל את זה, אלא הוא חייב להמשיך את המאגר כל התקופה הזאת עד חמש שנים.

<יהודה זמרת: מבחינה מעשית אני אומר, מאחר שאם הוא יכול היה לתת הוא היה מאריך את הדרכונים ואת התמונות לעשר שנים, המשמעות הייתה שאולי הייתה הוראת חוק, אבל בפועל מבחינת היישום שלה היא לא הייתה מתבצעת.

<יהודה זמרת: ולכן גם בתום חמש השנים לא הייתה לה נפקות.

<יהודה זמרת: מבחינה מעשית, אולי משפטית זה היה, אבל בפועל אם כל אזרח היה מקבל ב-10 שנים גם תמונות וגם טביעות אצבע, כנראה לא היו טביעות אצבע במאגר באופן מעשי.

<יהודה זמרת: אנשים לא היו מבקשים.

<יהודה זמרת: הרי אם שר הפנים יכול היה לעשות את זה, הוא פשוט היה מאריך את תוקף הדרכונים ואת מסמכי הזיהוי עם תמונות אצבע בלבד ל-10 שנים, ואז כל האמירה של הצורך לא הייתה.

אורי מקלב: אבל יש חדשים ויש נאבדים.

אורי מקלב: הוא היה צריך לעשות גם את זה למאגר.

<יהודה זמרת: ברגע שהוא היה אומר שהוא מאריך את הדרכונים ל-10 שנים, מבחינה מעשית אנשים לא היו מבקשים להיות במאגר.

אורי מקלב: לא הבנתי מה שאתה אומר.

אורי מקלב: הייתה שאלה אם הייתה סמכות לשר למחוק את המאגר של טביעות האצבע.

אורי מקלב: אתה אומר שלא.

<יהודה זמרת: לא הייתה.

<יהודה זמרת: אנחנו יכולים להסביר את ההשגות שלנו על התיקונים שהוצעו פה על-ידי היועצת המשפטית של הוועדה.

<יהודה זמרת: דיברנו בזמנו על נקודת בחינה אחת שתיעשה במהלך השנה הראשונה וחוות דעת.

<יהודה זמרת: שר הפנים יקרא את חוות הדעת של ראש מערך הסייבר ויקבל את החלטתו אם לבטל את המאגר או לא.

<יהודה זמרת: פה מוצע פתאום שיהיה צריך לעשות בדיקה גם בשנה השלישית והרביעית.

<יהודה זמרת: זה לא היה במקור, עד כמה שאני הבנתי, במקומות שהיו בבסיס הסעיף הזה.

<יהודה זמרת: לכן אנחנו מתנגדים למה לעוד בדיקה ועוד בדיקה.

<יהודה זמרת: בסופו של יום תיעשה פה בדיקה.

<יהודה זמרת: אין לנו בעיה.

<יהודה זמרת: אמרו שהבדיקה צריכה לקחת יותר זמן, אני גם מסכים, אי-אפשר בתוך השנה גם לעשות את הבדיקה וגם חוות הדעת.

<יהודה זמרת: לכן אמרנו שאפשר לרווח את התקופה תוך שנה בדיקה, 15 חודש יגישו את הדוח, השר יהיה חייב לקבל החלטה כעבור עוד שלושה חודשים, חצי שנה לאחר מכן.

<יהודה זמרת: ברור לי שצריך את הדברים האלה לתחם ולהכריע, מתי תתקבל החלטה לכל אורך המשימה הזאת.

אורי מקלב: כתוב הנוסח כל שנה?

<יהודה זמרת: לא, כתוב מהשנה השלישית וברביעית.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה מה שהם הסכימו כביכול.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זה שנתיים ראשונות.

<יהודה זמרת: הכוונה הייתה לבדיקה אחת.

<יהודה זמרת: לבצע במהלך השנה הראשונה עוד בדיקה ולקבל לגביה החלטה.

<יהודה זמרת: לא אמרנו ששר הפנים אחר כך יראה עוד חוות דעת ולא יוכל לקבל את ההחלטה.

<יהודה זמרת: הוא יוכל לקבל.

