ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 406, 2016-12-26 11:30

אלי אלאלוף: צהריים טובים, היום ה-26 לדצמבר, כ"ו בכסלו תשע"ז.

אלי אלאלוף: אני מתכבד לפתוח את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: היו הצעות חוק של חבר הכנסת מאיר כהן ויאיר לפיד.

אלי אלאלוף: הצעת חוק של חברת הכנסת אורלי לוי.

אלי אלאלוף: הצעות חוק נוספות שהיו - של יואב קיש; חבר הכנסת אלי כהן וישראל אייכלר.

אלי אלאלוף: בדיון הטרומי שהיה במליאת הכנסת, שר הרווחה והשירותים החברתיים והעבודה, ביקש להשאיר לו את הטיפול בחוקים האלה כדי להביא הצעת חוק משלו.

אלי אלאלוף: ראינו בזה הצעת חוק ממשלתית אפשרית שתוצג בפנינו.

אלי אלאלוף: היו הרבה מאוד הידברויות, כולל ערב הדיון הזה עם השר כדי שנראה מה המצב.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר, עשינו לו אזכרה מאוד מיוחדת, הולמת את האיש, מנכ"ל משרד הרווחה שהלך לעולמו, אליעזר יבלון, זכרונו לברכה.

אלי אלאלוף: אני יודע שהוא הכין את הצעת החוק, ובינתיים לא הגיע לוועדה.

אלי אלאלוף: בהתייעצות עם המציעים יאיר ואורלי, הוחלט לקיים דיון פתוח היום, למרות שהשנה יש תקצוב מיוחד בסך 100 מיליון שקלים לנושא של האוטיסטים.

אלי אלאלוף: להגיד לכם שקיבלנו פירוט איך מתקדמים לנצל את הסכום האדיר הזה, אנחנו יודעים שיש פה תוספת של תקנים לעובדים סוציאליים מאוד משמעותית, אבל השאר עוד לא קיבלנו הצעה מפורטת איך ינוצל התקציב הזה.

אלי אלאלוף: בשלב זה, השר כפי שהבנתי, הוא רואה כאילו הצעת החוק היא מיותרת.

אלי אלאלוף: לכן חשבנו שהיות והייתה החלטה במליאה, זה מחייב אותנו לקיים דיון כללי.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אנחנו נפתח בדיון, וניתן למציעים זכות להציג את זה.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו אורלי לוי.

יאיר לפיד: אדוני היושב ראש, תודה קודם כל.

יאיר לפיד: אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות להביע השתתפות בצער על מותו המפתיע של המנכ"ל יבלון.

יאיר לפיד: ישבנו אתו בין השאר על החוק הזה, בין השאר בחדר הזה, זו אבידה גדולה.

יאיר לפיד: בדיון הקודם שקיימה הוועדה, בדיון הפתוח הקודם שקיימה הוועדה הרוחות סערו וזה בסדר, אני חושב שזה טוב שכך, אנשים צריכים גם להוציא וגם להשמיע, וגם יש להם חלק חשוב בעיצוב של החוק הסופי.

יאיר לפיד: אני רוצה להזכיר היום, אין פה טובים ורעים.

יאיר לפיד: יש פה אנשים שיש להם חילוקי דעות, אבל מטרה משותפת.

יאיר לפיד: אני חושב שמין הראוי שנקיים דיון של אנשים שיש להם מטרה משותפת.

יאיר לפיד: מאז הפגישה האחרונה שלנו פה, אדוני היושב ראש, אני קיימתי פגישה עם השר כץ.

יאיר לפיד: נקבע שיוקם צוות שינסה להגיע לנוסח מוסכם.

יאיר לפיד: חברת הכנסת אורלי לוי מובילה אותו, היא תסביר טוב ממני מה נעשה שם.

יאיר לפיד: הצוות כולל את הרווחה.

יאיר לפיד: יש הסכמות כלליות, ימשיכו להתדיין, אני לא רוצה לא לדייק, אני אשאיר את זה לאורלי.

יאיר לפיד: אני נפגשתי עם אנשי אגף התקציבים, עם יאיר פינס, יוגב, כדי לקיים איתם דיון ראשון על השאלה איך הם רואים את זה.

יאיר לפיד: הם הבטיחו לחזור אלינו עם הצעה מסודרת יותר ממה שיש להם היום.

יאיר לפיד: אני חושב שההתנגדות הראשונית שהייתה שם ירדה, בוודאי שאין מקום לחשש, אני אומר את זה לאנשי המשרד, שקידם הצעת החוק הזאת תפגע באיזשהו אופן בתקציבים שמיועדים היום לנושא של הטיפול באוטיסטים, או בכלל בבעלי מוגבלויות.

יאיר לפיד: לאור העובדה שהחוק לא מתקדם בניגוד להתחייבות שניתנה לא לי או לך, אלא למליאה כולה על-ידי הקואליציה.

יאיר לפיד: אני מציע, אדוני היושב ראש, שיהיה צוות מעקב לוועדה הזאת שיקיים דיונים סדירים ויראה לאן אנחנו הולכים.

יאיר לפיד: יש לנו שלושה נוסחים, או ארבעה נוסחים שצריך לאחד אותם.

יאיר לפיד: יש עבודה של הצוות מול המשרד.

יאיר לפיד: יש עבודה של המשרד.

יאיר לפיד: אם לא יהיה צוות מעקב פרלמנטרי, הפרלמנט לא עושה את עבודתו.

יאיר לפיד: עצתי, שתקים צוות כזה ותקבע לו איזשהו לוח זמנים כדי שנדע שאנחנו מתקדמים.

יאיר לפיד: וגם צוות כזה יוכל להביא בפני הארגונים השונים, ובפני בעלי העניין השונים איזושהי התקדמות כדי שבאמת נוכל לקיים את ההבטחה שלנו שכולנו עומדים מאחוריה, שהיא אומרת שהדיונים פה הם לא ריקים, אלא מטרתנו לשמוע וללמוד, אף אחד לא חושב שהשכל נמצא רק אצלו, הידע נמצא רק אצלו.

יאיר לפיד: הורים, ארגונים שונים, כל אלה זכותם להישמע, וחובתנו להקשיב.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני היושב ראש, ראשית, אני באמת רוצה להודות לך, כי זה לא מובן מאליו קיום הישיבה הזאת כאן היום, ובעיקר מאחר שאנחנו יודעים שאתה חלק מקואליציה ואמור ליישר קו, ואוי למי שלא מיישר קו עם הקואליציה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: אני בהחלט רואה לנכון להצדיע לך על האומץ להעלות את זה שוב פה בוועדה, אולי על המסר החשוב והתקיף שאנחנו לא הולכים לרדת מתיקון העוולות שנמצאות היום, ואולי להביא לאיזשהו שיפור רוחבי הן בטיפול, והן באותם כלים שאנחנו יכולים להציע לכל אותם אלו שנמצאים על הרצף, בין אם הקשים ביותר, ובין אם אלו שהכול יחסי בחיים, אז גם כאן עם התפקוד הגבוה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני מסתכלת על הדברים ועל מה שהובטח לנו, אני מרגישה פספוס אדיר, כי בכנסת שעברה, ויודע זאת שר האוצר לשעבר, חבר הכנסת יאיר לפיד, שמחויב לנושא הזה הן ברמה האישית, והן ברמה המערכתית, גם בכנסת הקודמת הצלחנו להעביר את החוק הזה טרומית.

אורלי לוי אבקסיס: גם בכנסת הקודמת התבקשנו להמתין עד שתגיע הצעת חוק ממשלתית.

אורלי לוי אבקסיס: ישבו על המדוכה ועכבו אותנו הרבה מעבר למה שהובטח לנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק אזכיר שמי שישב פה בראש הוועדה הזו, היה מי שהיום הוא שר העבודה, הרווחה ושירותים חברתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אין לי לרגע איזושהי מחשבה שהוא לא מגויס לעניין, אבל עם אמפתיה לא הולכים למכולת, ואנחנו צריכים להביא לקידומה של החקיקה, כי סופו של דבר, אם נפספס גם את ההזדמנות הזו מראש אני חושבת שזה יחבל לנו בסיכוי לעתיד להביא פתרונות.

אורלי לוי אבקסיס: אם זה רק בשביל לבוא ולעשות "וי" - העברנו הצעת חוק טרומית ועשינו את שלנו, וניסינו ללחוץ על הממשלה וכדומה, זו לא המטרה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: המטרה שלנו זה לבוא לעזור לאותם ילדים שמתבגרים, ושבאיזשהו אופן המדינה בשלב מסוים אומרת עד כאן, עכשיו תדאגו לעצמכם.

אורלי לוי אבקסיס: שלא נדבר על אותם הורים שנאלצים או לעזוב את מקום העבודה, או תאים משפחתיים שמתפרקים בהעדר מענים חברתיים אמתיים.

אורלי לוי אבקסיס: הציג קודם חבר הכנסת יאיר לפיד, על כך שמתקיימים דיונים במשרד הרווחה, בין הארגונים הוא נציג ארגון אלו"ט, אולי שזה הארגון הגדול.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר משהו על אותם סיכומים.

אורלי לוי אבקסיס: הם רחוקים מלהיות מוסכמים.

אורלי לוי אבקסיס: הם רחוקים מלהיות הנוסח הסופי.

אורלי לוי אבקסיס: גם הצעת חוק ממשלתית תצטרך לעבור פה את המסננת של הוועדה הזאת בצורה אחראית.

אורלי לוי אבקסיס: עלות חשובה מאוד, אבל היא לא הארגון היחיד בשטח, ואנחנו נקשיב לכולם, ואחת ולתמיד בואו נאמר את הדברים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ניקח מכאן ונעביר לשם.

אורלי לוי אבקסיס: לא נפגע בתפקוד הגבוה כדי לעזור לתפקוד הנמוך.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, מה שיש יהיה, אבל את התוספות אנחנו נבנה ארגז כלים אמתי משמעותי.

אורלי לוי אבקסיס: אתמול הייתה כתבה מזעזעת בערוץ 10, ומי שנמצא פה היום בחדר יודע על מה אני מדברת.

אורלי לוי אבקסיס: על הקלות הבלתי נסבלת של המערכת לתת תרופות פסיכיאטריות לאותם ילדים, במקום להתחיל ולתת את הטיפול הבסיסי ביותר, כאשר אנחנו מדברים על קלינאית תקשורת – אין.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על ריפוי בעיסוק - אין.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על ילדים בתפקוד נמוך - ואז מה יש?

אורלי לוי אבקסיס: יש תרופות, כי משהו צריך להחזיק את הילד הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי פעילויות, אולי שגרה מסוימת, אולי תעסוקה, אולי איזשהו חוג, נכון, צודק, משהו שימלא את החלל, כי גם אנשים נורמליים מאבדים את הסבלנות כאשר מצפים מהם לשבת בחוסר מעש ולהעביר את הזמן מעבר לזה שזה לא הוגן, שזה בניגוד להוראות, זה אכזרי, זה פשוט אכזרי.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה לדעת גם היום מנגנון הפיקוח על מה ניתן שם?

