ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 73, 2016-08-03 09:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את הדיון בנושא מיגור תופעת שכחת ילדים ברכב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן היום כסיכום של שבוע רווי דיונים, אם זה בדרגים המקצועיים מול משרדי הממשלה ואם זה יחד עם נציגות הגננות והמעונות בניסיון ללבן את הדברים ולראות איך אנחנו מוצאים דרך שתהיה טובה ונכונה לכולם, כי בסופו של דבר כולם רוצים להיות חלק מהמאמץ הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתכנסים כהמשך ישיר לדיון החירום שקיימנו ביום שני שעבר ואנחנו מתכוונים להציג כאן תכנית עבודה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אנחנו כבר אחרי הדיונים ואנחנו אחרי ההתלבטות ואולי יישארו לנו ככה פינות שעוד נרצה לקשור בדיון כדי שהדברים שיהיו מדויקים ובאמת כולם ייצאו מפה בהרגשה שהדברים ברורים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שכולנו נצא כשהדברים הם ברורים לכולם כי רק כך אנחנו נוכל לשתף פעולה גם בנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, יצטרף אלינו בדקות הקרובות.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר שבדיון הזה אנחנו שילבנו דיון מהיר, חברי כנסת נוספים, מאוד בער בהם הנושא של תופעת שכחת ילדים, כמו שכל העם, אני חושבת, מאוד התרגש מהתופעה הזו שפתאום ככה נחתה עלינו ובאינטנסיביות כל כך גדולה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו שילבנו את ההצעה לסדר של חבר הכנסת יהודה גליק, חבר הכנסת איל בן ראובן, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, חבר הכנסת באסל גטאס וחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יפעת שאשא ביטון: ויושבים איתנו חבר הכנסת דב חנין וחברת יעל פארן וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין שהצטרפה אלינו.

אוסאמה סעדי: את מדירה חברי כנסת ערבים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני פשוט יודעת שזה מקומו של השר, אי אפשר להטעות אותי, הדברים, אתה יודע, כבר בנויים פה בתבנית.

אוסאמה סעדי: אז את צריכה, דווקא כשאני יושב במקום השר.

אורי מקלב: כל זמן שאתה לימיננו אז זה בסדר, אנחנו לא מדירים אותך.

יפעת שאשא ביטון: אז יש מקום לכולם, כמו שאני תמיד אומרת, כולם ברוכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מחברי הכנסת, אנחנו אמורים לקיים פה דיון מקצועי, אז באמת במשפט מי שרוצה להתייחס ואנחנו ניתן לאנשי המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה היא משותפת עם ועדת המדע והטכנולוגיה, שגם היא עסקה בנושא וקיימה דיון שהציג בעיקר את כל הפתרונות הטכנולוגיים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לחבר הכנסת אורי מקלב להציג את הדברים.

אורי מקלב: רק לפתוח במספר משפטים.

אורי מקלב: אנחנו מודים גם לחברי הכנסת ולכל מי שהשתתף בשבועות האחרונים במאמץ צפוף כדי לקדם את הנושא הזה.

אורי מקלב: אנחנו לא מסתפקים בדיונים עקרוניים ואקדמאיים.

אורי מקלב: התופעה של חמישה ילדים בתוך תקופת זמן של מספר שבועות, חמישה ילדים שנפטרו, זה הביא אותנו, את חברי הכנסת ובכלל את כל המשרדים הממשלתיים, למסקנה וראינו את המאמץ שהם עושים כדי לקדם את זה בציר זמן מאוד מאוד קצר.

אורי מקלב: אני חושב שזו ישיבה רביעית או חמישית שאנחנו יושבים כאן בכנסת בדיונים משותפים, אם זה הוועדה למדע וטכנולוגיה והוועדה לזכויות הילד, כולנו ביד אחת ובעצה אחת כדי להפוך את הדבר למשהו יישומי.

אורי מקלב: מעבר לישיבות שאנחנו יושבים ביחד אני רוצה לציין שהיו ישיבות מקצועיות רבות שנעשו בעניין, בהובלה של משרד הבריאות ושר הבריאות, חשוב לציין, הוא עזב את הכול והוביל כדי לתכלל את כל הנושאים.

אורי מקלב: אנחנו היום אנשי בשורה, אנחנו התקדמנו בצעדים מאוד משמעותיים, הצעדים גם עם חקיקה של חברי כנסת שהצטרפו כדי להזיז את העניין קדימה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים גם את הדיון הזה כדי לקדם את השלב היישומי, לא העקרוני.

אורי מקלב: אנחנו כבר נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו סיימנו לדבר, אנחנו בשלב של לעשות.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים פה.

אורי מקלב: אין ספק שהאמצעים הנוספים, אנחנו לא רוצים לומר שהאמצעים הטכנולוגיים הם או האמצעים האחרים נותנים את המענה, אנחנו חושבים שהיום צריך לשלב את הדברים ביחד, והמודעות, שגם הדיונים שלנו גורמים, גם לנציגים, לצאת מקיבעונות, אנחנו לא צריכים לקבל את זה כגזרה שאי אפשר להתמודד איתה.

אורי מקלב: לכן אנחנו רוצים, גם בדיון הזה, ונבקש מכולם שנצטופף לחלק המעשי.

אורי מקלב: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי ביקש לפתוח בדברים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת שמולי, אני סיפרתי את הקונספט של הישיבה, אני מבקשת שהדברים יהיו קצרים כדי שנוכל לאפשר לאנשי המקצוע להציג מה בפרקטיקה של תכנית העבודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

איציק שמולי: אני בהחלט, גברתי יושבת הראש ואדוני היושב ראש, מקבל את ההגדרה הזאת, כי הגיע הזמן למעשים.

איציק שמולי: הגיע הזמן שנבין שהתופעה הזאת לא תיעלם מעצמה וגם לא תיפתר מעצמה ולכן אני מאוד מאוד מברך על זה שאנחנו כאן מתכנסים לפסים מעשיים.

איציק שמולי: רק לפי הנתונים שאני ראיתי, אנחנו מדברים על כמעט 25 תינוקות שפשוט נחנקו למותם באופן מחריד, נחנקו למותם בתוך רכבים לוהטים.

איציק שמולי: הדרך למעורבות ולהסדרה של התחום עוברת דרך הצעות חוק שקיימות כבר על שולחן הכנסת מצד כמה חברי כנסת שאומרות שברכבים משפחתיים שמסיעים ילדים, בהצעה שלי ושל ביטן, זה ילד, ילד מגיל 4 ומטה, אבל זה יכול להיות גם הצעות אחרות, תהיה חובה של התרעה, של מכשור שיתריע מפני שכחת ילדים ברכב.

איציק שמולי: אנחנו פוגשים כל שבוע כמעט בקיץ הזה הורה שלא האמין שזה יכול לקרות לו, ואותם יודעים מה?

איציק שמולי: זה קרה.

איציק שמולי: וההורים האלה היו מסורים ודואגים ואהבו את הילדים שלהם וזה קרה.

איציק שמולי: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה אנחנו עושים כדי שהטרגדיה הבאה חס וחלילה לא תקרה.

איציק שמולי: הקריאה שלי מופנית קודם כל למשרד התחבורה.

איציק שמולי: אתם עושים בדברים אחרים, בתחומים אחרים, דברים נפלאים, ואת אותה הבולדוזריות אתם צריכים להפגין גם בתחום הזה.

איציק שמולי: זה לא יעזור לנו אם אתם תתעוררו בחורף.

איציק שמולי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי.

יפעת שאשא ביטון: למען ההגינות וההוגנות אני אומר שמשרד התחבורה היה שותף מלא בשבוע האחרון, בצורה אינטנסיבית, הוא כבר בתוך המהלך והוא יציג בהמשך הדברים גם את חלקו בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אולי אפילו לא נצטרך לחכות לתהליך של חקיקה ארוך ומייגע, כי לנו אין את הזמן לחכות ואני חושבת שלאף אחד אין את הזמן לחכות.

אוסאמה סעדי: לילדים שמתים אין זמן לחכות.

איציק שמולי: הלוואי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו באוגוסט, אנחנו בעיצומו של הקיץ.

אורי מקלב: השלב הראשון זה תקינה והשלב השני זה תקנה.

איציק שמולי: אדוני היושב ראש, תקינה, תקנה, חוק, כל מה שיחייב את ההורים לשים משהו - - -

אורי מקלב: יש תקינה, זה החלק הכי חשוב - - -

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק, זה החלק הכי מסובך בעצם.

אורי מקלב: ואחרי זה תקנה ואנחנו גם נשמע היום, אם רק יישאר לנו זמן נוכל לשמוע עוד דברים בעניין הזה, המצאות או דברים טכנולוגיים שיכולים - - -

יפעת שאשא ביטון: בסיום הצגת התכנית אנחנו נאפשר למי שירצה להישאר בעצם להישאר ולהציג את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ממש במשפט ואחר כך חבר הכנסת אוסאמה סעדי ונשמע את אנשי המקצוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל.

איילת נחמיאס ורבין: אני שוחחתי עם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, אנחנו כל הזמן מספרות את זה שבכל פעם שקורה משהו, ילד חס וחלילה טובע, ילד חס וחלילה נחנק ברכב, יפעת ואני מדברות, זה לא משנה באיזה יום זה, כי אנחנו מאוד נסערות, צריך להגיד את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שלושה שבועות הצטלמתי בסרטון של אנרג'י שבו סגרו אותי באוטו לשמונה דקות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת, זה משהו מטלטל.

איילת נחמיאס ורבין: האמת שמה שטלטל אותי יותר מהכול זה לא היה החום, זה רק המחשבה מה עושה בן אדם שהוא חסר אונים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת ילד שהוא חסר אונים, זה הדבר המטלטל ובגלל זה יצאתי מאוד מאוד נסערת מזה.

איילת נחמיאס ורבין: כמו חברי איציק שמולי, יפעת ואני לפני שבועיים כבר הגשנו הצעת חוק לגבי חיישן.

איילת נחמיאס ורבין: שם גם התייחסנו, איציק, לא לנושא הגיל, יותר לנושא המשקל, כי החיישנים יודעים לזהות משקל מעל קילו.