<יהודה זמרת: אבל זו לא חובת בדיקה.

<יהודה זמרת: לגבי "חוות הדעת תימסר לוועדה", אמרנו שהשר יקבל את החלטתו אחרי שהוא יקבל את חוות הדעת והוא דן אתו ועשו את כל הנושאים המקצועיים, ואז הוא יודיע על החלטתו לוועדה ויצרף את חוות הדעת.

<יהודה זמרת: אנחנו חושבים שזה המועד להעביר לוועדה גם את ההחלטה, גם את חוות הדעת.

אורי מקלב: תוך איזה פרק זמן?

<יהודה זמרת: כתוב שהוא חייב לקבל ב-18 חודש.

אורי מקלב: נניח שלוחות הזמנים היו שנתיים, הוא קיבל את החלטתו, תוך כמה זמן הוא צריך להביא לוועדה את ההחלטה שלו?

<יהודה זמרת: אין לי בעיה לכתוב שתוך 30 יום מיום קבלת החלטתו יעביר.

אורי מקלב: תוך 30 יום מיום שקיבל את המסמך?

<יהודה זמרת: לא.

<יהודה זמרת: שלושה חודשים.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל זה רק אם הוא החליט לא להאריך.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם הוא החליט לקצר?

<יהודה זמרת: אם הוא החליט לקצר, אני לא רואה מקום להביא את זה לוועדה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אבל אם הוא החליט לקצר לא בחמש שנים, אלא בשנה?

<יהודה זמרת: אין לי בעיה לבוא לוועדה על כל דבר.

<יהודה זמרת: זאת לא הבעיה המהותית.

<יהודה זמרת: דיברנו על חוות הדעת, מתי העיתוי שהיא תימסר לוועדה, ואמרנו שאנחנו חושבים שזה צריך להיות אחרי קבלת ההחלטה, ואז הוא ימסור הודעה לוועדה והיא יכולה לדון, כמובן זו סמכותה.

<יהודה זמרת: בסעיף ד כתוב: שר הפנים רשאי בצו.

<יהודה זמרת: הוא צריך לקבל חוות דעת.

<יהודה זמרת: זו סוגיה טכנולוגית, זו לא החלטה שנעשית.

<יהודה זמרת: הוא מקבל את חוות הדעת הטכנולוגית, ואז הוא יהיה צריך להיות משוכנע.

<יהודה זמרת: הוא יכול להיות משוכנע כי הוא קרא בחוות הדעת.

<יהודה זמרת: יש פה איזו תוספת לא ברורה: בין מסמך חוות הדעת כאמור ובין מטעמים אחרים.

<יהודה זמרת: אני לא יודע מה זה "מטעמים אחרים".

<נירה לאמעי רכלבסקי: אם חוות הדעת עדיין לא הוגשה, לא עברו שנתיים, אבל אחרי שנה יש בעולם טכנולוגיה מדהימה של זיהוי פנים, לשר יכולה להיות פררוגטיבה להחליט.

<יהודה זמרת: אבל בסוף אנחנו מנהלים פה הליך מקצועי.

<נירה לאמעי רכלבסקי: אתה מונע מהשר - - -

<יהודה זמרת: אני לא מונע ממנו, אבל כתוב בחוק שהוא חייב להגיש את זה.

<יהודה זמרת: הוא יגיש את הדבר הזה, אני לא רואה פה בעיה.

<נירה לאמעי רכלבסקי: זאת אומרת, מסר כפול בחוות הדעת.

<נירה לאמעי רכלבסקי: ואם בעולם יש טכנולוגיית זיהוי פנים שברורה לכולי עלמא, ברור לכולם, השר לא יכול?

<יהודה זמרת: אבל בסוף מנהלים הליך מקצועי.

<אביטל שטרנברג: לא מקובל להכניס את זה לחקיקה.

<אביטל שטרנברג: לא מקובל לכבול את השר לחוות דעת - - -

<יהודה זמרת: כשאני עושה הליך התייעצות עם ועדה, בסוף אני צריך לעבור את הגורם המקצועי.