אורלי לוי אבקסיס: - כאשר נבנה תכנית, והתכנית תהיה תפורה פר ילד לפי הצרכים שלו, נוכל גם לבקר ולדאוג לכך שהתכנית מתקיימת - יהיה בקרה, יהיה מי שהצטרך לתת דין וחשבון על כך, ולא לסמן ילדים, ותסלחו שאני מדברת ככה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אנחנו מגלים שלא במקרה אחד, ולא בשניים כל הטיפול התומך לא נמצא, פרט לתרופות פסיכיאטריות, משהו דפוק במערכת.

אורלי לוי אבקסיס: הגיע שזה יהיה בחקיקה, ומי שלא יקיים את החקיקה הזו, הצטרך לתת את הדין על כל המשתמע מכך.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן החקיקה הזו כל כך חשובה לנו כחברה ולפרטים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שאנחנו נגיע לעמק השווה, שאנחנו נתקן את מה שצריך להיות מתוקן, ושאנחנו נסמן לממשלה שאנחנו רציניים ואנחנו מתכוונים להמשיך עם החקיקה הזו, ולעשות אותה טובה יותר ממה שהצענו, או ממה שעומד היום על הפרק שזה בהחלט לא נוסח סופי, אחרת היו מעבירים אותה לוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

אלי אלאלוף: בבקשה, דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב ראש, אני רוצה לפתוח בהערכה גם לך ולוועדה, וגם ליוזמים, חברי הכנסת לפיד, ואורלי לוי אבקסיס, מאוד מחויבים לנושא הזה, וזה נושא חשוב, נושא משמעותי, והוא משמעותי לא רק לאותו ציבור גדול של אנשים שיכולים לקבל תשובות מהחוק הזה, הוא משמעותי לנו כחברה.

דב חנין: אנחנו רוצים להיות חברה שבה אנשים שצריכים לקבל סיוע, וצריכים לקבל איזשהו סוג של גיבוי מהמערכת החברתית, מקבלים אותו.

דב חנין: הנושא הזה, אדוני היושב ראש, הוא נושא שיש בו עניין גדול בכנסת, ואני מאוד מברך על העניין הזה.

דב חנין: חוץ מהצעות החוק שנמצאות היום על השולחן שלנו כאן

דב חנין: כוועדה, אני יודע לפחות על שתי יוזמות גדולות שנמצאות על סדר יומה של הכנסת.

דב חנין: יש הצעת חוק שמוביל חבר הכנסת בן צור, שחתומים עליה חברי כנסת רבין.

דב חנין: יש הצעת חוק נוספת עם גישה קצת שונה שמוביל אותה חבר הכנסת אורי מקלב.

דב חנין: יש הבדלים בין הגישות האלה.

דב חנין: אבל יש גם מכנה משותף, וחשוב מאוד בין הגישות האלה, בתובנה שאנחנו לא יכולים להמשיך במצב שהוא מצב שהנושא הזה או הנושאים האלה אינם מוסדרים בחוק.

דב חנין: הדבר הזה צריך להיות ברור, הוא צריך להיות מוגדר, וצריכות להיות מוגדרות בחוק הזכויות של אנשים שמולם עומדת חובה של המערכת להיענות לזכויות האלה.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני חייב להודות שאני באופן אישי לא מכיר את הנושאים האלה לעומק.

דב חנין: אבל במהלך השנה האחרונה, אני נחשפתי לכמות אדירה של ידע שנמצאת בשטח.

דב חנין: יש הרבה ידע קודם כל אצל ציבור האנשים עם המוגבלויות, עם כל סוגי המוגבלויות.

דב חנין: לאנשים האלה יש ידע, יש ניסיון, יש את ההיכרות שלהם עם בעיות, את הקשיים שהם מתמודדים, וגם את הפתרונות שהם מגבשים מתוך הקשיים האלה.

דב חנין: יש ציבור של הורים שגם שם יש הרבה מאוד ידע.

דב חנין: יש ארגונים, מגוון גדול מאוד של ארגונים עם הרבה רעיונות, מחשבות ותפיסות איך צריך לקדם את הדברים.

דב חנין: יש כמובן גם אנשי מקצוע.

דב חנין: הידע העצום הזה הוא נכס מאוד גדול שלנו כשאנחנו באים לייצר פתרונות.

דב חנין: זה נכון כשבתוך עולם הידע הזה יש הבדלים, יש גישות שונות.

דב חנין: אני אומר לכם, עמיתיי חברי הכנסת, אחת הבעיות הגדולות בגלל שיש הבדלים ויש מחלוקות, אלה שלא רוצים לקדם שום דבר, נעזרים במחלוקות שיש בעיניהם, והם אומרים, הנה, עובדה לא כולם מסכימים, אז בואו לא נקדם שום דבר.

דב חנין: אני אומר את זה לכתובתו של משרד האוצר קודם כל, שאני שמעתי מהם את הדברים.

דב חנין: כשאני באתי עם כל מיני רעיונות בתחום הזה, אמרו לא, אתה לא יודע שיש ויכוח.

דב חנין: ולכן אני אומר את זה לציבור הגדול והמכובד של האנשים שנמצאים כאן.

דב חנין: אנחנו בעינינו צריכים להתכנס על מכנה משותף.

דב חנין: אם אנחנו לא נדע לשבת יחד, לחשוב ביחד, ללמוד אחד מהשני, להקשיב, להחליף ניסיון, אני בעיקר רוצה ללמוד, כי יש פה אנשים שיכולים ללמד אותי.

דב חנין: אני האחרון פה שיכול להציע בעצמי כיוונים לפתרונות, אבל אני יודע שיש כאן אנשים שיש להם הרבה יותר ידע ממני, ואני רוצה ללמוד את הידע הזה.

דב חנין: אם אנחנו לא נצליח להגיע למקום הזה, אנחנו לא נצליח לקדם שום דבר.

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני רוצה רק לסיים באמירה שאני מעורב בניסיון, גם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, וחברי כנסת נוספים, בניסיון לייצר פה בכנסת איזשהו תהליך של הדברות בין כל הגורמים.

דב חנין: אנחנו חברי הכנסת שמעורבים בעניין הזה, התחלנו לקבל חומרים, ואני מאוד אשמח גם להעביר אותם, אדוני לך כיושב ראש הוועדה שעוסקת בנושא.

דב חנין: אני חייב להגיד לכם, שמכל נייר כזה אני לומד דברים חדשים.

דב חנין: אני באמת לומד דברים חדשים.

דב חנין: זה באמת ידע שכדאי לכולנו לחלוק אותו, לנתח אותו לעומק, ללמוד ממנו, ואז אנחנו נוכל לייצר פתרונות הרבה יותר טובים.

דב חנין: אני מאוד מקווה שאנחנו נעשה פה תהליך עמוק, רציני וטוב, ושגם נצליח שלתהליך הזה תהיה תוצאה בצורת חוק טוב שבאמת ישקף את כל עולם הידע העצום שנמצא פה בחדר הזה, ונמצא בחדרים נוספים, ויכול להעשיר את כולנו.

דב חנין: תודה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: שלום לכולם, כבוד היושב ראש, כמובן, הערכה ומלים לכבוד היושב ראש וליוזמים.

עבדאללה אבו מערוף: לא עזר כל הדברים - אני מעורב בדיונים שהתקיימו, מטרתנו אכן היא לעשות יותר טוב, לא להשאיר אותו דבר ולא לעשות יותר גרוע, זה בקיצור.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שכל הכוונות הן טובות, רק הגישות הן שונות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הבעיה היא שבגישה הזאת אנחנו נתקע במצב, נעשה את הדבר הלא נכון.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, המצב הקיים אני מכיר אותו טוב – עניין האוטיזם והמוגבלות וכל הדברים האלו, יש מה לשפר שם, יש הרבה מה לשפר - זה שיש הרבה הצעות – אומר שיש הרבה מה לשפר.

עבדאללה אבו מערוף: אם התירוץ של התקציב 100 מיליון שקל לא צריך חקיקה, עם כל הכבוד, אפשר לעשות חקיקה, ולהגיד, תתחיל מה-1 לינואר.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שזה לא סיבה שלא לחוקק את החוק הנכון, המתאים.

עבדאללה אבו מערוף: נאחד מה שצריך, נדון כמו שצריך, ונצא בחוק שישפר את המצב הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: המצב הקיים הוא אובייקטיבי, לא נורא, לא טוב אבל לא נורא - אני יודע, צריך לשפר.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, יש בהצעות מוקשים שיכולים לעשות הרעה לקטגוריה - לחלק אחד מהסובלים, ולחלק לשפר, אז לא עשינו את הדבר הטוב, לא עשינו את הדבר הנכון מבחינת החוק, זה יהיה איפה ואיפה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני בעד דיון, כפי שהציע חבר הכנסת יאיר לפיד, הצוות ידון, יישב, ונצא בהחלטה הנכונה, המתאימה שתכלול את כל המכלול.

עבדאללה אבו מערוף: יהיה בסיס מסוים, החוק הזה שמציעה אורלי, ונמצא בחוק אחד.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה רוצה שיהיה החוק שלהם, בבקשה, נגיד להם, זו ההצעה שלנו תיקחו את זה ליוזמתכם, גם נצביע, אנחנו לא רוצים לעשות אגו אני הצעתי, היא הציעה.

עבדאללה אבו מערוף: העיקר שהחוק יעבור, חוק טוב, וייתן את השרות הנכון, את המענה הנכון, ואת הליקויים שחסרים עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: אני מדגיש, החוק לא נורא, אם לשפר, צריך לשפר במשהו טוב, זה מה שאני מציע.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

<ליליאן שפרן: אני מנהל השרות לטיפול בילדה עם אוטיזם, משרד הרווחה.

<ליליאן שפרן: אני רוצה להגיד שכל משרד הרווחה לא מתנגד לחוק, להיפך, כולנו כאנשי מקצוע מבינים שחקיקה זה דבר חשוב, זה עושה הסדרה לטיפול, זה משהו שמחייב את המדינה לתת שירותים לאורך שנים, שלא משתנה על בסיס החלפת ממשלה זו או אחרת.

<ליליאן שפרן: ולכן, כולנו מבינים שחקיקה היא חשובה.

<ליליאן שפרן: אני מצטרפת למה שנאמר פה לפני, שבהחלט היה פה תהליך, השר ביקש לבנות הצעה משולבת, ואכן, ישבנו כצוות, ישבנו גם עם חברת הכנסת אורלי לוי, הגשנו נציגי החוק, וניסינו לבנות בהחלט חוק משלב, והוא בתהליך דיי מתקדם מבחינת החשיבה שלו, שהמטרה ליצור חוק שיענה לצרכים, כמו שחברת הכנסת אורלי אמרה, לכל התפקודים, לכל הרמות, לכל הגילאים, משהו שייתן מענה כוללני.