איילת נחמיאס ורבין: יש כל מיני סוגים.

איילת נחמיאס ורבין: זה, אגב, הדבר המדהים, שיש כל כך הרבה מצאי בשוק של אפשרויות ובגלל זה, יפעת וגם חברי חבר הכנסת מקלב, אני חושבת שאנחנו צריכים כבר להימצא במקום, אני מקווה, של תקינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חוששת, בינינו מתקינה מאוד מאוד ממושכת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו באוגוסט כבר היינו צריכים להימצא במצב שבו משרד התחבורה ומשרד הבריאות ומי מהמשרדים שחושב שיש לו יד בעניין כבר היה צריך להיות אחרי החקיקה.

איילת נחמיאס ורבין: ויפעת, אני רוצה להצטרף אלייך בקריאה המתמידה בכל ועדה שיש לנו, אני קוראת לממשלה לאמץ את התכנית הלאומית לבטיחות ילדים, עם ארגון 'בטרם'.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממש מתחננת שהדבר הזה יקרה סביב חוק ההסדרים הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: איילת, אולי עוד אנחנו נגשים לך חלומות.

אורי מקלב: בתקינה שקיימת כבר היום באוטובוסים, בשנתיים האחרונות לא קרה שילד נשכח באוטובוס, תופעה שהייתה בעבר.

יפעת שאשא ביטון: קרו מקרים שלמזלנו הצליחו להציל בזכות הערנות.

יפעת שאשא ביטון: יצא לי לספר בוועדה האחרונה, דווקא מכיוון אחר, שלפני שלושה שבועות נשכח ילד ברכב הסעות, משרד התחבורה אחר כך יספר את הסטטוס של התקינה, כי זה בתהליך השלמה, ובאמת תושייה של גננת שהתקשרה להורים, הבינו שהילד נשכח בהסעה ורצו והצילו אותו ואני חושבת שבסופו של דבר זו אכן היערכות של - - - חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: כן, גברתי היושבת ראש, אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

אוסאמה סעדי: יצא לי בחודשים האחרונים ללוות פעמיים תינוקות שנשכחו על ידי הוריהם ומתו.

אוסאמה סעדי: האחת, הקטינה, הילדה המנוחה, לארה סייף מאדי, מהיישוב שלי, עראבה בגליל, שאבא שלה שכח אותה בדרום, ולפני כחודש ליווינו למנוחת עולמים את מוחמד ואחמד אסדי, שכולנו שמענו על הטרגדיה שלהם, שאבא שלהם שכח אותם ברכב.

אוסאמה סעדי: גם שמענו על המקרה של הסבתא בערד ולפני זה באשדוד.

אוסאמה סעדי: אני אומר שזו לא גזרה משמים, הרב מקלב.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו היום במאה ה-21 לא מצליחים למצוא, עם כל הטכנולוגיה וההיי טק והאקזיטים למיניהם, לא מצליחים להגיע למצב כזה, אני חושב שהממשלה וגם אנחנו, ואין פה אופוזיציה וקואליציה, פה כולנו נרתמים, אם הממשלה תביא הצעת חוק, אז היא לא צריכה לחכות להצעת חוק של חברנו שמולי או של דב חנין, או של אף אחד אחר, הממשלה צריכה ליזום ואנחנו כולנו נתמוך.

אוסאמה סעדי: כאשר הממשלה רוצה לחוקק חוק, תאמינו לי, היא יודעת לעשות את זה ב-24 שעות.

אוסאמה סעדי: אתמול הביאו הצעת חוק של פריימריז, כיסוי גירעונות, טיק טאק, אתמול בקריאה ראשונה, עכשיו הצביעו על זה בקריאה שנייה ושלישית - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אנחנו אחרי הדיונים ואחרי השיח הפוליטי.

יפעת שאשא ביטון: עזוב, יושבים פה, תסתכל כמה אנשים, רק להתרגש מרמת הנכונות והמוכנות להתגייס ו - - -

אוסאמה סעדי: מה שרציתי להגיד, יפעת, שאנחנו פה מוכנים לתמוך בכל הצעת חוק ממשלתית.

אוסאמה סעדי: בכל פתרון שמשרד התחבורה ומשרד הבריאות יביאו אנחנו הראשונים שנתמוך.

אוסאמה סעדי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יעל פארן וחבר הכנסת דב חנין צריכים לעזוב לדיון אחר, אז בבקשה במשפט ונתחיל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: קודם כל אני מברכת על הדיון, גם השתתפתי בדיון הקודם בוועדת המדע, שבו הוצגו הטכנולוגיות, אבל אני רוצה להגיד משהו אחר.

יעל כהן-פארן: כמובן לבי עם המשפחות ועם ההורים.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא התכוון לשכוח את ילדו ברכב ואף אחד לא עושה זאת בכוונה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל על מה גורם למצב הזה, מה גורם לכך שיישכחו ילדים ודווקא פה הפתרון יכול להיות טכנולוגי, אבל לדעתי גם הסיבה היא איפה שהוא בתחום הטכנולוגי.

יעל כהן-פארן: אני רואה קשר בין שכחת ילדים ברכב ועלייה במספר תאונות הדרכים, הקשר הוא, בין השאר, הדבר הזה.

יעל כהן-פארן: מי מכם יודע, אין פה אף אחד שירים את ידו אם אני אשאל מי אף פעם לא נוגע בטלפון באוטו שלו, שם אותו בתיק ושוכח מקיומו, הרי זה לא קיים וזה לא קורה.

יעל כהן-פארן: אחד הגורמים לחוסר הפוקוס וחוסר תשומת לב שמביא לתאונות, שמביא לכך שחס וחלילה יישכח עוד ילד ברכב זה גם המצב הזה שאנחנו כל הזמן צריכים להיות באלף מקומות, באלף מחשבות.

יעל כהן-פארן: גם זה, גם הנהיגה, אנחנו לא בפוקוס.

יעל כהן-פארן: אנחנו נמצאים באוטו, בואו ננהג ונשים את בצד בתיק.

יעל כהן-פארן: ואני יוצאת מכאן בקריאה, זו אמירה ציבורית.

יעל כהן-פארן: אף תקנה כנראה לא תהיה פה שאומרת שאסור, יש חוק שאסור לכתוב אס.

יעל כהן-פארן: אמ.

יעל כהן-פארן: אסים, אסור לגעת בטלפון, זה ידוע, אבל זה לא נאכף, כולם עושים את הדברים האלה, זה לא נאכף מספיק.

יעל כהן-פארן: אף תקנה לא תהיה, 'שימו את הטלפון בתיק ותשכחו ממנו', לא יכולה לצאת תקנה כזאת, אבל אני רוצה לצאת פה בקריאה ציבורית, באמת, לאנשים, שימו לב מדוע אתם לא ממוקדים, בכך שאתם לא תיגעו בטלפון, לא תשכחו את הילדים באוטו, לא תשימו לב למשהו שקורה בכביש, שימו את הטלפון בצד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת יעל פארן.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת דב חנין ואחר כך מי שכולנו רוצים לשמוע, משרד התחבורה.

דב חנין: תודה, גברתי.

דב חנין: שלושה דברים בתמצית.

דב חנין: האחד, ברכות לכם, חבריי ראשי הוועדות אורי מקלב ויפעת שאשא ביטון, אנחנו נמצאים במצב שבו הכנסת צריכה לייצר פתרונות ואני חושב שזו עבודה שנעשית בשתי הוועדות, איך מייצרים פתרונות ואיך מקדמים פתרונות.

דב חנין: יש תשובות טכנולוגיות לכל מיני מצבים וצריך ליישם אותם בפועל בשטח.

דב חנין: אנחנו יודעים שדברים אחרים, כולנו מכירים את הפתרונות שקיימים בדברים אחרים, צריך ליישם אותם גם כאן.

דב חנין: זו הערה ראשונה.

דב חנין: הערה שנייה.

דב חנין: השכחה של ילדים ברכבים היא מכת מדינה והיא תופעה איומה ונוראה, אבל היא לא הבעיה היחידה שאנחנו מתמודדים איתה בתחום של בטיחות ילדים וכאן אני מצטרף לקריאה לאמץ את התכנית ש'בטרם' וארגונים אחרים מקדמים, תכנית כוללת לבטיחות ילדים בחברה הישראלית.

דב חנין: והערה שלישית.

דב חנין: אני בעד כל הפתרונות הטכנולוגיים, אבל אנחנו צריכים גם לשים לב לשאלה יותר רצינית, כי המצבים של שכחת ילדים ברכב הם נקודות קצה של משהו לא טוב שקורה לנו כחברה, משהו באמת לא בסדר ואנחנו צריכים להבין מה קורה לנו.

דב חנין: מה קורה לאותם הורים, באיזה מין מציאות הם חיים, מה קורה בעולם הלחצים והמציאות הבעייתית שהם נמצאים בה שגורמת לתוצאות האלה.

דב חנין: גם עם זה צריך להתמודד.

דב חנין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר מילה על התכנית לבטיחות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו התחלנו בתהליך של הובלת התכנית, אני הגשתי הצעת חוק בעניין, מבחינתי אם אנחנו נצליח לקדם אותה מהר יותר, שלא דרך הצעת חוק, אז אנחנו נעשה גם את זה ובתוך כל זה רחש עלינו הגל האחרון של שכחת ילדים והחלטנו שאנחנו תוקפים את הנושא הזה ותוך כדי ובמהלך הדיונים כבר החלטנו שאנחנו מובילים בתוך הגל הזה גם את הנושא של תכנית בטיחות ילדים ברמה הכללית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא דיברנו פה על מספר הטביעות שהיו, ילדים שמתו בטביעה, בין אם זה בבתים פרטיים ובין אם זה במקומות ציבוריים.

<קריאה: 10 ילדים לפי 'בטרם'.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא דיברנו על ילדים שנפלו מחלונות של בתים ואנחנו לא דיברנו על ילדים שנכוו ואפילו נכוו למוות ממיחמים וממים חמים.

יפעת שאשא ביטון: זה נראה לנו, כאילו מים, מה כבר יכול לקרות?

יפעת שאשא ביטון: לצערנו היפגעות בלתי מכוונת של ילדים היא מכת מדינה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני הייתי יושבת ופורשת בפניכם את כל הנתונים אז הייתם מבינים שאנחנו מאבדים ילדים על לא כלום ובהיקפים שהם בלתי נתפסים.