<יהודה זמרת: לכן אני לא יודע מה זה "מטעמים אחרים".

<יהודה זמרת: זה כאילו עלום שם, הדבר הזה.

<אביטל שטרנברג: את לא צריכה לכתוב את זה בכלל, זה כלל בסיסי בחקיקה.

<אביטל שטרנברג: זה מיותר לחלוטין.

<אביטל שטרנברג: יהודה לא רוצה את זה, הוא אומר שהוא לא רוצה את זה.

<יהודה זמרת: כי כתבת "לאחר ששוכנע", אני לא צריך את ההמשך.

אורי מקלב: "מטעמים אחרים" היה אפשר גם להסביר לא רק מחוות הדעת של ראש מערך הסייבר, אלא יש לו עוד מסמכים שהוא קיבל.

<יהודה זמרת: כתוב "לאחר שהונחה בפניו", לא הגבלנו אותו.

<יהודה זמרת: צריך רק להניח.

<יהודה זמרת: אבל לאחר שהוא שוכנע, לא אמרנו בגלל חוות הדעת.

אורי מקלב: אמרי, בבקשה.

<אמרי קוזק: אני יועץ של ראש מערך הסייבר, של ד"ר אביתר מתניה.

<אמרי קוזק: דיברנו אתמול ובימים האחרונים על כל הסעיף הזה, גם עם משרד הפנים.

<אמרי קוזק: לעיקרון הכללי אין לנו כמובן התנגדות.

<אמרי קוזק: יש לנו כמה הערות טכניות ואחת מהותית.

<אמרי קוזק: דבר ראשון, צריך לסנכרן את לוחות הזמנים.

<אמרי קוזק: בין אם ידובר בבדיקה אחת, אז זה שנה, ובין אם ידובר ביותר בדיקות, אנחנו מסכימים שצריך להיות שנתיים.

אורי מקלב: כלומר שנתיים ועוד שנתיים?

<אמרי קוזק: אם זה מה שיוחלט, זה לא יכול להיות כל שנה.

<אמרי קוזק: זה לא הגיוני מקצועית.

אורי מקלב: יכול להיות שכל שנה יש טכנולוגיות ומתחדשות.

אורי מקלב: שנה קלנדרית היא שנת אור בטכנולוגיה.

<אמרי קוזק: אנחנו מדברים על חוק שאמור להימשך שנים.

אורי מקלב: ברור.

<אמרי קוזק: דבר שני, צריך לסנכרן את לוח הזמנים בין המועד שראש המערך מגיש את חוות הדעת לבין המועד שהשר אחר כך מקבל את ההחלטה, כי זה לא ברור כרגע.

אורי מקלב: דיברנו על זה.

<אמרי קוזק: ההערה המהותית שיש לנו, כרגע סעיף ג(1) מדבר על זה שראש המערך צריך להתייחס לאמצעים הטכנולוגיים המאפשרים לזיהוי של תושב לצורך קבלת זיהוי לפי סעיף 14 על בסיס מאגר של תמונות פנים בלבד באופן שנותן מענה במידה נאותה למטרות החוק ותכליתו.

<אמרי קוזק: אנחנו מבקשים להוריד את התוספת של "מטרות החוק ותכליתו", מהסיבה שראש מערך הסייבר, להבדיל מהשר, אינו אמור לכלול את כל תכליות ומטרות החוק.

<אמרי קוזק: הוא אמור להתייחס להיבטים הטכנולוגיים.

אורי מקלב: היה קל לכם אם הייתי על תוקף המסמך ועל מאגר טביעות האצבע?

<אמרי קוזק: לא.

<אמרי קוזק: הנוסח שאנחנו מציעים הוא כזה: בשנה הראשונה או השנתיים לתקופת הוראת השעה יבצע ראש מערך הסייבר הלאומי בדיקה לגבי קיומם של אמצעים טכנולוגיים באופן שנותן מענה במידה נאותה לזיהוי ואימות זהות של תושב לצורך קבל תוצאת זיהוי לפי סעיף 14, על בסיס מאגר תמונות פנים בלבד.

אורי מקלב: יפה.