<ליליאן שפרן: יחד עם זאת, אנחנו גם פעם שעברה אמרנו, שמתנהל תהליך מגביל במשרד שהוא מאוד משמעותי של הקמת מינהל.

<ליליאן שפרן: כשהייתי בוועדה הקודמת זה היה קצת.

<ליליאן שפרן: היום זה ממש בפתחנו אמור לצאת כבר מכרז של ראש המינהל בחודש ינואר הבאתם תהליך הקמת מינהל לכל בעלי המוגבלויות, הולך לצאת לדרך.

<ליליאן שפרן: אנחנו חושבים שבמינהל, וזה אני אומרת כאשת מקצוע - המינהל מביא תפיסות חדשות לעבודה של שירותי הרווחה – ראייה חדשה שהיא לא מתכתבת עם מה שהיה עד עכשיו ברמה של סל אישי, וחליפה אישית, ושירותים אחרים לא רק במתן שירותים של משרד, אלא גם חשיבה של תקציב אישי.

<ליליאן שפרן: אנחנו חושבים שלא נכון יהיה לכתוב את החוק עכשיו, לגמור טרם התקדמות עם המינהל ולכתוב את החוק ברוח המינהל.

<ליליאן שפרן: ולכן, אנחנו בעצם מבקשים - - -

אלי אלאלוף: והחוק אולי לא יסכים למינהל?

<לילית שפרן: יכול להיות, אבל יהיה הדברות בין הדבר הזה, בצוות שיישב על החוק.

<לילית שפרן: צריך לעשות הדברות עם איך שתפיסת העולם של המינהל.

<לילית שפרן: המינהל מורכב על בסיס הדברות עם המון גופים, זה לא שהמשרד הקים אותו לבד.

<לילית שפרן: המינהל מורכב - - - שבשיתוף פעולה עם גורמים, עם ארגונים, עם שיתוף לקוחות, זאת אומרת, מראש הוא לוקח בחשבון את הרצונות של הקהל הרחב.

<לילית שפרן: לכן זו בקשה שבעצם לחכות עם החוק כדי לשכתב אותו עם הנושא של המינהל.

<לילית שפרן: אני חייבת כן להגיד, התקציב הוא לא במקום חוק, אבל אני רוצה כן להגיד, זה שהחוק נדחה, לא עצר את העבודה שלנו.

<לילית שפרן: אנחנו קיבלנו אכן תוספות תקציב משמעותיות – אנחנו לא בלקונה כזו גדולה כמו שאת מתארת, אני מצטערת, אני לא אומרת שאנחנו מושלמים, עוד חסר הרבה עבודה.

<לילית שפרן: זה שירות שמפתח ורץ מול הגדילה המואצת.

<לילית שפרן: אנחנו כל יום בתהליך של גדילה גם תקציבית וגם של שירותים.

<לילית שפרן: אני הגשתי לעוזר שלך את כל התכניות שאנחנו מתכננים ל-2017, 2018, בהחלט יש שיפור.

<לילית שפרן: יש שירותים גם לצעירים, גם לבוגרים, לכל התפקודים ברצף.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי שאלה, וסליחה, אם ירשה לי היושב ראש, בזמן שאנחנו מדברים פה, כל אותם נופשונים, או קוראים לזה שירותים של אחר-הצהריים, או פעם בשבוע מועדוניות שלוקחים את אותם ילדים ונותנים להם מסגרת מחוץ לבית, כולל לינה, אולי איזשהו משהו של חוויה נוספת אחרונה, נסגרו בעקבות הוראה חדשה שלכם שאי אפשר לאכוף אותה.

אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא, שמעלים איזשהו רף שבסופו של דבר מביא לכך, אולי הכוונה היא טובה, אבל התוצאה היא חלם.

אורלי לוי אבקסיס: מה מבקשים מהם?

אורלי לוי אבקסיס: שיתנו ביטוח מקצועי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על מין סוג של חצי קייטנה כזאת של יום בחודש לפעמים, ומבקשים מהם עובדים סוציאליים, ביטוח של עובדים סוציאליים, של פסיכולוגים וכדומה, וזו לא מערכת שמחזיקה את האנשים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מטפלת בכמה פניות מולכם, בעיקר בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: גם מה שקורה בבית אלפא, ולא רק, ומה שקורה בצפון - אני אעביר לך גם תוך כדי - כל המסגרות האלה נסגרות.

אורלי לוי אבקסיס: ההורים האלה נאלצים, לא בגלל שהם לא רוצים את השרות, בגלל שיש פה עכשיו הוראה שאי אפשר לעמוד בה.

אורלי לוי אבקסיס: אם הם הצטרכו לעשות את הביטוח הזה לא רק שהם צריכים להחזיק פסיכולוגים ותקנים ונוספים, הם צריכים לשלם הון תועפות שמי ייתן להם את התשלום על זה על משהו שהם לא מקבלים, כי הילד נמצא במסגרת ובטיפול במסגרת הכוללת שלו, במסגרת הנורמטיבית שלו, שם הוא מבוטח לכל העניינים המקצועיים.

אורלי לוי אבקסיס: אתה לא יכול לבוא ולהגיד עכשיו, לצהרון אני רוצה תכנית טיפול ארוכת טווח כשהוא מטופל במקום אחר, זה סוג של ביורוקרטיה מטורפת שאי אפשר לעמוד בה, ושהילדים והמשפחות משלמים את המחיר, כי לפעמים היציאה הזאת, גם אם זה יום אחד בחודש, גם נותן לילד את החוויה, אבל גם נותן קצת למשפחה את היום שאפשר להתייחס גם לילדים האחרים.

<לילית שפרן: לא רואה אחרת ממך את הדברים, יש לפעמים תהליכים, בדרך כלל לא של משרד הרווחה, זה תהליך ממשלתי של ביטוחים שהוא משהו מעבר לנו.

<לילית שפרן: המקרה של בית אלפא אני מטפלת, ודרך אגב, הולכת להיות תשובה שאנחנו נעשה איזו הקלה בביטוח, אבל זה משהו פרטני ספציפי.

אורלי לוי אבקסיס: שגרם לסגירה של כבר כמה, ולאי מימוש של השירות הזה.

<לילית שפרן: זה לא נכון, אני מכירה את זה.

<לילית שפרן: זה לא פשוט.

אורלי לוי אבקסיס: תקנו אותי אם אני טועה.

אלי אלאלוף: אתם עובדים על חקיקה.

אלי אלאלוף: חקיקה כל הזמן יכולה להתמשך אין סופי, או לתקן אותה, או להגיד גמרנו, ואז אין סוף - זה השירות לאוכלוסיות מיוחדות היחיד שאין לו חקיקה.

<לילית שפרן: לא.

<לילית שפרן: רק לאגף - - אלפי אנשים אין להם חקיקה.

<לילית שפרן: היום במשרד הרווחה יש שלוש אוכלוסיות של צרכים מיוחדים - אגף למוגבלות שכלית התפתחותית, אגף שיקום שזה כל הקטע של נכויות, היחידי שיש לו זה אגף מוגבלות שכלית התפתחותית של רווחה.

אלי אלאלוף: אתם אומרים שאתם עובדים על חקיקה, יש מועד?

<לילית שפרן: לי כרגע אין מועד.

<תמי בן-דוד: מה עם כל העבודה שהם המליצו ירדה לטמיון?

אלי אלאלוף: אז היום אנחנו ממתינים למה?

אלי אלאלוף: שום דבר.

<לילית שפרן: ממתינים לרעיון שכן נתקבל במינהל, במקביל נחשוב על החקיקה כמו ההצעה שהייתה פה של כל הגורמים המשותפים.

<איתן מזרחי: תודה לך, אדוני יושב ראש הוועדה על הדיון, תודה לחברי הכנסת, אני מנכ"ל אלו"ט, מכיר, עוסק בתחום החברתי הרבה מאוד שנים, בשבילי זה פעם ראשונה כמנכ"ל מאוד מרגש, תודה על התמיכה בחוק בפרט, זה מאוד חשוב.

<איתן מזרחי: מבחינתנו באלו"ט להציב את החוק עובדה מוגברת כדי שהוא יאושר, כל התהליך אליו הוא חזון ומטרה ואלו"ט תילחם עליו.

<איתן מזרחי: אין ברירה אחרת, היום כדי לעגן את השירותים לאנשים עם אוטיזם, אלא באמצעות חוק, ואלא באמצעות התהליך שנעשה אל החוק והתהליך הזה חשוב.

<איתן מזרחי: אני מקבל את מה שאומרת חברת הכנסת אורלי לוי, ואמר גם חבר הכנסת יאיר לפיד ואחרים, צריך להיכנס להידברות בין הארגונים, ומהר.

<איתן מזרחי: אני מזמין את כל הארגונים האחרים ואת האנשים לסוג של שיח על מנת להגיע להבנות מהירות.

<איתן מזרחי: לפי דעתי, ממה שאני לומד, ואני חדש, יש לי יתרון בלמידה, המרחקים הם ממש לא גדולים.

<איתן מזרחי: יש נקודות שאפשר ללמוד אותם, להבין אותם, ולמצוא להם פתרונות.

<איתן מזרחי: אני בהחלט מזמין את כל האנשים.

<איתן מזרחי: אני מבקש באמת את מה שהציע חבר הכנסת לפיד, שאותה החסות של אותו צוות שילווה את התהליך הזה.

<איתן מזרחי: אני יכול להגיד שיש גם מספר בעיות בחוק.

<איתן מזרחי: באמת, במסגרת הצוות של אורלי ישבו בכמה דיונים, ואני חושב שהצעת החוק שגיבש המנכ"ל שנפטר, זכרונו לברכה, מתקרבת להרבה מאוד פתרונות בבעיות של אנשים, דוגמה אחת שיש לי יסוד סביר להניח שהיא פתרון זה הבעיות של התפקודים.

<איתן מזרחי: במה שאני לפי דעתי מבין, יש סיכוי סביר שהנושא הזה והקצבאות יורדים מסדר היום של החוק, ויהיו שוויוניים לכולם.

<איתן מזרחי: כך אני מבין, כך אנחנו חושבים וככה צריך להיות.

<איתן מזרחי: נקודה נוספת, זו הנקודה של העובדת הסוציאלית.

<איתן מזרחי: אנחנו מתנגדים לזה, אנחנו חושבים שלאדם יש מה להגיד, יש לו יכולת להציג את עצמו ולאפוטרופוסים שלו, ולכן יש לזה משמעות.