אורי מקלב: יפעת, אם דיברנו על ילדים בתאונות דרכים, 15 ילדים כל שנה בתאונות חצר, בתאונות רוורס, במיוחד במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: זה 100% במגזר הערבי, לצערנו.

אורי מקלב: זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

אורי מקלב: גם אפשרות, אם תקינה, אם חיישני רוורס, שעדיין לא קידמנו את זה כמה שנים.

אורי מקלב: זה גם דברים שאפשר לברר אותם.

אורי מקלב: יותר מדי ילדים אנחנו מאבדים על תאונות כאלה, שזה לא צריך לקרות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מסכימה לגמרי וזה עוד הרבה מאוד דברים ואנחנו נתקוף את כולם ואנחנו כן הולכים למהלך של תכנית כוללת.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו גם התחייבות של האוצר יחד עם כל המשרדים האחרים שישבו איתנו במשך שבוע, מירי ממשרד הבריאות לקחה על עצמה בלי שאף אחד כפה עליה, באמת מתוך איזה שהיא תחושה של שליחות, היא יחד עם שר האוצר ליצמן - - -

אורי מקלב: שר הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: שר הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: יגידו עכשיו שאני משוחדת, אבל זה שילוב טוב, 'שר האוצר ליצמן'.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה, כי גם האוצר איתנו וגם ליצמן איתנו, אז אנחנו יכולים להיות רגועים.

יפעת שאשא ביטון: שר הבריאות ליצמן, שבאמת לקח על עצמו לתכלל את התכנית ולהוביל אותה וכאן אנחנו בכוונה היום מתמקדים בנושא של שכחת ילדים כדי לפחות להתמודד עם התופעה הזו באופן ספציפי קונקרטי בצורה טובה, במיוחד שאנחנו נמצאים בחודשי הקיץ, שהם חודשים קריטיים ואנחנו צריכים להגיב בכאן ועכשיו.

יפעת שאשא ביטון: נציג משרד התחבורה.

יפעת שאשא ביטון: תגיד לי, מתי משרד התחבורה, כולם מאוד נכספו לשמוע מה יש לו להגיד כמו בדיון הזה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<משה ויצמן: ראשית, אתמול קיימתי דיון ראשון מבחינתי, אחרי שהבנו את החשיבות של העניין.

<משה ויצמן: אני מדבר על זה שלפני שנה פורסם תקן של מכון התקנים שהוא בעל שני פרקים, הראשון מדבר על רכבי הסעה ועדיין לא פורסמה תקנה בעניין הזה.

<משה ויצמן: היא מוכנה, היא עברה משרד המשפטים, היא עברה ניסוח, מחכה לוועדת כלכלה.

<משה ויצמן: התקנה מוכנה לרכבי הסעות.

<משה ויצמן: עכשיו אנחנו מדברים על רכבים פרטיים, אני חושב שזה הנושא המרכזי.

<משה ויצמן: אתמול ביצעתי את הדיון הראשוני בעניין הזה ביחד עם ארגון 'בטרם' וניסינו להבין את המשמעות של החלת התקנה - - -

יפעת שאשא ביטון: חשוב שיידעו שהיו נציגים של משרד התחבורה לאורך כל השבוע.

<משה ויצמן: כן, אנשיי היו בכל הדיונים.

<משה ויצמן: אנחנו מבינים את החשיבות ואני אנסה לתאר את הזמנים הכי מהר שאנחנו יודעים לעשות וכמובן עזרה שלכם מאוד תעזור כדי לקצר זמנים.

<משה ויצמן: ראשית אני רוצה להגיד שהנושא של להחיל תקנה זה מאוד מורכב ומאוד לא פשוט, ואני אגיד למה.

<משה ויצמן: אחת, על מי תחול התקנה החובה להתקין את המערכות.

<משה ויצמן: זו שאלה ראשונה שאנחנו שואלים.

<משה ויצמן: איך אנחנו מכוונים במדויק לאוכלוסייה הרלוונטית ולא מטילים עול כספי על מי שלא נדרש, האם התקנה תהיה עם חובה פלילית, כשאלה ראשונית.

<קריאה: איזה עול כספי?

יפעת שאשא ביטון: אתמול דובר, ישב פה היועץ המשפטי של משרד התחבורה ודיבר על סדר גודל של 500 שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להגיד לכם שתוך כדי דיון כבר הבנו שזה לא בהכרח 500 שקלים, שיש - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאנחנו יודעים מהדיון שהיה לנו.

<משה ויצמן: אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: שיש מניפה רחבה של אפשרויות בסכומים שונים.

יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה אני אומר שגם משרד התחבורה אמר, את כל השאלות האלה הם נשאלו והם יטפלו.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגיעה אתכם, הוא לא מציג את מה ש - - - הוא אומר שאי אפשר, אלא עם מה הולכים להתמודד בשבועיים הקרובים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מעלה את השאלות.

<משה ויצמן: אני אסיים ואני חושב שהכול יהיה ברור.

אורי מקלב: לפתרונות יש גם עלות כספית.

אורי מקלב: אני מניח, יש אנשים שהשקיעו בכיסא בטיחות 3,000-4,000 שקל ואם זה לא ההתקנה על זה, זה כיסא בטיחות מחדש, אז זה עוד הוצאה.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא כיסא בטיחות מחדש.

אורי מקלב: אז תלוי מה הפתרונות שיש וצריך לקחת בחשבון גם את העלויות.

אורי מקלב: אם זה יהיה קשור בעלויות אנחנו צריכים לקחת בחשבון שאולי יהיו כאלה שלא יתקינו את זה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, בואו ניתן לו לסיים.

יהודה גליק: היום חברות הביטוח מחליטים על מערכת אזעקה שעולה גם כן לא מעט כסף, ברגע שחברת הביטוח מחליטה - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל, חבר הכנסת יהודה גליק, בואו ניתן לו לסיים כי הוא מעלה את כל האתגרים שאיתם, אני כבר אומרת, הם יצטרכו להתמודד בשבועיים הקרובים כי בתוך שבועיים שר התחבורה אמור לבוא ולהגיד איך עושים את זה.

יהודה גליק: הוא היה אמור לבוא היום.

יפעת שאשא ביטון: משרד התחבורה כאן.

יהודה גליק: לא, אבל אני אומר ששר הבריאות היה אמור לבוא לפה היום.

יפעת שאשא ביטון: שר הבריאות עוד עתיד להגיד, אבל תאמין לי, הוא ליווה אותנו השבוע בכל כך הרבה דיונים שאם כולם היו נרתמים ככה דיינו.

<משה ויצמן: אני ממשיך עם האתגרים שעומדים בפנינו ואני אסביר מה אני עושה איתם, האם לחייב בתקנה התקנת מערכת על פי התקן בלבד, ויש לזה משמעות אדירה.

<משה ויצמן: כשאתם מדברים על הרבה מאוד מערכות, יש בהן גם המון סכנה, כי לקחת מערכת שהיא לא בדוקה ולא על פי תקן, זאת מערכת שיכולה לגרום להשראה אלקטרומגנטית ולהפעלת כרית אוויר שלא בצורה רצונית, ולכן החובה שלי לחייב מערכת שעומדת בתקן.

<משה ויצמן: יש לזה משמעות אדירה.

<משה ויצמן: אנחנו לא יכולים לתת לכל מערכת להיכנס.

<משה ויצמן: המערכות צריכות להיות כאלה שהן אמינות, שהן יחזיקו לאורך זמן, שלא יסמכו עליהן ואחרי זה הן לא יעבדו בשעת אמת.

יפעת שאשא ביטון: ומי שיבדוק ויגיד אילו מערכות הן כן ואילו לא זה משרד התחבורה.

<משה ויצמן: אני אסביר.

<משה ויצמן: אנחנו נגדיר בתקנה שזה יהיה על פי התקן בלבד ולכן מי שאמר שזה יעלה בין 500 ל-1,000 הוא כנראה צדק, זה לא תהיה מערכת של 50 שקלים.

<משה ויצמן: זאת מערכת שצריכה לעמוד בתקן, היא צריכה לעמוד בהגדרות כדי שזה יהיה מקצועי ונכון, אחרת זה יהיה אות מתה.

<משה ויצמן: אתמול הקמתי צוות עבודה שתוך שבועיים עד חודש כבר ייתן מענה לכל השאלות, מסמך עבודה מאוד מסודר, בראשות מהנדס ראשי אצלי במשרד.

<משה ויצמן: זאת עבודה, שוב אני אומר, מאוד מקצועית, שצריך להשקיע הרבה מאוד משאבים ואנחנו מפנים הרבה מאוד דברים חשובים ומתעסקים רק בזה כרגע.

<משה ויצמן: אנחנו נגיש את המסמך, אני מעריך בין שבועיים לחודש למנכ"לית ולשר להחלטה.

אורי מקלב: היא צריכה לעבור גם מכון התקנים?

<משה ויצמן: לא.

<משה ויצמן: מכון התקנים כבר יש.

<משה ויצמן: אמרתי, נעשתה עבודה, יש תקן איכותי, הוא טוב, הוא נותן אופציות להרבה מאוד מערכות.

איציק שמולי: הנוסח של התקנה תקוע במשרד המשפטים או ב - - -

<משה ויצמן: לא, התקנה תהיה מטעם משרד התחבורה.

איציק שמולי: אני יודע, אבל אמרת בתחילת הדברים שלך שהנוסח של התקנה תקוע איפה שהוא, במשרד המשפטים?

<משה ויצמן: לא, חילקתי את הדברים בין שניים.

<משה ויצמן: יש תקנה לגבי רכבי הסעת תלמידים, התקנה מוכנה.

<משה ויצמן: היא מחכה לוועדת הכלכלה, היא אחרי ניסוח ואחרי משרד המשפטים.

<משה ויצמן: עכשיו אנחנו מנסים לנסח תקנה לרכב פרטי, חדשה.

<משה ויצמן: יש לזה משמעות אדירה, אני מנסה להסביר את המשמעות ולמה לא כדאי למהר, אלא כדאי לעשות את זה נכון.