אורי מקלב: מקצועי מאוד.

אורי מקלב: אני מודיע עכשיו שניפגש מחר לצורך השלמה.

<ניר גרסון: אני מהרשות למשפט טכנולוגיה ומידע.

<ניר גרסון: אני מבקש להציע הצעה להליך הפעלת סמכות קיצור הוראת השעה, להביא בפני שר הפנים גם עמדה מנקודת המבט של הפרטיות.

<ניר גרסון: זאת אומרת שגם עמדת רשם מאגרי המידע תובא בפני השר כשהוא מחליט.

אורי מקלב: אוקיי.

אורי מקלב: את המשך ההתייחסות גם של אנשי המקצוע, מי שלא דיבר בסעיפים האלה, נקיים בתחילתה של הישיבה מחר.

אורי מקלב: לאחר מכן, גם תצא הודעה על כך, נחזור על כמה סעיפים שעדיין לא סיכמנו ונדון בהסתייגויות.

אורי מקלב: לאחר מכן יהיו הצבעות.

תמר זנדברג: הצבעות מחר?

תמר זנדברג: אנחנו צריכים להגיש הסתייגויות, אנחנו צריכים לנמק אותן ואחרי זה אנחנו צריכים להצביע עליהן.

אורי מקלב: כשאנחנו מגישים הסתייגויות אנחנו מנמקים אותן ומצביעים עליהן.

אורי מקלב: אני לא מכיר דרך אחרת.

תמר זנדברג: עדיין אין נוסח סופי, על מה נסתייג?

אורי מקלב: יש נוסח סופי.

תמר זנדברג: לא, אין.

תמר זנדברג: יש כל מיני דברים מהדיון היום שלא נסגרו.

תמר זנדברג: לא החלטנו עליהם.

אורי מקלב: אבל הנוסח הסופי הופץ.

תמר זנדברג: הופץ מתי?

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, זה לא רציני.

אורי מקלב: ככל שהייעוץ המשפטי יאפשר לנו, כך נעשה.

תמר זנדברג: אתה רוצה שנגיש הסתייגויות על נוסח שעדיין לא קיים?

תמר זנדברג: אולי חלק מההסתייגויות שלנו יתקבלו וחלק לא בדיון?

תמר זנדברג: מתי ננמק אותן?

אורי מקלב: אני בדעה שאפשר כבר להוציא את הנוסח.

תמר זנדברג: אבל רק היום אנחנו יושבים כאן כמעט שלוש שעות.

<אמרי קוזק: רק לגבי הדיון מחר, יש לנו עוד כמה הערות שעוד לא הספקתי להגיד.

תמר זנדברג: אדוני, עם כל הכבוד, גם לנו, חברי הכנסת, יש הערות שלא הספקנו להגיד.

תמר זנדברג: תודה רבה לך על ההתפרצות.

תמר זנדברג: אנחנו, חברי כנסת, מסתייגים.

תמר זנדברג: קודם כל, לא סיימנו את ההערות שלנו לעכשיו.

תמר זנדברג: יש לי עוד הערות על הסעיפים האלה.

תמר זנדברג: זו לא הוועדה הראשונה שמחוקקת חוקים.

תמר זנדברג: קודם כל יש נוסח.

תמר זנדברג: על הנוסח אנחנו מסתייגים.

תמר זנדברג: על ההסתייגויות אנחנו מנמקים.

תמר זנדברג: אולי חלק מהדברים שאמרנו בדיונים נכנסו וחלק לא?

תמר זנדברג: זה לא רציני, מהיום למחר, על מה נסתייג?

אורי מקלב: אנחנו נפיץ את הנוסח.

תמר זנדברג: מתי?

אורי מקלב: עד מחר.

תמר זנדברג: אבל איך נלמד את הנוסח החדש ונסתייג עליו?

תמר זנדברג: אתם עושים מאתנו צחוק?

אורי מקלב: יכול להיות שניתן לכם אפשרות להציג הסתייגויות על מה שכן סוכם, חוץ מהוראת שעה שתהיה עוד אפשרות להגיש הסתייגות אחר כך.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: הישיבה נעולה.