<איתן מזרחי: אנחנו חושבים שצריך להתקיים שיח בין המערכת המקצועית לבין ההורים לבין אותו אדם עם אוטיזם אם הוא יכול לייצג את עצמו כדי להגיד מה רוצים, מה הסל האישי, מה אפשר לעשות, ולמצוא את הפתרונות הנכונים.

<איתן מזרחי: אלו"ט עברה אסטרטגיה חדשה שאושרה בספטמבר והיא בצד אחד רוצה לחזק את האיכות המקצועית שיש לה, ומהצד השני, גם לתת את פניה יותר לקהילה, ולתת יותר שירותים ברמת הפנאי, ברמה של דיור קהילתי שאותו אנחנו בוחנים היום ורוצים לראות מה אפשר לעשות אתו, ועוד כל מיני שירותים שיחזקו, כי אנחנו יודעים עם מה המשפחה מתמודדת.

<איתן מזרחי: אנחנו יודעים שלקחת נער עם אוטיזם או חבר בוגר יותר לנופשון של סוף שבוע, מה זה נותן למשפחה.

<איתן מזרחי: זה חלק מהמטרות שלנו, אנחנו עושים את זה היום.

<איתן מזרחי: נקודה נוספת זה מנהל המוגבלויות.

<איתן מזרחי: אני רוצה להגיד לכם, וגם לך, ליליאן חברתי, מינהל המוגבלויות זה אכן דבר חדש, ואנחנו עדיין מקווים שהוא טוב, ואנחנו מקווים שהוא יתמוך את כל המהלכים.

<איתן מזרחי: אבל אני חושב שבשינוי של טרמינולוגיה, קצת הדגשים, זה לא איזה מהפכה שצריכה לשנות או לעכב את החוק, החוק צריך ללכת קדימה וצריכים לעשות שינויים בטרמינולוגיה בכמה מיקודים של מהות, ואפשר לעשות את זה בתוך התהליכים של הוועדות.

<איתן מזרחי: הוועדה הזאת, ההצעה הטרומית, כל התהליך בוועדות של קריאה ראשונה ושנייה, יעשו את השינויים המודגשים, ואני חוזר רק על הקריאה, שבצל של הוועדה הזאת, הארגונים יישבו ביחד, יגדירו, התווכחו, יגיעו להבנות, ובעצם נביא לצוות הזה במקביל לצוות של אורלי.

<איתן מזרחי: תודה.

אלי אלאלוף: אני לומד מהדברים של איתן, הוא ראה הצעת חוק שהכנתם.

אלי אלאלוף: אני שמעתי מאיתן כרגע, ואני ידעתי, שהוא ראה הצעת חוק שהכנתם, לנו לא הגיע.

<איתן מזרחי: אני לא ראיתי, אני הבנתי.

<איתן מזרחי: אמרתי שיש לי יסוד סביר להבין.

<לילית שפרן: הוא לא ראה שום הצעת חוק, היא לא יצאה לאף אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אלו היה סעיפים שהיו להם ויכוחים מאוד גדולים, ואז היה התנהלות של להעביר אותו בין הגורמים השונים, הצעות פשרה כאלו ואחרות, שאנחנו מקווים שהמשרד באמת יקבל את ההצעות היותר מרחיבות והיותר מתאימות.

<איתן מזרחי: למשרד יש מה להתגאות בזה.

אלי אלאלוף: יש פה בחורה שביקשה רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: ע"ק – בבקשה.

<עינת קרן: שלום לחברי הוועדה, ותודה רבה שנתתם לי לדבר.

<עינת קרן: אני ילדה עם אוטיזם, אני מייצגת את ארגון אס"י, ארגון של אוטיסטים ואנשים על הספקטרום הישראלי - סליחה, אני מאוד מתרגשת.

<עינת קרן: רציתי לחלוק עם הוועדה, מה זה אומר בוגר עם אוטיזם.

<עינת קרן: כשאני הייתי ילדה, היו כל הסימנים, אבל היה כנראה מוקדם מדיי – היה שנות השמונים ושנות התשעים, ולא עלו על זה.

<עינת קרן: היום כאדם בוגר שאני רוצה להגיש טופס לביטוח לאומי, אני בכלל לא רואה את עצמי ברשימה.

<עינת קרן: יש לי טפסים של מי שרוצה להגיש אם הילד שלו אוטיסט.

<עינת קרן: יש אדם בוגר שרוצה להגיש טפסים כשהוא נכה - לא מוצאת אוטיזם ברשימה של מה שאתם קוראים תסמונות שהן נכללות שם, זה מאוד מעציב אותי.

<עינת קרן: אני דוקטורנטית באוניברסיטה העברית, אבל כשהייתי מספרטנית, עבדתי בעבודות של שכר מינימום, וגם שם פיטרו אותי, אני עובדת לאט מדיי, לא הצלחתי למצוא עבודה שאני עובדת בה מספיק מהר.

<עינת קרן: אני מאמינה שיש עבודות שאני אוכל לעבוד בהם מספיק מהר.

<עינת קרן: אם אני אוכל לעשות את אותו הדבר כל הזמן, ולא אצטרך להתפזר בכמה דברים.

<עינת קרן: אין עבודות שמותאמות לי בשוק העבודה.

<עינת קרן: אין לי תמיכה.

<עינת קרן: אני זקוקה לאיזושהי תמיכה.

<עינת קרן: הייתי בהתנצלות מתמדת על הקצב שלי.

<עינת קרן: הייתי צריכה להעביר את עצמי למצב של fast forward – אין אצלי קצב של הליכה, יש לי או זחילה, או ריצה וקפיצה.

<עינת קרן: הייתי מעבירה את עצמי ל-fast forward תארו לעצמכם משמרת של שבע שעות כל הזמן, להגיד לעצמכם קדימה, תחשבו כמה אדרנלין אני צריכה בשביל להחזיק משמרת.

<עינת קרן: הייתי נשארת אחרי שעות העבודה, ויש מכתב פיטורין שלי שמתלוננים עליי שאני באופן קבוע נשארת אחרי שעות העבודה.

<עינת קרן: אני לומדת, אני לא אגיד לכם מה, אבל הדוקטורט לא בדיוק נותן מקצוע.

<עינת קרן: אין לי מושג מה אני יכולה לעשות אחרי שיהיה לי את הדוקטורט הזה, אולי אני אוכל איכשהו להשתמש בניסיון שלי באס"י, כמישהי שאולי עוזרת לשירותים חברתיים לאנשים על הספקטרום כמוני, אני לא יודעת עדיין.

<עינת קרן: רציתי לבקש - קחו אותנו בחשבון.

<עינת קרן: קחו את הבוגרים עם האוטיזם בחשבון, לא כולנו צריכים לעבוד במפעל מוגן, למרות שמבחינתי אם אני מסיימת את הדוקטורט ואני מובטלת - כן, אני מעדיפה לעבוד במפעל מוגן מאשר לשבת בבית, כי אם אני אשב בבית אני אכנס לדיכאון, והסיכוי שלי למצוא עבודה יהיה הרבה יותר נמוך.

<עינת קרן: אני מבקשת מכם תמיכה בעיקר בשוק העבודה, ומגורים - שתינתן לנו זכות לגור לפי בחירתנו או בקהילה או מחוץ לקהילה.

<עינת קרן: יש המון אוטיסטים שרוצים לגור דווקא בכפרים, כביכול מחוץ לקהילה, ועדיין מגיעה להם תמיכה של עובדים סוציאליים, לא יודעת של מי, מגיעים להם שירותים, כמובן במגבלות האפשר.

<עינת קרן: יש עניין של דלק, אבל כן, קחו בחשבון את הרצונות של הבן-אדם, ובעיקר תעזרו לנו להשתלב בשוק העבודה בהתאם לרצונות שלנו.

<עינת קרן: לא יודעת, אם המדינה הייתה אולי מממנת את זה שהקצב שלי לא מספיק מהיר, אני לא יודעת, אם הייתי מקבלת איזושהי השלמת הכנסה, אני לא מצליחה להגיע לתפוקת מאה אחוז של בן-אדם רגיל, לא מצליחה להגיע לזה.

<עינת קרן: אם הייתי יכולה לבוא אל המעסיקים שלי ולהגיד, כן, תראו, כן השתלם לכם לקחת אותי, כי מה שאתם מפסידים המדינה תשלים בתוקף היותה מדינת רווחה.

<עינת קרן: אפילו באקדמיה, איפה שהקפדנות, הקפדה על פרטים, האיטיות – זאת אומרת, לא איטיות, אבל יסודיות במחקר היא ממש ערך מרכזי, אפילו שם אני נחשבת איטית.

<עינת קרן: השאלה מה הסיכוי שלי בכלל למצוא עבודה באקדמיה הישראלית, ואני חושבת שרק אם יחייבו את האוניברסיטאות שכך וכך אחוזים מהמרצים יהיו עם לקויות למידה או נכויות, רק אז יש לי סיכוי באקדמיה הישראלית.

<עינת קרן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: מישהו יודע לתת תשובה דיסקרטית לאחר הדיון לע"ק?

<לילית שפרן: כן, אין בעיה.

<לילית שפרן: היא יכולה לפנות אלינו והיא תקבל מענה.

<לילית שפרן: חברים, יש לי רשימה.

<לילית שפרן: אני רואה מאלו"ט ומאס"י רשימה ארוכה.

גוב ארי: אני אמא לצעיר בן 19 עם שיתוק מוחין.

גוב ארי: אני שומעת פה על המנהלת, יצא בקול קורא שהיא קמה על מנת לתת מענה לצרכים ולא לפי מוגבלויות.

גוב ארי: נורא שמחתי על זה, אני חושבת שזה הכיוון שהעולם הולך אליו, המודרני שרוצה לענות לצרכים, זה נכון, כי מאוד מפתיע, שהבן שלי וחברים שלו שיש להם אותם צרכים - הם צריכים סיוע אישי, והם צריכים ליווי, והם צריכים דיור, והם צריכים תיווך חברתי לפעמים, והם צריכים לפעמים תעסוקה, ופנאי, והנגשה באקדמיה, והנגשה חברתית, ולפעמים גם עם מוגבלויות תקשורת – זה אותם צרכים.

גוב ארי: הם יבואו למנהלת, והם יגידו, תשמעו, אנחנו צריכים את המענים האלה שאתם נותנים.

גוב ארי: יגידו כן, אנחנו עבדנו על זה, יש לנו מענים לכם, אבל אופס, אתם לא בספקטרום הנכון, סליחה, לא בסקטור הנכון, לא בצבע העור הנכון, לא בצבע העיניים הנכון – תבחרו, זאת אפליה.

גוב ארי: העולם היום הולך ויש חקיקה על הפרק שזה חוק זכויות, שהיא חלק מחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, צריך להשלים את הפרקים שם.

גוב ארי: היא חקיקה בקונצנזוס רחב, לא תמצאו שם ריבים.

גוב ארי: העניין הוא שהיא עונה על צרכים וככה צריך לענות.