<משה ויצמן: אני אומר, תוך חודש זה יוגש, תהיה הסכמה של השר והמנכ"לית, מפה זה עובר לאישור של משרד המשפטים, ניסוח, ועדת כלכלה, כיוון שאנחנו חושבים שלתקנה יהיה אחריות פלילית.

<משה ויצמן: האכיפה תיעשה על ידי המשטרה, אנחנו צריכים לצרף את המשטרה כדי שיביעו עמדה בתוך העניין הזה.

אורי מקלב: לוח זמנים מבחינתכם?

יפעת שאשא ביטון: תוך שבועיים עד חודש הם מגישים את המסמך לאישור מנכ"לית ושר.

<משה ויצמן: אני מגיש את המסמך, תוך שבועיים עד חודש יהיה מסמך.

<משה ויצמן: לאחר מכן המסמך כבר יהיה עם נוסח התקנה.

<משה ויצמן: אחרי זה, ברגע שיש אישור של שר ושל מנכ"לית אנחנו נרוץ קדימה.

<משה ויצמן: היה וועדת הכלכלה תפנה את הקשב לזה אני מעריך שהזמן יהיה קצר יותר.

אורי מקלב: זה התקנה, אבל התקינה קיימת?

<משה ויצמן: התקינה קיימת.

יפעת שאשא ביטון: התקינה קיימת, תקן 6400.

יפעת שאשא ביטון: יש תקינה.

באסל גטאס: ככה אמרו בישיבה של הוועדה לזכויות הילד.

באסל גטאס: השאלה היא רק לזרז.

אורי מקלב: התקינה קיימת, אותה תקינה שיש לרכב ציבורי לא מתאימה לרכב הפרטי.

<משה ויצמן: נכון, אבל יש תקינה לרכב פרטי, היא נמצאת פה.

<משה ויצמן: כל המסמך הזה הוא לרכב פרטי, 6400 חלק 2.

אורי מקלב: מה הוא אומר?

אורי מקלב: ממש במילה.

<משה ויצמן: במילה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה פירוט של דרישות - - -

<משה ויצמן: התקן מגדיר את המסגרת המחייבת להתקנת המערכת ואיכות המערכת והתנאים שהמערכת צריכה לעמוד בהם, כגון השראה אלקטרומגנטית, מרחק, זמן שהבטרייה תחזיק מעמד, השפעות של המערכת כאלה ואחרות על מערכות אחרות בתוך הרכב, היא מחלקת את זה למספר חלקים, מערכת שמתחברת לרכב ומה התנאים לחיבור לרכב.

אורי מקלב: זאת אומרת זה יכול להיות כמה מערכות, הם צריכים ל - - -

<משה ויצמן: התקן נבנה כך שהוא נותן אופציה להרבה מאוד מערכות להיכנס, הוא לא מגדיר מערכת ספציפית, הוא נותן מרחב מאוד גדול.

אורי מקלב: זה חשוב לשמוע.

אורי מקלב: המערכות יכולות להיות כמה וכמה מערכות, העיקר שהן צריכות לעמוד בתוך התקינה הזאת.

יוליה מלינובסקי: סליחה, אני טיפה איחרתי, אולי פספסתי פה משהו.

יוליה מלינובסקי: אתה מדבר עכשיו על הכנסת המערכת הזאת לרכבים חדשים, נכון?

<משה ויצמן: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו מדברים על לחייב בכלל נהגים.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשתדל, אני פשוט לא רוצה שיהיה כל פעם פינג פונג ונתחיל את הדיון מחדש.

יוליה מלינובסקי: אז זה לכל הרכבים?

<משה ויצמן: אני אסביר.

<משה ויצמן: התקנה שאנחנו - - -

אורי מקלב: כל הרכבים שמסיעים, אבל זה ספציפית ומכוון למי שמסיע ילדים קטנים.

יוליה מלינובסקי: אני מדברת על רכב משפחתי.

אורי מקלב: אבל הם גם משתדלים שזה יהיה ממוקד למי שמסיע ילדים קטנים.

אורי מקלב: מי שלא מסיע ילדים קטנים לא יצטרך, זה לא בכל הרכבים.

אורי מקלב: מי שלא מסיע ילדים קטנים לא יהיה מחויב בכך.

אורי מקלב: יכול להיות שבעתיד יהיו גם רכבים שיראו, אם זה יותקן בתוך הרכב זה משהו אחר, אם זה על כיסא בטיחות זה משהו אחר.

יוליה מלינובסקי: לא, אני שואלת משהו, ברור שזה הליך ארוך ויקר, אבל יש רכבים חדשים שכל שנה עולים לכביש, כמה כל שנה עולים רכבים חדשים לכביש?

<משה ויצמן: 250,000.

אורי מקלב: 250, אבל נטו זה 140,000.

יוליה מלינובסקי: כשרכב חדש עולה לכביש, שהמערכת כבר תהיה שם כחלק מחבילה ואז לאט לאט עם השנים זה פשוט ייכנס.

<משה ויצמן: אני אסביר.

<משה ויצמן: אנחנו וכל העולם לא מחייבים מערכות, ברכב שמגיע יש דירקטיבה אירופאית ואמריקאית שאנחנו מכירים בה והיא מגדירה איזה מערכות חובה.

<משה ויצמן: יש מערכות הצלת חיים, כדוגמת כרית אוויר וכן הלאה וגם זה לא מחויב.

<משה ויצמן: אנחנו מאמצים דרישות עולמיות כדי לקבוע סטנדרט אחיד.

<משה ויצמן: אם נחייב בכל רכב שמגיע למדינת ישראל זה אומר שמי שיקנה רכב ואין לו ילדים ייאלץ לשלם על מערכת שהוא לא צריך אותה.

יוליה מלינובסקי: שיחתום על תצהיר שהוא לא צריך ו - - -

<משה ויצמן: בסדר, אפשר למצוא פתרונות.

<משה ויצמן: אנחנו עובדים, גם על העניין של כריות אוויר, שכרית אוויר מצילה הרבה יותר חיים, אנחנו נותנים תמריצים.

<משה ויצמן: גם פה הכוונה לתת תמריץ למערכת בקניית רכב חדש, אבל לא חיוב.

<משה ויצמן: חיוב זה - - -

יוליה מלינובסקי: שבעת הקנייה היבואן יגיד 'אדוני הנכבד/גברת נכבדה, יש ברשותך להתקין כזו מערכת, לשיקולך'.

יוליה מלינובסקי: שזה יהיה, כמו שעכשיו בחנייה, מציעים לנו את החניה האחורית, את החיישנים האלה, שלאנשים תהיה מודעות.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מלינובסקי, אני מוכרחה לומר, אנחנו כבר לא בשלב של לחשוב על איזה כיוון אנחנו הולכים.

יפעת שאשא ביטון: הוחלט על כיוון במהלך השבוע האחרון, שאנחנו מחייבים כל מי שמסיע ילד ברכב שלו, כל מי שיש לו כיסא בטיחות של ילדים, במקביל צריכה להיות לו מערכת להתרעה נגד שכחה, בהתאם למה שהחוק מחייב.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם בתוך התקנה כבר יוגדר הגיל.

יפעת שאשא ביטון: זאת עבודה שמשרד התחבורה מתחייב לעשות במהלך השבועיים-חודש הקרובים, להגיש מסמך שיפרט את כל הדברים ובכך אנחנו מכסים לפחות את כל מי שיש לו ילד ברכב.

באסל גטאס: מה הכנסת נדרשת לעשות בכדי לזרז, להגיע - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר עושים, אנחנו בשבוע של דיונים אינטנסיביים, הם כבר קיבלו את ההחלטה.

באסל גטאס: הוא הזכיר ועדת הכלכלה.

באסל גטאס: כלומר האם ועדת הכלכלה צריכה להתכנס בפגרה אם יש משהו לאישור?

<קריאה: יש כאן מכשיר, אפשר להציג אותו כבר.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שיש מכשירים, אנחנו אחר כך ניתן לכל מי שירצה להציג את הדברים שלו, אבל זה אחרי שנסגור לפחות את הדיון המקצועי.

יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לך, בעצם הסיכום הוא שמשרד התחבורה מכין את נוסח התקנה תוך שבועיים-חודש, מגיש אותה לשר ולמנכ"לית לאישור.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שזה עובר את האישור של השר, שאגב כבר הביע את הסכמתו ללכת למהלך שלא מחייב באופן גורף את כל הרכבים, אלא רק את מי שיש לו ילד ואת זה אפשר להוכיח על פי זה שיש כיסא בטיחות באוטו, מן הסתם יש ילד, ואנחנו במקביל צריכים לעשות עבודה.

יפעת שאשא ביטון: השר ליצמן גם לקח על עצמו להפעיל את הלחץ שנדרש מול משרד הכלכלה, מול ועדת הכלכלה ומול משרד המשפטים כדי שהתהליך יואץ.

יפעת שאשא ביטון: זו המשימה.

יוליה מלינובסקי: יופי.

יוליה מלינובסקי: את אמרת כיסא בטיחות.

יוליה מלינובסקי: את אמא לילדים, את יודעת, יש כיסא בטיחות עד גיל 3 ויש בוסטר.

<משה ויצמן: אנחנו נגדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים את ההבדלים, זה יוגדר בתקנות.

<משה ויצמן: בשביל זה ביקשתי בין שבועיים לחודש כדי לעבוד, כדי להבין ולכוון לאוכלוסייה המאוד ממוקדת, עד איזה גיל רלוונטי לחייב את התקנה.

יוליה מלינובסקי: יש סלקל, אחר כך - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל זה לא משנה מה יש, משנה שיש ילד, זה לא משנה לי באיזה צורה הכיסא מופיע מבחינת הגילאים.

יוליה מלינובסקי: לא, אבל ילד בן 4 וילד בן חודשיים, את מבינה שזה הבדל עצום.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל בכל מקרה, בין אם הוא בן 4 ובין אם הוא בן חודשיים, אני רוצה שתהיה מערכת למניעת שכחת ילדים ברכב, אז זה לא משנה לי.

אורי מקלב: התקנה לא תהיה המלצה בלבד.

אורי מקלב: תהיה תקנה, תהיה מחויבות, תהיה גם אכיפה.

אורי מקלב: ברגע שתהיה אכיפה אנשים יצטרכו להתקין, גם בבוסטר.

אורי מקלב: המערכות האלה ייתנו מענה לכל שכחת ילדים, כולל לכל כיסאות הבטיחות וכולל לכל הדברים, על כל המשתמע.

אורי מקלב: גם לרכב בעתיד, אין ספק שזה עוד שלב, שהרכבים - - - או בעל רכב שירצה לקנות רכב, תהיה מערכת שמובנית בתוך הרכב ויש לו ילדים, אז הוא יעדיף את הרכב הזה, לכן החברות עצמן, בתוך התחרות כבר יציעו בעצמן מערכות מובנות, כפי שהיום הם מציעים מערכות מולטי מדיה ואחרות מפני שהם יודעים שזה מקדם את המכירות שלהם.

אורי מקלב: אנחנו מניחים שהעלות לא תהיה גדולה לחברה שמייצרת את הרכב, ממילא הם יציעו את זה בתוך הרכבים והשוק כבר יביא את זה מעצמו.

אורי מקלב: אמנם תהיה אכיפה בעניין הזה, תהיה תקנה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה כבר בספקולציות, אבל אנחנו בשאיפה.

אורי מקלב: אנחנו נהיה שם, העיקר ש - - -

יוליה מלינובסקי: אבל יש פה את התאחדות יבואני הרכב?

יפעת שאשא ביטון: לא רלוונטי כי זה לא רלוונטי לדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה את משרד התחבורה שיגיד 'יש תקנה, ההורים מחויבים', נקודה.

יפעת שאשא ביטון: כל המכניזם ואיך הם יעשו את זה מבחינת הפרקטיקה אני משאירה לאנשי המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: פה בחדר, מה שמעניין את כולנו זה שתהיה תקנה שתחייב את ההורים שיש להם ילדים להתקין מערכת כזו בחדר.

יפעת שאשא ביטון: למי שצריך לשבור את הראש תשאירי, שהם ישברו את הראש.

<קרן איוס: יפעת, מה תעשו עם סבים, סבתות ומסיעים אחרים למיניהם?

יפעת שאשא ביטון: זה יילקח כחלק מהאתגרים, האם זו תהיה מערכת שמחוברת לכיסא.

אורי מקלב: מה קורה לסבא כמוני שמסיע את הנכדים?

אורי מקלב: אני דואג לעצמי לכיסא.

אורי מקלב: אז כל אחד - - -

<קרן איוס: התקינה צריכה להיות לכיסא, לא בהכרח לרכב.

<משה ויצמן: לא.

<משה ויצמן: התקינה - - -

<קריאה: ראינו סבתא ששכחה.

אורי מקלב: אבל את כיסא הבטיחות היא לא שכחה, הילד היה בכיסא בטיחות.

אורי מקלב: כשהייתה מחויבת בכיסא בטיחות היה לה.

באסל גטאס: יש לי שאלה טכנית קטנה.

באסל גטאס: המערכת תוצב ברכב או במתקן?

<משה ויצמן: אפשר גם וגם.

<משה ויצמן: אלה מערכות שהתקן מאפשר להעביר מרכב לרכב.

<משה ויצמן: שוב, אני מציין את זה, זה חייב לעמוד בדרישות התקן.

<משה ויצמן: החיבור של התקנה הוא בין כיסא בטיחות ומערכת, אז מגיע שוטר ואומר, 'יש כיסא בטיחות, נא תציג מערכת'.

<משה ויצמן: עכשיו החובה שלי ברמה המקצועית זה איך לאפשר לשוטר באמת לבצע אכיפה, איזה סוג של אישור צריך להציג.

<משה ויצמן: הרי אפשר להדפיס במצגת אישורים עד אין סוף.

<משה ויצמן: אני, כשאני מחוקק תקנה אני צריך לסגור את כל הקצוות ככה שהאכיפה תהיה רלוונטית.

<משה ויצמן: לכן אני אומר, המהירות במקרה הזה היא חשובה, אבל תנו לה לעבוד בצורה מקצועית כדי להביא תשובות מקצועיות וכדי שזה יהיה אפקטיבי ולא אות מתה של חיוב ואפשר לעקוף את זה די בקלות.

יוליה מלינובסקי: עוד הערה קטנה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה להסב את תשומת לבך לחברות הליסינג.

יוליה מלינובסקי: היום הרבה חברות נותנות רכבים צמודים לעובדים שלהם, אז זה גם צריך לקחת בחשבון.

<משה ויצמן: אז אני חוזר ואומר, זה לא קשור עם זה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה מי.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, שיהיו במטוס, זה לא משנה, מי שיש לו ילד ברכב צריך מערכת, נקודה.

יוליה מלינובסקי: לא, אבל הבן אדם מקבל רכב מעבודה ומקום העבודה לא - - -

אורי מקלב: את צודקת, ומה הוא עושה עם כיסא הבטיחות?

אורי מקלב: הוא לוקח - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לוקח איתו את הכיסא, נכון?

אורי מקלב: יהיו התקנים שיהיו מתאימים לכיסאות בטיחות והם יהיו ניידים.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני סוגרת את הקטע של משרד התחבורה, גם כי אנחנו לא מנהלים את הדיון מחדש, בשום תחום אנחנו לא ננהל אותו מחדש.

אורי מקלב: נכון שאדם שוכר רכב, מה הוא יעשה עם רכב שכור?

אורי מקלב: הוא יצטרך לשכור - - -

<קריאה: מתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, בלי הערות מהקהל.

<קריאה: שאלה.

יפעת שאשא ביטון: לא, שאלה כשאני אתן לך את רשות הדיבור, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אורי מקלב: כל הכבוד, אני לא יודע למה התרבות הזאת.

<משה ויצמן: אפשר עוד שתי הערות חשובות?

יפעת שאשא ביטון: כן, בוודאי.

<משה ויצמן: חשוב לזכור שעם פרסום התקנה אנחנו צריכים לתת לציבור זמן להתארגן, אנחנו לא נרצה שנטיל אחריות פלילית בגלל שעשינו עבודה לא טובה.

<משה ויצמן: יש זמן שניתן עד יישום התקנה, לציבור, שהם יהיו מחויבים.

<משה ויצמן: והמלצה נוספת שהעלינו בדיון אתמול, גם עם ארגון 'בטרם', אנחנו נחיל את זה כנראה כצו שעה לשלוש שנים, כדי להבין את המשמעות ואת ההשלכות, כדי שנבין שלא יצרנו פה מנגנון שהורים סומכים על מערכת ושוכחים מהאחריות המאוד חשובה, או מסתמכים על מערכת ולא - - - עד כאן.

אורי מקלב: כל זמן שמה שאתה אומר עכשיו זה רק על הקשיים, אבל לא שזה ימנע מכם, אנחנו מקבלים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יוצאים לדרך, אמרנו מפורשות.

אורי מקלב: חיישני רוורס, עד היום אתם נמנעים מלתת תקינה בגלל החשש שתיקחו אחריות.

<משה ויצמן: לא, אנחנו לא נמנענו מתקינה - - -

אורי מקלב: אנחנו מבינים את זה, אבל לא שזה ימנע מכם בסופו של דבר לעשות תקינה.

אורי מקלב: אתם עד היום, כבר כמה שנים, אין שום תקינה, בפרט לגבי חיישני רוורס.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, אנחנו לא הולכים עכשיו להטיל ספק באנשים.

יפעת שאשא ביטון: עומד פה בן אדם ברצינות, אומר 'תוך חודש לכל המאוחר אנחנו מגישים מסמך תקנה', עם זה אני הולכת.

יפעת שאשא ביטון: בעוד חודש הם לא יגישו, אנחנו יודעים איך לפעול, זאת אומרת הדברים הם מאוד ברורים.

אורי מקלב: אני שומע את הדברים האלה, אני מבין את הקשיים, אנחנו מחזקים אתכם בקשיים, אבל שזה לא ימנע מכם בסופו של דבר להגיד בעוד שבועיים 'לא מצאנו, בגלל האחריות אנחנו לא יכולים לתת על זה תקינה'.

אורי מקלב: נותנים לכם את השבועיים, נותנים את החודש, אבל שזה יהיה בסוף.

אורי מקלב: הקשיים, אנחנו מעריכים את הקשיים.

יפעת שאשא ביטון: זו לא אופציה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, משה ויצמן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נסכם אחר כך את הדברים, חשוב שתישארו כדי שתראו שאנחנו גם מדייקים את ההתייחסות.

יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות, בבקשה, ואחר כך משרד החינוך.

<ליאת קרביץ-דיין: אני אעשה את זה קצר.

<ליאת קרביץ-דיין: הרשות בשנים האחרונות נותנת בעיקר מעטפת הסברתית לכל הנושא של שכחת ילדים ברכב.

<ליאת קרביץ-דיין: אני יכולה להגיד שכבר שידרנו השנה, בתחילת הקיץ, קמפיין רדיו בתפוצה מאוד נרחבת ואנחנו נשדר אותו שוב החל מיום ראשון הקרוב, לאורך כל חודש אוגוסט, ואם יהיה צורך בזמן נוסף אנחנו נמשיך.

<ליאת קרביץ-דיין: בשעות ממוקדות, בין השעות שבע עד עשר בבוקר, שהן שעות יותר קריטיות, מבחינת הסתברות שכחת ילדים ברכב.

יוסף ג'בארין: איפה משדרים?

<ליאת קרביץ-דיין: אנחנו נשדר בגלי צה"ל, גלגל"צ, תחנות של קול ישראל, רדיו חרדי, רדיו ערבי, כל התחנות שלרשות יש הסכם איתם בתפוצה מאוד נרחבת.

יוסף ג'בארין: יש נוסח גם בערבית.

<ליאת קרביץ-דיין: כן, גם בערבית.

יפעת שאשא ביטון: זה מותאם מגזרית.

יפעת שאשא ביטון: כל מה שאנחנו אומרים, כל מה שייאמר כאן, לכם שלא הייתם אני אומרת את זה, זו תכנית שגובשה כבר בשבוע האחרון, הכול יהיה מותאם מגזרית, גם המגזר הערבי, גם הרוסי וגם אחרים.

<ליאת קרביץ-דיין: גם המגזר החרדי, גם המגזר הרוסי.