גוב ארי: היא מעגנת זכויות ולא זכאויות.

גוב ארי: היא לפי האמנה - למה לא ללכת עם החוק הזה?

גוב ארי: אנחנו פה שקופים בכלל, לא מדברים על האוכלוסיות האחרות.

גוב ארי: אין להם לוביסטים, אין להם עמותה שקידמה אותם.

גוב ארי: אגב, היה חוק שיקום שעלה פעם לקריאה אם כבר מדברים על ההיסטוריה, הוא נגוז, לא היו שם אנשים שדחפו אותו.

גוב ארי: אם כבר מדברים, יש לכם חוק, אז בואו אני אביא את החוק - - -

אלי אלאלוף: - - - החוק לא יאפשר מספיק גמישות, שייתן את התשובות הנכונות.

גוב ארי: כי אתם הולכים לפי מוגבלויות ולא לפי צרכים.

גוב ארי: אתם הולכים לפי טייטל, הטייטל עצמו.

גוב ארי: לילד שלי יש חבר מאוד טוב, הוא ילד עם אספרגר, יש להם המון תקשורת ביניהם, הרבה יותר מאשר מחברים אחרים.

גוב ארי: אתם הולכים לאיזה טייטל רפואי שלא אומר כלום.

גוב ארי: הייתה לי שכנה עם C.P.

גוב ארי: שלא יכלה להזיז אצבע אחד, ויש C.P.

גוב ארי: שאין לו תקשורת בכלל, יש ספקטרום רחב גם כן.

גוב ארי: ולכן, הנכון הוא ללכת לפי צרכים - זה טייטל שמישהו בחר לקדם, ויש לו מספיק כוח לקדם אותו.

גוב ארי: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<שי ליפשיץ: אני הורה לילד אוטיסט, שהוא היום בוגר בן 30, עברתי את כל החוויות הקשות שאורלי תיארה בכל הדרך, אבל עברתי את זה לא רק בגיל הבוגר, עברתי את זה בגיל הצעיר ובכל התחנות.

<שי ליפשיץ: היום אני בעצמי מנהל מעונות וגנים שיקומיים ומשלבים בחברה רגילה של ילדים אוטיסטים.

<שי ליפשיץ: אני לא שייך לאלו"ט, לא שייך לאס"י, אני מודה לכולם על מה שהם עושים - אני שייך לירושלים.

<שי ליפשיץ: אני רוצה לומר, שאצלנו בגן, לפני כן אני אומר ככה - יש חור ענק בגיל הבוקר, כמו שהציגו פה, וכמו שהגברת היקרה הציגה, ואני מאוד מתחבר לזה, כי אנחנו בזמנו כהורים השתדלנו לדאוג לגיל הרך.

<שי ליפשיץ: הלוואי והילד שלי היה זוכה בגיל הרך למה שהיום ילד יכול לקבל בגיל הרך.

<שי ליפשיץ: אבל דווקא כאן אני רוצה להציע כי לא צריך להמציא את הגלגל.

<שי ליפשיץ: יש חוק שאנחנו קוראים לו סל בריאותי מקדם לאוטיסטים.

<שי ליפשיץ: בסל הזה, קודם כל הוא מגיע לכל ילד.

<שי ליפשיץ: אצלי בגן יש ילדים ערבים, יהודים, חרדים, חילוניים, דרוזים, מכל המינים, ואף אחד מהם הוא לא דומה בדרגה באמת – אחד הוא אוטיסט קשה מאוד, ואחד הוא בינוני, ואחד הוא קל, שעוד אפילו לא הגיעו ליכולת להגדיר אותו.

<שי ליפשיץ: אספרגר הוא בטח בהמשך יוגדר אספרגר.

<שי ליפשיץ: אבל היפה בחוק של המעון השיקומי שנמצא פה גם רפי ממשרד הבריאות שמייצג את החוק הזה, זה שהוא בעצם מגיע לכל ילד, זה מה שאת דיברת – סל פר כל ילד.

<שי ליפשיץ: לכן אני כאן רוצה להתחבר ולבקש, כי כאשר הסל הוא פר כל אדם שאנחנו נדבר, אז אם אותו אדם הקושי שלו כרגע הוא בתעסוקה, אז הדגש של מי שיטפל בו, יהיה בתעסוקה.

<שי ליפשיץ: ואם הקושי שלו שהוא בתפקוד נמוך, והוא צריך להיות במקום מוגן, אז הוא יטופל במקום מוגן עם הסל שלו.

<שי ליפשיץ: ולכן אנחנו לא צריכים להמציא את הגלגל, וכאן ויויאן, אני מתעקש.

<שי ליפשיץ: לילד שלי היה בר-מצווה כאשר חוקקו את חוק המעון השיקומי.

<שי ליפשיץ: אנחנו ממש מבקשים, זה שאתם עושים רפורמות זה מאוד מודרני וזה מצוין, אבל לא צריך לחכות עם זה.

<שי ליפשיץ: גם חוק המעון השיקומי לא היה מושלם.

<שי ליפשיץ: תחילה היו בו המון לקויות ותיקנו אותו בהמשך, והתאימו אותו לסיטואציה ולזמנים.

<שי ליפשיץ: גם חוק הבריאות הממלכתי תחילה של סל הבריאותי ואוטיסטים – רק בכדי לסבר את אוזנם של האנשים, כל ילד אוטיסט זוכה היום בגילאים אפס עד שבע לסל של 6,000 שקלים נוסף לחודש על משרד הבריאות, זה סכום מהותי חסר תקדים.

<לילית שפרן: לא כל ילד, רק ילד בגנים מיוחדים.

<לילית שפרן: יש - - - לא מקבל.

<שי ליפשיץ: סליחה, אני גן משלב, יש אצלי ילדים אוטיסטים - - -

אלי אלאלוף: הגן שלך רק ברמת אשכול?

<שי ליפשיץ: ברמת אשכול.

<שי ליפשיץ: אני מזמין את הוועדה לסייר בגנים, להבין את האפשרות שאפשר לטפל בקל, בבינוני ובקשה.

<שי ליפשיץ: אני רוצה לומר, שכאשר חוקקו את חוק המעון השיקומי, לא הכירו בשיטת ABA - המשרד אחרי זה התאים את עצמו למציאות, והוא נתן את השיטות בלי להיכנס כרגע לוויכוח כאופציה.

<שי ליפשיץ: על זה תודה רבה לרפי שפתח את הדיון.

אלי אלאלוף: תודה.

יאיר לפיד: גלי, שמך – אנחנו לא אמרנו את זה בהתחלה, אני לא יודע אם היית פה בדיון הקודם.

יאיר לפיד: זה לא חוק האוטיסטים, זה פרק אל"ף בחוק בעלי מוגבלות.

יאיר לפיד: יש סיבה שמדינת ישראל בשישים ותשע שנות קיומה, לא עשתה חוק כזה.

יאיר לפיד: אם ינסו לעשות את הכול במכה אחת, זה שוב לא יעבור.

יאיר לפיד: אנחנו פשוט החלטנו שנעביר את פרק אל"ף, כי אז, אפילו משפטית, לא תהיה למדינה ברירה אלא להכניס גם את הבן שלך במסגרת החוק.

יאיר לפיד: שלא תחשבי כרגע שאנחנו מתעלמים מבנך - - -

גוב ארי: תעזוב את החוק.

גוב ארי: תיקח את חוק הסעד, יש לך תקדים, לך לבג"צ.

יאיר לפיד: אני לא אכנס לכל הפרטים, רק חשוב שתדעי שזה לא - - -

<רויטל לן כהן: ככה מקשיבים לנו.

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון.

אלי אלאלוף: אני מבקש, אל תתחילי.

<רויטל לן כהן: אבל זה ככה תמיד.

<רויטל לן כהן: כשמגיע החלק שבו - - - אף פעם לא הקשיבו לו.

אלי אלאלוף: אנחנו לא הקשבנו?

<רויטל לן כהן: אתה כן, הוא לא.

אילן גילאון: אני אומר מה אני חושב, אנסה לעשות את זה בקיצור.

אילן גילאון: אדוני יודע, גם הנוכחים כאן, אני בכלל רואה בחוקים ברירת מחדל, זה נובע כתוצאה מחברה מאוד לא מתוקנת, ואני רוצה היסטורית רק להעמיד את הדברים על דיוקם, המדינה קדמה לארגונים, ככה זה קרה.

אילן גילאון: ברגע שהמצוקה הייתה בקבוצה מסוימת קם לו ארגון.

אילן גילאון: אני במו עיניי – "נער הייתי וגם זקני", וראיתי איך קבוצה אל"ף ניצחה את קבוצה בי"ת מכל מיני סיבות.

אילן גילאון: לכן החקיקה היא חקיקה שהיא ברירת מחדל, ובכל זאת, היא סקטוריאלית, היא ברירת מחדל של ברירת מחדל - ולמה אני בסופו של דבר גם תומך גם בחקיקה כזאת?

אילן גילאון: - שכאילו החזק בין החלשים.

אילן גילאון: בסופו של דבר כאן צריך ללכת לחוק שהוא חוק ביומטרי מבחינת המוגבלות.

אילן גילאון: מוגבלות איננה סטטוס נרכש, התפיסה היא תפיסת ביטוח.

אילן גילאון: אני כל הזמן שומע, ואני הכי מפחד מזה שכולם מסכימים - משרד הרווחה מסכים, וההורים מסכימים, והארגונים מסכימים, וכולם מסכימים, ושום דבר לא מסכים על כלום, משום שבסדר עדיפויות הזה, הדיון הזה עצמו הוא מנציח את הבעיה שלנו של פיקוח בשיטה של הפרד ומשול שישנה כאן.

אילן גילאון: ואז לכן ברור לגמרי שכאן צריך ללכת על מכלול, על פלטפורמה שמאפשרת לכל אדם מוגבל להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי - זה עניין של עלות, זה עניין של השקפה איך אנחנו רואים את החברה הזאת - כמי שכל מי שקודם זוכה, מי שיותר חזק לוקח?

אילן גילאון: או אנחנו מדברים על חברה שבתוכה אנחנו מבינים כל אחד מאתנו שזו בעיה שלנו, שלא כל אחד צריך לשאת את הסל שלו לבדו, שיש מי שמעצים אותו והוא גם מעצים את האחרים - עניין של השקפה - כסף יש, טכנולוגיה יש.

אילן גילאון: אפשר היום לייצר שכל בן-אדם יהיה לו שבב אדוני.

אילן גילאון: סלח לי שאני אומר שבב כדי שיהיה ברור שמגדיר את הצרכים שלו ואת הצרכים האלה הוא יכול לקבל הביתה, עד כדי כך.

אילן גילאון: כל ההגדרה הזאת במיפוי שאנחנו צריכים לעשות, יכולים לעשות גם מבחינת חלוקת הכסף, וגם מבחינת היכולת שלנו לתת את השרות הזה.