<ליאת קרביץ-דיין: נצא גם בהפקה לקמפיין רדיו חדש שיהיה מותאם יותר לתוצרים ולתובנות ש - - -

יוסף ג'בארין: יש איזה שהוא מסר מרכזי, יש סיסמה, משהו, מסר?

<ליאת קרביץ-דיין: יש היום סיסמה ומסר, זה מסר יותר כללי, פחות ירידה לרזולוציות של מה לעשות ואיך לעשות, מתוך הבנה שיש מגוון של פתרונות שמתאימים.

יוסף ג'בארין: אני חשבתי על 'לא יוצאים לפני שבודקים'.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, אתה מוזמן להצטרף לצוות החשיבה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, מי שגיבשה את זה זו מירי.

יפעת שאשא ביטון: מירי גיבשה דף עם מסרים יחד עם ארגון 'בטרם', אתה יותר ממוזמן להצטרף, אני רואה שיש לך את זה.

יוסף ג'בארין: השקעתי באמת מחשבה והגעתי לסיסמה שאומרת 'לא יוצאים לפני שבודקים', לא יוצאים מהרכב לפני שבודקים - - -

יפעת שאשא ביטון: מי אמר אתמול, 'אני לא מתערב, אני ערב'.

יוסף ג'בארין: לא, לא יוצאים לפני שבודקים.

<ליאת קרביץ-דיין: האמת שבמקרה זו כמעט הסיסמה הנוכחית שלנו, לא יוצאים לפני שבודקים, הוצאתי - - -

יפעת שאשא ביטון: יוסף, אתה מבוזבז כאן.

<ליאת קרביץ-דיין: כן, נצא בהפקה של קמפיין חדש, מותאם יותר.

באסל גטאס: מה זאת אומרת קמפיין?

<ליאת קרביץ-דיין: קמפיין זה תשדירי רדיו, כרגע זה מה שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: וחשוב לומר שגם יש כאן הפקת לקחים.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שפספסתי פה עם הרעשים, אבל אנחנו הולכים לרצועות שהן בעיקר בשעות הבוקר, שאלה השעות הקריטיות, זאת אומרת לא יהיה קמפיין לשם הקמפיין, אלא באמת יש פה חשיבה מתי הוא אפקטיבי ולכן אנחנו נתמקד בשעות הבוקר.

<ליאת קרביץ-דיין: והרדיו הוא באמת מדיה מאוד מאוד אפקטיבית, היא מניעה את ההורה בזמן אמת.

<ליאת קרביץ-דיין: במקביל לכך הרשות עשתה עוד פעילויות, ברשויות המקומיות, בחלוקת חומרי הסברה ואנחנו כמובן נמשיך.

אורי מקלב: אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשותך.

אורי מקלב: לפי הדברים שהביאו בפנינו, המסמך של הממ"מ, אתם אמרתם לפני שנתיים-שלוש שאתם לא תומכים באמצעים טכניים כעזר להורים, אלא אתם רק בגישה הזאת להורים עצמם אסור לשכוח.

אורי מקלב: העמדה שלכם עדיין קיימת, או שהיום, לאור התופעות אתם מתחברים למהלך שאנחנו היום מובילים?

<ליאת קרביץ-דיין: אנחנו מתחברים - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה הם עברו מלפני שנתיים?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאם היינו מתכנסים אפילו לפני שלושה חודשים לא היינו מגויסים וחושבים את מה שאנחנו חושבים היום.

יפעת שאשא ביטון: המציאות השתנתה ואנחנו נמצאים פה באמת בתוך ה - - -

באסל גטאס: לצערנו, בגלל הטרגדיות.

אורי מקלב: לכן אני רואה חשיבות לפרוטוקול שאת אומרת את זה עכשיו, שאתם לא נשארים בעמדה הקודמת שלכם, הייתם נגד אמצעים טכנולוגיים.

<ליאת קרביץ-דיין: אני לא מכירה את העמדה הזאת שהוצגה פה לפני שלוש שנים, מצטערת, אבל יש את החשש הזה, שהובע גם כאן, שמערכת כזו או אחרת איפה שהוא תסיר את האחריות הטוטאלית על ההורה ולכן כל מערכת שתהיה אנחנו נצטרך לבחון אותה ולתת את חוות דעתנו המקצועית - - -

אורי מקלב: בסדר, אבל יש כאן מסמך שד"ר יעקב שיינין עשה את זה והוא אמר שחוששים ממצב של הסתמכות על אביזר ייעודי או מאולתר, שעלול להעביר את האחריות מהנהג לאביזר וישמש תירוץ לשכחת התינוק.

אורי מקלב: אנחנו מביאים שהיום אנחנו נמצאים בעולם אחר ואנחנו חושבים שכעזר זה ודאי חשוב.

יפעת שאשא ביטון: חוגרים חגורות בטיחות, לא כי חושבים שההורה עכשיו ישתולל על הכביש ועלול לעשות תאונה ואנחנו כבר הבנו שאין פה הסרה של אחריות הורית, אנחנו מדברים על רשת ביטחון שאנחנו יוצרים וצריך להשתחרר קצת מהמקום של בעיה של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבינים שאף אחד לא עושה את זה בכוונה, גם כריות האוויר הן לא כי מישהו חושב שההורה לא יהיה אחראי וינהג ברשלנות, מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים לעצמנו תעודות ביטוח בחיים כדי להבטיח שנהיה סגורים מכל הכיוונים וגם כאן הגענו למסקנה, תסכימי איתי, שצריך לנקוט בכל אמצעי.

<ליאת קרביץ-דיין: זה גם חלק מהתהליך הזה ואנחנו ניתן את הסיוע שאנחנו יכולים לתת, גם לקידום התקנה אחרי שהיא - - -

יפעת שאשא ביטון: מצוין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך ואחר כך חברת הכנסת יוליה וחבר הכנסת באסל גטאס.

מסעוד גנאים: אולי להמשיך אחר כך, כבוד היושבת ראש?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה בקצרה, כי אנחנו בדיון מקצועי.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר?

מסעוד גנאים: תמיד אנחנו מדברים.

יפעת שאשא ביטון: אתה ענייני, אני מסכימה, לזכותך ייאמר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד החינוך.

<עירית בירן: בוקר טוב, עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי, משרד החינוך.

<עירית בירן: אנחנו נערכנו לקראת ימי היערכות של הגננות, שיתחילו.

<עירית בירן: כל עובדי ההוראה עורכים ימי היערכות באמצע חודש אוגוסט עד תחילת שנת הלימודים.

<עירית בירן: הגננות נערכות עם מערך הפיקוח, ימי היערכות של הגננות, להכנה שלהם וחשיפה לנושא, כולל הכנה של עבודה עם ההורים.

<עירית בירן: כל גננת תפגוש את ההורים לפני פתיחת שנת הלימודים, תעשה מעגל שיח עם ההורים, גם על התחושות והמחשבה, גם על האמצעים, גם על הדרך וההסדרים שגננת יוצרת עם ההורים שלה, 'מתי אתם מודיעים לי אם הילד חולה?', 'איך אתם מודיעים לי על איחור שלכם?' של ההורים בהגעה וכל הקשר בין ההורה לבין הצוות של הגן והגננת בעיקר.

<עירית בירן: הנושא הנוסף הוא שאנחנו ביחד עם 'בטרם', ואנחנו מקווים שהחומרים לפרסום יילכו ויצברו תאוצה, אבל גם הדף שהעברתם אלינו, אנחנו רוצים שכל גננת תחלק לכל הורה ביד את החומרים ותתלה גם בכניסה, כדי שמי שנכנס או יוצא מהגן ייזכר, יחשוב, זה יהיה שם לאורך כל שנת הלימודים.

<עירית בירן: נושא נוסף שכרגע עלה זה הבחינה של הכנסת מערכות של דיווח על כניסת הילדים והנוכחות.

<עירית בירן: אנחנו בכל מקרה רוצים ללכת לכיוון הזה, אנחנו נקרא לזה בטח איזה שהוא שולחן עבודת הגננת, או משהו כזה, שבאמת יעזור לראות את הילדים שהגיעו, מי נעדר, מי חולה וכן הלאה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר בעניין הזה, אנחנו אחרי שבוע מאוד סוער, אבל גם מאוד מבורך, של שיח מול מערכת החינוך ואנחנו נשמע אחר כך גם את המעונות, שהיו שותפים בשיח הזה.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר התגבש אתמול מסמך, יש נוסח משפטי, הבנתי מאריאל, שעל פיו אנחנו נפעל במערכת החינוך בשלושה מישורים, כפי שנאמר פה, פעם אחת זה העניין של ההסברה, פעם שנייה שאנחנו בכל מקרה, לצד כל התהליך הזה, בוחנים הכנסה של עזרים טכנולוגיים שיסייעו בידי הצוות לגבי הנושא של נוכחות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה ישרת לא רק לשכחת ילדים, יש לזה עוד בנפיט נוסף שלם, כך שאנחנו מרוויחים כאן הרבה מאוד דברים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: והדבר השלישי, כדי שבכאן ועכשיו, עד שהתקנה, כי אנחנו מבינים שהתקנה של משרד התחבורה זה משהו שלוקח זמן, גם אם אנחנו עכשיו יושבים על זה יום יום שעה שעה, יש לזה את הכרוניקה שלו מבחינת היערכות של ההורים והמערכת.

יפעת שאשא ביטון: עד שאנחנו נכניס עזרים טכנולוגיים, ואני מקווה שזה יהיה ממש מהר, אני תיכף אתן עדכון בנושא, אנחנו נצטרך להיערך בהיבטים נוספים וכאן נכנס הסיכום, שיהיה מערך של הכשרה, הסברה, סדנא, you name it, של מפקחות, יחד עם גננות ועם יועצות חינוכיות, לפני פתיחת השנה כחלק מימי ההיערכות.

יפעת שאשא ביטון: חלק מהעבודה יהיה להכין את השיח של הצוות החינוכי יחד עם ההורים, כדי שגם כאן אנחנו מצד אחד משתפים את ההורים במעגל האחריות הזה, על ההורים יהיה להודיע לצוות עד שעה שתיקבע בכל גן, כי אנחנו יודעים שכל גן מתחיל בשעה מסוימת ולכל גן יש את הדינמיקה שלו, ייקבע יחד עם ההורים עד איזה שעה ההורה נדרש להודיע שהילד לא מגיע מכל סיבה שהיא ואז בעצם מה שיישאר בקצה, במרכאות, זה אותם ילדים שלא הגיעו וההורים שלהם לא הודיעו ובשיח משותף עם הגננת יוחלט איך מטפלים במקרים הייחודיים האלה.

יפעת שאשא ביטון: המסמך מנוסח, אנחנו נשתמש בנוסח של משרד החינוך שהוסכם יחד עם הגננות, שהוא נוסח משפטי.

יפעת שאשא ביטון: אין פה אחריות.

יפעת שאשא ביטון: בניגוד לכל הערפל וכל מה שניסו במסע ההפחדה מול הגננות, אין אחריות פלילית ואנחנו מלכתחילה הסכמנו שנעשה את זה בדרך מקובלת ולא בחוק.

יפעת שאשא ביטון: יש פה התגייסות, יש פה רשת ביטחון, יש פה קריאה שלנו, כמו שאנחנו נצא גם בקריאה לציבור להיות ערני בימי הקיץ, אז גם הגננות כשותפות למאמץ הזה יעשו את זה בדרך שהוסכם.

יפעת שאשא ביטון: לילי, את רוצה להוסיף התייחסות?

יפעת שאשא ביטון: או שזה בסדר?

<לילי פוקמונסקי: זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: יופי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: שאלה, מאיזה גילאים את מדברת?

יוליה מלינובסקי: כי מערכת החינוך פועלת מגיל 3.

<לילי פוקמונסקי: 3 עד 5-6.

יוליה מלינובסקי: הבעיה שלי זה עד 3.

יפעת שאשא ביטון: יש פה את המעונות, את תשמעי גם אותם.

יוליה מלינובסקי: מעונות, בסדר, אבל יש גנים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נדבר, יושבים כאן גם הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו רישתנו את כל האופציות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את כולם, אם את רוצה להישאר, אז בשמחה.

יוליה מלינובסקי: - - - יותר לרזולוציה, מה עם מטפלת פרטית?

יפעת שאשא ביטון: מה עם מטפלת פרטית?

יוליה מלינובסקי: כשאת מוסרת את הילד למטפלת פרטית.

אורי מקלב: אם אנחנו לא מחליטים, אם זו מערכת מרצון, יש אפליקציה, אז שיעשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו עושים את כל מה שאפשר ב - - -

אורי מקלב: אז בן אדם ישלח לגן, למטפלת פרטית, לגננת פרטית, אם יש לו את המערכת הוא יבין שהוא ישאל אותה.

יוליה מלינובסקי: לא, אני עכשיו אמרתי את זה בצחוק.

יוליה מלינובסקי: אני נתקלת במקרה מצער שהיה - - -

אורי מקלב: חברת הכנסת מלינובסקי, אנחנו עושים את הכול מרצון ולא בהכרח.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לתפוס את כל העולם ביחד.

יוליה מלינובסקי: חבר הכנסת מקלב, אני מבינה, אמרתי את זה בחצי צחוק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דברייך.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אני קודם כל מברכת על עבודתך, עשית פה דברים מדהימים ואני מבינה את ה - - -

באסל גטאס: למי זה מופנה?

באסל גטאס: ליפעת?

יוליה מלינובסקי: כן, יושבת הראש הנחמדה שלנו, היפה והחכמה וכל התשבחות.

יוליה מלינובסקי: שתתני לי לדבר.

יפעת שאשא ביטון: היא רוצה פשוט זמן.

יוליה מלינובסקי: לא, עכשיו ברצינות.

יוליה מלינובסקי: אנחנו, קבוצת חברי כנסת, הגשנו בקשה לסדר יום במליאת הכנסת, זה התקבל, אבל העבודה פה בוועדה זה לא לכבוד בקשה שלנו, זה כבר נעשה במשך זמן, אז אני לא פה לוקחת קרדיטים, הנושא הוא על סדר היום, זה כואב לכולנו, כולנו הורים והפחד הזה של להשאיר ילד זה - - - זה באמת קורה.

יוליה מלינובסקי: אני אמא לשני ילדים, אני סיפרתי כבר, פיתחתי הרגל, כשבעלי היה מסיע את הילדה לגן הילדים הייתי מתקשרת אליו בשמונה וחצי, ככה, 'מה נשמע?

יוליה מלינובסקי: הכול בסדר?

יוליה מלינובסקי: הגעת לעבודה?

יוליה מלינובסקי: ומי קיבל את רונה?

יוליה מלינובסקי: ' כאילו כזה, שאלות הקדמה, כדי לא לשאול 'האם לא שכחת?

יוליה מלינובסקי: ' כי חס ושלום, כי זה לא מתאים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הוא כבר יידע מה עמד מאחורי זה.

יוליה מלינובסקי: היא כבר גדולה, אז זה כבר בסדר.

יוליה מלינובסקי: אני אומרת, ההרגל הזה, באמת זה היה מפחיד.

יוליה מלינובסקי: ועד היום, כשאני יוצאת מהדרך אני מסובבת, זה משהו שהכנסתי לעצמי לתוך הרגל, אני מסובבת את הראש למרות היום בבוקר כשיצאתי מירושלים, מן הסתם היא לא בכיסא בטיחות כי היא בבית, אבל זה כבר משהו שהוא בהרגל.

יוליה מלינובסקי: אז כמובן יש תקנות ויש מערכות ויש אמצעים טכנולוגיים וזה מאוד מאוד מאוד חשוב, זה צריך לסייע, זה סיוע, אבל האחריות היא שלנו, של ההורים, ולא של גננות ולא - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, מישהו פקפק בזה שהאחריות הראשונה היא של ההורים?

יפעת שאשא ביטון: כי אני לא זוכרת שבאיזה שהוא שלב בדיון פקפקנו בזה שהאחריות היא אחריות ראשונה של ההורים.

יוליה מלינובסקי: אבל צריך להבין שהכנסת ואנחנו, כחברי הכנסת, לא מנסים פה להוציא את האחריות - - -

מסעוד גנאים: אבל למה למחוא כפיים?

מסעוד גנאים: אני חושב שכולנו אחראים, כל אחד אחראי.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו נותנים רשת ביטחון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים שזו בעיה של ההורים ואם הם לא לקחו אחריות או ששכחו מאיזה היא סיבה אז שימות הילד, אלא יש לנו אחריות חברתית.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מנסים לפתח מערכות שיכולות לסייע ולבד, גם גננות, גם במערכת החינוך לא צריך לפחד מזה, גם במערכת הפרטית, גם במעונות היום.

יוליה מלינובסקי: הגננת פה ממלאת פונקציה של סיוע בלבד.

יוליה מלינובסקי: האחריות היא של ההורים.

יוליה מלינובסקי: אותו דבר כמו מערכת טכנולוגית כזו או אחרת, בסופו של דבר זה הכול אמור לסייע, אבל זה לא במקום.

יוליה מלינובסקי: ואני מדגישה את זה ותבינו את המשמעויות.

יוליה מלינובסקי: לא צריך לפחד, אני מבינה את החששות, זה טבעי, אבל עדיין מה יותר חשוב.

יוליה מלינובסקי: אנחנו בתופעות נוראיות, זה קורה כל קיץ, זה מצמרר, צריך להפסיק עם זה.

יוליה מלינובסקי: ויישר כוח, יפעת, חבר הכנסת מקלב, אני סומכת עליכם ואני רואה שאתם עושים עבודה מצוינת.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה על החיזוקים, חשוב שיתוף הפעולה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת באסל גטאס, במשפט, ברשותך.

אורי מקלב: אתה גם אחד מהמציעים לסדר היום.

באסל גטאס: נכון.

באסל גטאס: אל"ף, אני שוב מברך על קיום הדיון למרות שהיה דיון כזה לפני מספר ימים.

יפעת שאשא ביטון: זה דיון המשך.

באסל גטאס: זה דיון המשך ואני מציע שהחיבור הזה בין ועדת המדע לוועדת זכויות הילד יימשך בטיפול בסוגיה החשובה הזו.

באסל גטאס: אני רוצה גם להחמיא לצורת הדיון, שהתחלנו בענייני התחבורה, העניינים הטכניים, שיש להם השפעה ודאי ותהיה להם השפעה וכל השאר.

באסל גטאס: לדעתי כל השאר, גברתי היושבת ראש ואדוני היושב ראש, צריך להכליל אותם במקשה אחת ואני לא מרגיש שאנחנו עושים את זה.

באסל גטאס: יש פה פספוס והחשש שלי שיהיה פספוס, כי כל המאמצים שנראים לי בכיוון של הגברת מודעות, של חינוך, של יצירת תודעה ציבורית שתחלחל גם לפרט, ההורה היחיד, זה דבר שצריך להיעשות באופן משותף, כלומר הרשות לבד או משרד החינוך לבד, או גופים של חברה אזרחית לבד, לא יביא תוצאות.

באסל גטאס: צריך להבטיח שני דברים, צריך להבטיח משאבים, תכלול משאבים והמשאבים הם לא רק כסף, המשאבים הם גם חשיבה, הם גם - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאתה רואה פה מולך, השולחן הגדול וכל מי שיושב מאחור.

באסל גטאס: נכון.

באסל גטאס: אני קראתי את מה שהכינו בממ"מ וכבר הבחנתי שאין פה מידע על כמה אחוז מהשוכחים הם גברים, אבות לעומת אימהות.

אורי מקלב: אני אומר לך, הגברים שוכחים יותר.

באסל גטאס: אבל הופתעתי לראות שבארצות הברית ובברזיל, שכן יש מידע, אני ביקשתי שיוציאו לנו את הנתון הזה, הוא צריך להיות בישראל, התחושה שלנו שמרבית השוכחים, לפחות בשנתיים האחרונות, שמענו רק גברים, אבל בארצות הברית ובברזיל זה כמעט חצי.

יפעת שאשא ביטון: אבל, חבר הכנסת גטאס, אנחנו לא מחפשים את האשמים, אנחנו מחפשים להציל את הילדים, לא משנה לנו מי שוכח.

באסל גטאס: לא, זה חשוב.