אילן גילאון: אני אומר כולנו על הספקטרום.

אילן גילאון: שיטה וגישה אחרת להסתכל על זה היא שיטה נפסלת ולא נכונה, והיא תמיד תביא אותנו לסקטוריאליות בתוך המצב הזה.

אילן גילאון: למה אני מסכים?

אילן גילאון: היה לי ויכוחים לא מעטים, אני חתום על החוק הזה.

אילן גילאון: אני אומר גם למה, כי יש לי אלמנט אחד – ממד הזמן הוא לא - - - מצאו במכון המחקר של הכנסת שבחיים האלה רק חיים אחד, ואני משתדל, אני משתדל בכל מאודי, לא תמיד מצליח להיות האמא האמתית במשפט שלמה.

אילן גילאון: וכאשר אנחנו צריכים להקדים, מה שאני אומר טוב, קודם אלה, אני תמיד מסביר להורים, לחברים שלי שזה משול בעיניי לילד שבא דופק לך בדלת, והוא אומר לך שהוא רעב, אז מה, עכשיו אני אתחיל להסביר לו שזו לא השיטה, שצריך שבמקרר שלו יהיה אוכל, אני הולך ומכין לו סנדוויץ', וזאת השיטה, כי אני חי בתוך שיטה שהזמן בתוכה שאול.

אילן גילאון: אבל אני אומר לכם חברים, אתם עם המינהל.

<רויטל לן כהן: אבל - - - בדלת שלך, יש שני ילדים בדלת שלך - - - לאלעד תיתן ו- - - לא תיתן?

אילן גילאון: לשלושתם ולארבעתם - - -

<רויטל לן כהן: לא, לא נכון.

אילן גילאון: רויטל, הרי את יודעת, יש לי פה תמונה - - - הכול.

<קריאות: - - -

<רונן יצחק גיל: - - - מי שהוא רעב הוא בעצם גזלן - - -

<רויטל לן כהן: - - -

אילן גילאון: אני בעל חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שמדבר על מוגבלות בתחום הפיסי, בתחום הקוגניטיבי, בתחום הנפשי, בכל תחום שאתה רוצה – זאת האורתופדיה של כל החוקים, ואני רואה את התפיסה שלי האורתופדית, לאפשר לכל פרט להגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי, וזה מה שצריך לעשות.

אילן גילאון: מה השיטה שלנו?

אילן גילאון: אנחנו מפרידים, כל אחד קופץ פעם.

אילן גילאון: ראיתי במו עיניי מלחמה בין סי.פי.

אילן גילאון: לבין פוליו, אתה יודע שהפוליו ניצח, ולמה הוא ניצח?

אילן גילאון: כי הוא היה יותר חזק מה-סי.פי.

אילן גילאון: ואז אני שואל חבר, הוא מהנדס תוכנה, ואני אומר לו מה אתה עושה כשאתה ניגש לעבודה?

אילן גילאון: אומר לי, אני מתחזה לפוליו – עד כדי כך, אני אומר לכם ברצינות.

<רויטל לן כהן: ולא מתייחסים לאוטיסטים.

אילן גילאון: בסופו של דבר לא יעזור כלום, אפשר לדבר פה על מינהל, מה מינהל - אל תגידו יבוא המינהל, תביאו את המינהל.

אילן גילאון: אני רוצה לראות טיפול שמגיע אל הפרט שהפרט הוא העולם, לא המוסד הוא העולם, שהוא עיוור לגמרי, הוא לא מבין את המטלות.

אילן גילאון: הוא יודע מהם הצרכים, כי מוגבלות לא לומדים באוניברסיטה, זה שייך לכל אחד.

אילן גילאון: משפט אחרון.

אילן גילאון: אני מבין שאנחנו דנים דיון כללי בחוק, ובעצם לא קרה שום דבר במצב צבירה של החוק הזה מאז ועד עכשיו.

אילן גילאון: כולנו פה מסכימים.

אילן גילאון: אני חושב שאפשר להתכנס, לכנס את כל החוקים בתחום הזה, את זה ואת ההוא של סל השירותים שלי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה חברים, ורויטל במיוחד, אם אתם רוצים שהדיון הזה לא יהיה בכלל יעיל, אז תמשיכו בשיטה, אני קם, הולך, משאיר לכם שולחן.

אלי אלאלוף: אם לא נהיה מסודרים, אז לא יהיה דיון, אני מפזר את ההתכנסות.

אילן גילאון: אדוני, אני רוצה לבקש ממך.

אילן גילאון: אני רוצה לשמוע את רויטל, אני מנהל איתה שיח.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<תמי יונה: אדוני היושב ראש, מאז שיש לי ילד אוטיסט, הוא נבחן, היום הוא בן 24.

אלי אלאלוף: אתם נגד או בעד, ומה צריך לכלול - - -

דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מתנצל שגם אני יוצא לישיבת סיעה, אבל אני מבטיח לקרוא את פרוטוקול הדיון בתשומת לב.

<רויטל לן כהן: אנחנו סומכים עליו, בגלל זה הוא עשה שולחן עגול, אבל יאיר לפיד היחיד שלא מוכן לשבת בו.

<תמי יונה: למה בעצם רצינו חוק?

<תמי יונה: - רצינו חוק כדי שהמשפחות בעתיד לא יעברו את מה שאנחנו עברנו.

<תמי יונה: הלא כל פעם שרצינו משהו, היינו צריכים להתחנן ולבקש, וללכת למשרד הזה.

<תמי יונה: מהרגע שאתה יודע שיש לך ילד אוטיסט, אתה צריך להיות בקשר עם משרד הרווחה, משרד הבריאות, העירייה, משרד החינוך, ולכל אחד להתחנן לקבל מה שהילד זקוק.

<תמי יונה: הדבר הראשון שרצינו, שהכסף - - - תעודת זהות, שהתקציב יעבור בתקציב המדינה, ולא שמשרד האוצר יעביר משהו למשרדים השונים, והדבר הזה שהמשרדים השונים בדרך לא יוכלו לחתוך מהכסף הזה, הכסף הזה באמת יגיע לילד – יהיה אפשר לתכנן.

<תמי יונה: היום אתה לא יכול לתכנן.

<תמי יונה: קח, למשל, את הנושא שהזכירה חברת הכנסת אורלי לוי, נושא הנופשונים.

<תמי יונה: יש תקציב, אבל אי אפשר לנצל אותו כי אין עיוורים, אין, לא מנצלים את התקציבים האלה.

<תמי יונה: יש מחסור גדול מאוד באנשי מקצוע.

<תמי יונה: יש, כמו שהזכיר שי ליפשיץ, צריך לתת שירותים לילד, אבל אין קלינאי תקשורת, אין מרפאים בעיסוק, אי אפשר לתכנן שום דבר, כי אף אחד לא יודע אם יגיע עוד כסף או לא יגיע.

<תמי יונה: הלא אנחנו היינו רגילים, באמצע השנה היו מודיעים לנו מגיע לך מועדונית, או מגיע לך זה, באמצע השנה היו מודיעים שנגמר התקציב, והתקציב לא יגיע.

<תמי יונה: עכשיו, לא העירייה יכולה לתכנן, לא נותני השירותים יכולים לתכנן – היום חייב להיות תקציב צבוע פר ילד, פר תעודת זהות כדי שהוא יגיע, כדי שאפשר יהיה לתכנן.

<תמי יונה: בינתיים הלקות הזו הולכת וגדלה.

<תמי יונה: הבן שלי הוא אחד לאלפים, אנחנו מדברים על אחד ל-60, אחד ל-70, אי אפשר להמשיך.

<תמי יונה: אבל גם קטע ששרים לא יכלו לשנות.

<תמי יונה: קח את שר הרווחה הקודם שהחליט שתקום ועדת וגשל, וישבו על המדוכה הרבה אנשי מקצוע וקראו לכל העולם, ישבו כמה שנים וקבעו משהו.

<תמי יונה: עכשיו הגיע שר חדש, והחליט שלא שהוא מקים מנהלת.

<תמי יונה: היום אותה משפחה לא תצטרך להיות רק עם הרווחה והחינוך והעירייה והבריאות, היא תצטרך להיות בתוך משרד הרווחה - אם היא תרצה שירות של פנאי, תחפש באגף הזה.

<תמי יונה: משפט אחרון.

<תמי יונה: השר הקודם הקים אגף שהתמקצע באוטיזם.

<תמי יונה: משפחה שפנתה קיבלה באגף הזה כל מה שהיא צריכה.

<תמי יונה: היום המינהלת - אני לא יודעת מה יקרה למשפחות.

<יונית אפרתי: אני מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.

<יונית אפרתי: ברור וחשוב נושא עיגון הזכויות, וברור לכולנו שבלי עיגון זכות גם אין תקציב בסופו של דבר.

<יונית אפרתי: אבל יחד עם זאת, אנחנו רואים מה קורה כשאוכלוסייה מסוימת מעוגנת, ואוכלוסייה מסוימת לא מעוגנת.

<יונית אפרתי: אנחנו קוראים לחקיקה שמכילה את כל האנשים עם מוגבלות ולא חקיקה סקטוריאלית.

<יונית אפרתי: אנחנו רואים את זה גם בתחום החינוך שיש זכאות לילדים מסוימים, ולילדים אחרים אין, וילדים מסוימים עושים הבחנות כאלה כדי לקבל את השירות, כשהשירות הוא ניתן לפי הגדרת תפקיד ולא לפי צורך, אז נוצר פער, ונוצרים אנשים שנופלים בין הכיסאות כי הם לא מקבלים את הזכויות שלהם.

<יונית אפרתי: זה ככה כאמירה ראשונה, מהותית.

<יונית אפרתי: אם אני מתייחסת לתוך הצעות חוק, ואם אנחנו מדברים – הזכרנו את אמנת שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, דיברנו על המינהלת.

<יונית אפרתי: אנחנו נמצאים היום בשנת 2017, ובאמת אנחנו צריכים שהחקיקה שלנו תתאים לאמנת האו"ם.

<יונית אפרתי: אני רואה פה בחקיקה הליכה אחורה.

אלי אלאלוף: ברשותך, את אומרת חקיקה שלנו, את מתכוונת לכל הנכויות?

<רויטל לן כהן: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<יונית אפרתי: אני מתכוונת לחקיקה שמעגנת את זכויותיהם של כל האנשים עם מוגבלות.

אלי אלאלוף: אז אוטומטית אנחנו בהתנגשות אם אנחנו רוצים קודם כל לקדם את חוק האוטיסטים.

<יונית אפרתי: נכון, הנציבות סבורה שהחקיקה צריכה להתאים לכל האנשים עם מוגבלות.

אלי אלאלוף: לעניות דעתך כמה זמן זה ייקח כדי להגיע לחוק - - -

<יונית אפרתי: נעגן את כל הכוחות שלנו, את כל האנרגיות שלנו, את כל הרצונות של כולם ביחד ונוכל להגיע לחקיקה.

<רויטל לן כהן: אני מוכנה לישון פה אם תוך 24 יהיה חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני מוכנה לא לישון שבוע ימים אם יהיה לנו חוק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו נהיה ריאליים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם, מה שקורה פה עכשיו – לא סתם האוצר לא פה, ואם הוא פה, הוא יושב בשקט.

אורלי לוי אבקסיס: למה, זה כל כך נוח.

אורלי לוי אבקסיס: אני רק רוצה שני משפטים.

אורלי לוי אבקסיס: אתם שואלים את האנשים שתאמינו לי, בכל רגע, בכל נקודת זמן, אם אנחנו יכולים להרחיב סעד, אנחנו הראשונים שחותמים עליו.

אורלי לוי אבקסיס: מאחר שאנחנו מכירים את המערכת, ואילן גילאון אמר את זה, ואף אחד לא יכול לחשוד בו שהוא מעדיף מוגבלות מסוימת על פני אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה אנחנו מודעים למציאות שבה אנחנו חיים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודעים לבעיות תקציב.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מודעים לאיך מנהלים תקציב.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מודעים ליכולת לבוא.

<רויטל לן כהן: אז תלכי לפי צרכים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה לומר משהו.

אורלי לוי אבקסיס: שיקום וקידום נפגעי נפש בקהילה היה חוק ראשון מיסודו והביא לשינוי חשיבתי, והביא לתיקון עוולות נוספות גם בתחומים אחרים, זה בדיוק מה שהחוק הזה יעשה - הוא יפתח את הפתח.

אורלי לוי אבקסיס: היה פה יושב ראש שאמר, צריך לשים את הרגל בדלת, כי אם אנחנו נדבר על חוק שעלותו עשרות מיליארדים, הסיכוי שלנו להעביר אותו הוא אפסי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם נתחיל במשהו שאחר כך גם מבחינה חוקתית צריך יהיה להשוות את הזכויות אתם תצטרכו להגיד מצוין שהחוק הזה עבר.

<רויטל לן כהן: - - - אורלי, תסלחי לי את פוגעת - - -

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, את לא חברת כנסת, את צריכה לקבל אישור.

אורלי לוי אבקסיס: תסלחי לי, את רוצה לנהל דיון עם עצמך, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: את פוגעת בבעלי הצרכים המיוחדים.

<רויטל לן כהן: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: כן, כי את חושבת שהבן שלך עלול להיפגע.

אורלי לוי אבקסיס: יש הרבה אחרים שחושבים, ואני מבינה את החשש.

אורלי לוי אבקסיס: רויטל, את אמרת לי שאת תעזבי את הארץ.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבינה את החשש.

אורלי לוי אבקסיס: אני שותפה לחשש, אבל אנחנו נשתדל לעשות משהו שיהיה כמה שיותר מרחיב סעדים.

אורלי לוי אבקסיס: אל תתנו לאוצר את הסוכרייה הזאת שאילו רבים עם אלו, ולכן הכול או כלום, כי זה יהיה כלום.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לך, אני מכירה אותם.

<רונן יצחק גיל: - - - אבל יותר ראוי.

אורלי לוי אבקסיס: אתם יודעים מה, בואו נשקול.

אורלי לוי אבקסיס: אולי בואו נעזוב את הכול, גם זאת אופציה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם נגיע לנקודת מפנה, אולי, זה מה שאני שומעת מחלק מהחברים, אל תקדמו אם לא יהיה לנו את ההצעה המורחבת.

אורלי לוי אבקסיס: בשביל ההצעה המורחבת צריך עשרות מיליארדים.

<רויטל לן כהן: זה לא נכון.

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אני מפסיק את הדיון לחמש דקות.

אלי אלאלוף: בפעם הבאה כאשר נתכנס, מי שיפריע בצורה הזאת הוא עף.

אלי אלאלוף: זה לא סגנון, זה לא מקדם שום דבר, נגיע, ניתן לכם את התור.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: שלום, נא לשבת בבקשה.

אלי אלאלוף: אני מזהיר, מי שלוקח את רשות דיבור ללא אישור הוא במקום יוצא מהאולם.

<יונית אפרתי: דיברתי לפני כן על התפיסה, אני רוצה להיכנס לתוך החוק עצמו.

<יונית אפרתי: יש שתי הצעות, אחת מהן מדברת על רמות תפקוד.

<יונית אפרתי: אנחנו חושבים שזה לא נכון להתייחס לתפקוד, צריך להתייחס לצרכים, לרצונות של האדם.

<יונית אפרתי: מכאן אני מגיעה לנקודה הבאה שלי.

<יונית אפרתי: אני לא רואה התייחסות למקום העבודה, להחלטות של האדם על חייו, מהן הבחירות שלו.

<יונית אפרתי: ההחלטה לא צריכה להיות על ידי איש המקצוע, אלא על-ידי האדם – הבחירות שלו והרצונות שלו מלווה אולי בתמיכה מקצועית, זה הדבר הבסיסי.

<יונית אפרתי: גם הנושא של דיור וגם בתעסוקה מחזיר אותנו אחורה.

<נעמה לרנר: מארגון "בזכות".

<נעמה לרנר: אני רוצה להוסיף על הדברים רק דבר אחד.

<נעמה לרנר: עלה כאן עוד פעם ועוד פעם, גם על-ידי חברי הכנסת, וגם על ידי יונית לגבי הנושא של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, פרק דיור בקהילה.

<נעמה לרנר: מדברים עליו כעל הוא עולה עשרות מיליונים, זורקים מספרים.

<נעמה לרנר: רוב האנשים שמדברים עליו לא מכירים אותו מבפנים, ובוודאי לא תמחרו אותו.

<נעמה לרנר: ארגון "בזכות" ישב ותמחר את הצעת החוק הזאת.

<נעמה לרנר: אנחנו נשמח לשבת עם כל מי שמעוניין לשבת באמת על ההצעה הזאת שיש לגביה קונצנזוס ענק בכל הארגונים ולבדוק את הנושא של התמחור שלה, כדי שהוא יהיה על השולחן, וכדי שאפשר יהיה לראות האם באמת הוא יכול להוות אלטרנטיבה – כן, הוא יכול להיות אלטרנטיבה, גם הארגונים, גם הנציבות, וגם חבר הכנסת גילאון.

אלי אלאלוף: אני חייב לסיים.

אלי אלאלוף: באנו לדון על נושא החקיקה – פשוט אנשים הולכים ומפליגים על כל מיני תחומים שזה לא רלבנטי לדיון, כמה שזה חשוב.

אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש, אני לא מעז להפסיק אתכם באמצע.

אלי אלאלוף: אבל חברים, אני חוזר, הדיון הוא חקיקה כן או לא.

אלי אלאלוף: אתם יכולים להתבטא רק בחלק הזה של הדיון, ולא יותר מזה.

<רונן יצחק גיל: אני מאס"י, פעילי הקהילה האוטיסטית בישראל.

<רונן יצחק גיל: אני רוצה לתקן כאן רושם אחד קטן ששמענו כאן לא פעם ולא פעמיים.

<רונן יצחק גיל: אנחנו לא מתנגדים לחקיקה.

<רונן יצחק גיל: אנחנו מתנגדים לאופן הזה של חקיקה.

<רונן יצחק גיל: אני חושב שצדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים.

<רונן יצחק גיל: שמענו כאן גם את הנציבות, גם את משרד הרווחה ושירותים חברתיים.

<רונן יצחק גיל: אני חושב שחקיקה שתיעשה היום במסגרת התקציבית שקיימת היום, בדיוק כמו שלושת ההצעות שמונחות כרגע על שולחן הוועדה, שלא מבוססת על חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות, על האמנה בדבר זכויותיהם לאנשים עם מוגבלויות, ועל הקמתו של המינהל המאוחד במשרד הרווחה תעשה כאן בסופו של דבר עוול מתמשך שכבר נמשך כאן הרבה שנים לכל האוכלוסייה כולה.

<רונן יצחק גיל: יש דרך לעשות את הדברים במסגרת הקיימת, ובצורה הרבה יותר נאותה שהרבה יותר מתאימה גם לחקיקה הקיימת, גם לתהליכים הקיימים.

<רונן יצחק גיל: כל מה שאנחנו מבקשים - עשו את זה ביחד אתנו כדי שזה יהיה ראוי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני ממשיך את התור ומסכם פה.

אלי אלאלוף: גמרנו אין זמן.

אלי אלאלוף: גרמתם לנו להפסיד שעות.

אלי אלאלוף: כן, גברת, את אשמה בזה שהדיון תמיד מסתובב מסביב להתנהגות שלך, רויטל.

אלי אלאלוף: תדעי, את גורמת שהדיון תמיד - - -

<קריאות: - - - היא מייצגת - - -

אלי אלאלוף: הזהרתי, מי שידבר ללא רשות, אאוט.

<רויטל לן כהן: אתה מדבר אלי ככה בגלל שאתה חבר כנסת?

אלי אלאלוף: אין לך סיכוי לדבר בדיון שלי.

אלי אלאלוף: אני לא נסחט.

<רויטל לן כהן: בגלל שאתה חבר כנסת מותר לך לבזות אותי ככה?

אלי אלאלוף: תוציאו אותה בבקשה מהאולם.

<רויטל לן כהן: אתה לא צריך להוציא אותי, אני אצא לבד.

אלי אלאלוף: פעם שנייה שאת מקלקלת לנו את הדיון.

<רויטל לן כהן: אני לא מקלקלת – זה לא שלך.

אלי אלאלוף: תצאי כבר.

אלי אלאלוף: מספיק כבר.

<רויטל לן כהן: בסדר מספיק.

<רויטל לן כהן: אולי אנחנו גם צריכים לפנות למקומות הנכונים בכנסת ולהתלונן על הזכות שאתה לוקח לעצמך לדבר אלינו ככה.

אלי אלאלוף: תצאי בבקשה.

<מלכי איציק: אני מאלו"ט.

<מלכי איציק: אני חושבת שאנחנו צריכים להחליט אם הדיון הוא על החוק, או האם יש חוק או אין חוק.

<מלכי איציק: כל פעם אנחנו חוזרים לדיון הזה, ואנחנו מגיעים לכל הדיונים הנוראיים האלה.

<מלכי איציק: כלומר, כל פעם זה כמו להעלות גרה.

<מלכי איציק: כלומר, אם אנחנו מדברים שיש חוק, אז צריכים להתקדם עם החוק, ואני שומעת, וכמו שאמר איתן, ואני אפילו שומעת את רונן גיל, בסופו של דבר אנחנו יכולים ליצור חוק טוב – לעשות חוק טוב לאוטיסטים.

<מלכי איציק: מי שלא רוצה את החוק, אנחנו לא יכולים – הם מציגים את הנגד, אחרים מציעים בעד, ועוד פעם, הכול חוזר להתחלה.

אלי אלאלוף: תודה.

<שחף וולך: אני הובחנתי בתסמונת אספרגר.

<שחף וולך: כיום אני מגדיר את עצמי כחלק מהספקטרום האוטיסטי.

<שחף וולך: בכל הצעות החוק, יש דבר אחד שיש בו טעות – מה אתנו?

<שחף וולך: מה בעצם הייצוגיות שלנו?

<שחף וולך: אנחנו רוצים ייצוגיות הוגנת בחקיקה.

<שחף וולך: אנחנו רוצים גם שיתופי פעולה כמה שיותר אתנו.

<שחף וולך: כי פה הרבה דעות של הורים שזה מקובל, אני מעריך את זה מכל הלב, אבל גם לנו מגיע לספר מהחוויה שלנו.

<שחף וולך: לנו מגיע את ה"קול".

<שחף וולך: לכן אני אתנגד לכל חוק, וגם לחוקים הבאים שיעשו את הטעות הזאת.

<שחף וולך: תודה.

<שמוליק מירון: אני מאלו"ט, יו"ר ועד המנהל בהנהלה.

<שמוליק מירון: למרות כל הכעסים וקריאות הביניים וכו', יכול להיות שהגיע הזמן לשקול – אני מדבר בין ארגוני ההורים רוח אחרת.

<שמוליק מירון: יאיר הציע, ואתה תמכת בהתחלת הדיון, על איזה פורום של צוות מעקב פרלמנטרי.

<שמוליק מירון: ההצעה שלי אני בעד לשנות קצת את הטרמינולוגיה ולשקול אפשרות של דו-שיח, כמו שאמרה הקולגה שלי מלכי, בין כל הגופים והאנשים שמעוניינים לקדם את החוק, למצוא איזה דרך, לקדם את זה ולמצוא הסכמות.

<שמוליק מירון: מי שלא מעוניין ולא רוצה, ימצא את הדרך להביע את התנגדותו בכל דרך אחרת שיבחר.

<שמוליק מירון: האנשים שהם בעד, יכולים לשבת ולמצוא איזה פורום שהתכנס, יכול להיות שנמצא את הפורום הזה בעתיד הקרוב, כי אין לנו דרך להתקדם קדימה.

<שמוליק מירון: להמשיך ולריב בינינו, לא ייקח אותנו לאף מקום.

<אריה סיון: אני מעמותה יחסית לא גדולה כמו אלו"ט.

<אריה סיון: לשאלתך, אנחנו בעד החוק.

<אריה סיון: יש לי תחושת דז'ה-וו.

<אריה סיון: אמנם אנחנו רק שלוש שנים הצטרפנו פה לדיונים האלה, אבל אנחנו קצת טוחנים מים.

<אריה סיון: צריך לקדם את החוק, צריך לשתף את הבוגרים עם אספרגר, צריך לשתף את ארגוני ההורים.

<אריה סיון: החוק צריך להיות שלב אל"ף, פרק אל"ף, פיילוט, לטיפול של אוכלוסיות אחרות בהמשך, כמו שהיה במקרים אחרים.

אלי אלאלוף: תודה.

<בושמת בר נדב: אני אמא לנער עם אוטיזם, שנמצא כאן היום במסגרת קייטנת הכנסת שארגנו לו פה.

<בושמת בר נדב: אנחנו מרגישים שמשתמשים בנו האוטיסטים וההורים לאוטיסטים ככלי לניגוח הממשלה.

<בושמת בר נדב: אנחנו מרגישים שזה לא חוק למען אוטיסטים, אלא חוק נגד הממשלה ואנחנו הופכים פה להיות כלי משחק.

<בושמת בר נדב: הצעת החוק שנדונה פה היום היא לכאורה חוק למען אוטיסטים, אבל בעצם עוסקת בקיצוץ ובהגבלת זכויות של מרבית האוכלוסייה על הספקטרום האוטיסטי.

<בושמת בר נדב: לפני כחודש כמו שכמה חברי כנסת ציינו, קיבלנו פנייה שחתומה על-ידי ארבעה חברי כנסת להגיש נייר עמדה שמתאר בקצרה את העקרונות עליהם יש לחוקק חקיקה מיטיבה.

<בושמת בר נדב: לפני כשבוע קיבלנו מאותם ח"כים הזמנה לשולחן עגול.

<בושמת בר נדב: מדובר בהתארגנות של ארבעה חברי כנסת ממפלגות שונות מקואליציה ומאופוזיציה.

אלי אלאלוף: אפשר לדעת שמות?

<בושמת בר נדב: כמובן.

<בושמת בר נדב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת יואב בן צור.

<בושמת בר נדב: חבר הכנסת אורי מקלב, וחבר הכנסת דב חנין.

<בושמת בר נדב: כולם חברי כנסת שמחויבים לזכויות של אנשים עם מוגבלויות, ובכללם אוטיזם.

<בושמת בר נדב: חשוב להם לעגן את הזכויות בחקיקה.

<בושמת בר נדב: אנחנו מוקירים את ההתאגדות של חברי הכנסת הללו שמשלבים ידיים, ומנסים לייצר בסיס הסכמה רחב עם כל הארגונים, עם כל העמותות בין הכנסת לבין ארגוני החברה האזרחית.

<בושמת בר נדב: הפנייה שלהם אלינו מאפשרת לנו להיות שותפים בתהליך חקיקה שנוגע לנו, לבנים ולבנות שלנו.

<בושמת בר נדב: הצטערנו מאוד לראות שחברי הכנסת יאיר לפיד ומאיר כהן אינם חתומים על ההזמנה שקיבלנו.

אלי אלאלוף: גם אני לא חתום, אף אחד לא הזמין אותי לחתום.

<בושמת בר נדב: נכון, אבל הם מקדמים הצעת חוק אחרת.

<בושמת בר נדב: הימים הם ימי חג החנוכה, בו אנחנו חוגגים את השחרור של בית המקדש מידי היוונים.

<בושמת בר נדב: השמות שלהם הם שמות של אור: יאיר, לפיד.

<בושמת בר נדב: חכמינו מספרים לנו שבית המקדש נחרב בשל שנאת חינם.

<בושמת בר נדב: במקום לנקוט במהלכים מפלגים, היינו שמחים לראות אותם שותפים ביוזמה שנועדה לחבר ולאחד את כולנו לפעול במשותף.

אלי אלאלוף: סליחה, גברת, אני לא ממונה על התארגנויות בתוך הכנסת.

אלי אלאלוף: כל חבר כנסת יכול לעשות כמה שהוא רוצה, ואני מברך אותו.

<בושמת בר נדב: בשורה התחתונה, אנחנו מקווים לחוק שיהיה מבוסס על הסכמות רחבות כמו שחבר הכנסת דב חנין ציין.

<בושמת בר נדב: תודה.

<אסתר קרמר: אני אמא לשלושה ילדים על הספקטרום האוטיסטי.

<אסתר קרמר: רציתי להגיד שיש פה בעיה במהות שמדברים על חוק שמדבר רק על אוטיזם, שיש אנשים שיש להם ריבוי מוגבלויות.

<אסתר קרמר: ואז בן אדם שיש לו אוטיזם והוא גם על כיסא גלגלים, או גם חירש או משהו כזה, אז החוק לא יכול לענות על הצרכים שלו.

<אסתר קרמר: ולכן, חוק שהוא חוק סקטוריאלי הוא חוק בעייתי, כאשר אנחנו מדברים רק על פניה לאותו סקטור.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני מתנצל מראש, דווקא ביום חג, ודווקא בדיון כזה, בעיני קדוש, אנשים מוצאים לנכון לנגח אחד את השני – זאת לא הייתה המטרה, ודאי לא שלי, ולא של שאר חברים אני בטוח פה.

אלי אלאלוף: לכן אני מבקש סליחה מכל מי שמרגיש שנפגע, ואני מתכוון באופן אישי להתנצל.

אלי אלאלוף: שנית, אנחנו התכנסנו כדי לקדם, שיהיה ברור לכולם – חוק האוטיסטים.

אלי אלאלוף: יש החלטת כנסת לקדם את החוק הזה.

אלי אלאלוף: זה היה בדיון בכנסת, במליאה, וזה הועבר אלינו חזרה במקביל לזה ששר הרווחה מר חיים כץ, לקח על עצמו להביא הצעת חוק האוטיסטים כהצעת ממשלה.

אלי אלאלוף: זה תחום התערבות שלנו – לפתוח את כל הנושאים הקשורים שהעליתם, אתם צודקים, אבל זה לא רלבנטי לדיון שאנחנו רוצים לקיים.

אלי אלאלוף: אנחנו נקדם את זה בשיח, ודאי עם משרד הרווחה, שאנחנו ממתינים להצעה שלו.

אלי אלאלוף: ההורים והאוטיסטים שהוגדרו בחוק הזה.

אלי אלאלוף: אנחנו נקיים בסוף פברואר דיון מעקב אחרי מה שקורה במשרד ומה שייעשה על-ידינו.

אלי אלאלוף: אני אגיד מיד מה ייעשה על-ידינו.

אלי אלאלוף: בחודש יולי, מיד אחרי מושב הקיץ, נסה לגבש הצעת חוק שתבוא לקריאה ראשונה.

אלי אלאלוף: מי שירכז מטעם הוועדה, אני מדבר בשם הוועדה, לא בשם שום התארגנות אחרת, כל ההתארגנויות האחרות בעיניי לגיטימיות שיעשו מה שהם רוצים.

אלי אלאלוף: אבל אני כיושב ראש הוועדה, נעשה את המעקב הנדרש, ונביא לקריאה ראשונה את החוק, שהנושא ירוכז כולו על ידי היועצת המשפטית שלנו.

אלי אלאלוף: כל הצעות חוק, או כל ההצעות הפרטיות, או הצעות אישיות - - -

גוב ארי: הבן שלי יחזיר את האזרחות שלו?

אלי אלאלוף: את לא תפריעי לי.

גוב ארי: מה להגיד לו?

גוב ארי: שיפעילו מזגן - - -

אלי אלאלוף: את יכולה לצאת, בבקשה, גברת.

אלי אלאלוף: את יכולה לצאת?

אלי אלאלוף: תצאי, תצאי, זה יעזור לך.

גוב ארי: הגזמת – קח את הילדים שלי וזרוק אותם לפח...

אלי אלאלוף: אנחנו נרכז את החומר אצלנו, ונעשה את המעקב בעבודה עקבית ושיטתית ואינטנסיבית במועדים שאמרתי.

אלי אלאלוף: סוף פברואר – התכנסות לצורך דיווח, ומושב הקיץ לצורך הכנה לקריאה ראשונה של הצעת חוק האוטיסטים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.