באסל גטאס: גברתי יפעת, חשדת לשנייה שזו המטרה שלי?

אורי מקלב: אתה צודק, אבל יכול להיות שזה היה חריג - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לוקח את הדיון למקום אחר, חברים.

באסל גטאס: אבל תנו לי להשלים את הדברים שלי, מה קורה לכם?

באסל גטאס: תאמינו לי שחשבתי על הכול.

באסל גטאס: אני לא בא להגיד את זה בשביל להאשים את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, חס וחלילה, אני רק אומרת שאני רוצה שאנחנו נתכנס לשיח של הפרקטיקה.

באסל גטאס: למה אמרתי איגום משאבים והמשאבים הם גם חשיבה?

באסל גטאס: כי המסר צריך להיות מתוכנן היטב, זה לא אומר שאם אנחנו אומרים מסר מסוים הוא ישכח מהאימהות.

באסל גטאס: צריך לבנות את הקמפיין ואת כל החשיבה בצורה מדעית, מקצועית, מבוססת גם על ידע, גם ניסיון, בארץ ובעולם, וזה לא תפקידו של גוף אחד.

באסל גטאס: צריך את זה, ושתיים, צריך ראייה ארוכת טווח, המחשבה שזה לא זבנג וגמרנו, קמפיין אחד ופתרנו את העניין.

באסל גטאס: צריך לעשות תכנית רב שנתית ולאגם משאבים ממספר משרדים, אבל צריך מישהו שיהיה אחראי.

באסל גטאס: אי אפשר שהאחריות הזו תישאר עמומה, אם זה הרשות, או אם זה משרד החינוך או משרדים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות כבר לקח על עצמו לתכלל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע אחר כך את מירי, בגלל זה אני אומרת, חבר הכנסת באסל גטאס, אנחנו כבר יודעים מי מתכלל, אנחנו יודעים את הגופים השותפים, בנו את הקמפיין יחד עם ארגון 'בטרם', שהוא ארגון, מה לעשות, שעובד על בסיס מידע, עושה את הדברים מדעית.

באסל גטאס: אנחנו צריכים להתחייב, כל חברי הכנסת, להביא את האוצר - - -

יפעת שאשא ביטון: האוצר כבר כאן.

באסל גטאס: שגם אם הוא יבטיח עכשיו לאגם משאבים קיימים, צריך לתמוך ברעיון הזה ובמאמץ הזה ולתקצב אותו גם באופן ייחודי ומיוחד ורב שנתי.

יפעת שאשא ביטון: שמעת, האוצר?

יפעת שאשא ביטון: האוצר כבר כאן, שותף לכל הדיונים.

באסל גטאס: מי מהאוצר כאן?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו פעם ראשונה שמהרגע הראשון כל המשרדים היו מוכנים לשים, לא רק את היד, גם תקציב, ואנחנו כבר אחרי ה - - -

מסעוד גנאים: האוצר אמר את דברו?

יפעת שאשא ביטון: האוצר אמר את דברו חד משמעית ואחר כך גם נשמע את נציג האוצר שהגיע הנה באופן רשמי וגם דיברתי הבוקר עם אגף התקציבים, עם רן רידניק, שהוא עובד מול משרד הבריאות ומתכלל את זה.

יפעת שאשא ביטון: האוצר יהיה כאן לאורך כל הדרך, גם מבחינה תקציבית, חשוב לומר את הדברים, אנחנו ניתן גם לנציג האוצר באופן רשמי לחזק את זה.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה גיבוי, רשמי, עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת באסל גטאס.

יפעת שאשא ביטון: הייתה פה התייחסות, דורית.

יפעת שאשא ביטון: דורית, יש לי רק שאלה, דווקא משום שלא היית פה ביום שני, היום אתם כבר מבינים שאין אחריות פלילית?

יפעת שאשא ביטון: כי ההודעות שלכם הלכו וחזרו על עצמן כאילו ניהלנו שיח חירשים בינינו.

<דורית חזן: אני קודם כל שמחה שאת שואלת אותי.

<דורית חזן: אנחנו מבינות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, פשוט ראיתי את ההודעות שהוצאתם, אחרי שכבר אנחנו סיימנו את השיח.

<ענת לוי: רק תציגי את עצמך, בבקשה, לפרוטוקול.

<דורית חזן: אני דורית חזן, יושבת ראש ארגון גננות מחנכות.

<דורית חזן: אני שמחה שזה עלה לדיון.

<דורית חזן: המחשבות שלנו, עוד לפני שאת העלית את זה אנחנו היינו מגויסות לעזור להורים ובאמת להיות איתם - - -

יפעת שאשא ביטון: תרשמו בפרוטוקול, אני שמחה שזה נאמר.

<דורית חזן: אני חלק מהמערכת.

<דורית חזן: הילדים האלה הם ילדים שלנו, אני אומרת, גם של ההורים, אבל הם ילדים שלנו.

<דורית חזן: אני רוצה בהמשך לדברים שנאמרו ממשרד החינוך, אני מברכת על זה שהדברים יירשמו בצורה משפטית וחוקתית, לשם כך הגעתי, כי כל מה שהיה, הרבה דברים שהיו עד היום נעשו בצורה אמורפית, הגננות לא ידעו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, הם לא נעשו בצורה אמורפית, פשוט שיגרו לגננות מסרים שהם רחוקים ממה שדובר.

<דורית חזן: סליחה רגע, אני אגיד לך מה קורה.

<דורית חזן: אם אני צריכה לפתוח קבוצה או לא צריכה לפתוח קבוצה, איך אני צריכה.

<דורית חזן: חשוב מאוד שהדברים ייכתבו ויהיו תאריכים, דברים מדידים, כמו שמשרד החינוך יודע לכתוב.

<דורית חזן: זה חשוב מאוד.

<דורית חזן: יש לנו במנגנון שלנו הרבה דברים, לא זה, שהם אמורפיים היום ואת יודעת באיזה מצב נמצאות הגננות.

<דורית חזן: לשם כך הגעתי היום, כדי לוודא שזה אכן יקרה.

<דורית חזן: למשל אני רוצה לדעת מה יקרה בעקבות מערכות כאלה ואחרות שיפעלו, אם המערכת כושלת, לא תקינה, מה קורה?

<דורית חזן: איפה האחריות של הגננות כאן.

יפעת שאשא ביטון: גם עכשיו, גם עם העזרים הטכנולוגיים שנכניס, אנחנו מתחילים להעלות ספקות?

<דורית חזן: זה מערך טכנולוגי, מה לעשות.

<דורית חזן: יש כשלים במערכות הטכנולוגיות.

<דורית חזן: היום אנחנו נמצאות בתוך מצב של עד שמגיעים לפתור בעיות אלה ואחרות, אנחנו מתמודדות עם - - -

יפעת שאשא ביטון: דורית, בואי לא נחפש בעיות איפה שאין.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, אמרנו לא משנה באיזו קונסטלציה, עם עזרים טכנולוגיים ובלי עזרים טכנולוגיים ועם המודל או התכנית או הסיכום שיגיעו הגננות, ובלי הסיכום שיגיעו הגננות, אין פה אחריות על הגננת, בטח לא מבחינה פלילית, יש פה התגייסות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים רשת ביטחון.

יפעת שאשא ביטון: חשוב מה שאמרת מבחינת מדידה והערכה, אנחנו לא ציינו את זה, אבל אנחנו בעוד חודשיים נשב ביחד, שוב, כולם, כל הנציגים, גם לילי שליוותה את זה מהרגע הראשון, אנחנו נשב, כל הגופים הרלוונטיים, ונבחן את מה שהיה בחודשיים האלה, מה אנחנו יכולים לשפר, מה אנחנו יכולים לעשות אחרת, מה עובד ומה לא, כשאני מקווה שלא נצטרך לעשות את זה על רטוב, זאת אומרת שבאמת לא נתמודד עם שום מקרה, חס וחלילה, של שכחה.

<דורית חזן: זה אחד הדברים.

<דורית חזן: אני יכולה להגיד לך שדיברתי כבר עם מפתחי אפליקציות, כמו רמיני, שכבר קיים - - -

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד, אנחנו נציג אחר כך.

<דורית חזן: יש אפשרות לעשות וי בנוכחות, יש אפשרות להיעזר בהרבה דברים שהם קיימים.

<דורית חזן: הדבר שהכי עלה לי לראש זה העניין של וייז, כשהם כותבים 'אינני נהג' אז להוסיף 'יש לי ילד ברכב', להוסיף עוד איזה שהיא דרך.

יפעת שאשא ביטון: גם וייז וגם פאנגו, את לוחצת עליהם והם קופצים.

יפעת שאשא ביטון: מירי ממשרד הבריאות תדבר אחר כך, אני שומרת אותה כסוכרייה של הסוף, היא בעצם תרכז את הכול, תגייס גם את המגזר העסקי, כי זה חשוב.

<דורית חזן: אני רק מראה לך שאנחנו כל הזמן חושבות על הילדים.

<דורית חזן: יש כאן רכיב, כמו שהמציאו את הבייבי סנס ומחייבים הורים לצאת עם - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים, אבל אנחנו לא מציגים עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נציג את זה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: לשמחתי אני יכולה לומר לכם שיש הרבה מאוד עזרים בשוק, כל מיני פיתוחים, ציבור שהתגייס כי ראה את החשיבות.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה זמן אנחנו ניתן למי שנמצא כאן אפילו להציג את הדברים, בסופו של דבר משרד התחבורה יאשר את מי שיעמוד בתקינה, שוב, מתוך אחריות, כדי שנוודא שיהיה מינימום תקלות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן את הדעת גם לזה.

אורי מקלב: אני חושב שווייז כבר הודיעו שהם שמים את זה באפליקציה 'יש לי ילד ברכב'.

אורי מקלב: הם כבר הודיעו את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כשאתה גם מכבה אותו הוא שואל אותך.

יפעת שאשא ביטון: היינו חינוך, יש לנו משרד הכלכלה, אחר כך חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד הכלכלה.

<חגי פורגס: שלום.

<חגי פורגס: קודם כל אנחנו רואים חשיבות מאוד מאוד גדולה לטיפול בתופעה הזו, ישבנו בצוותים, אנחנו מברכים על הצוותים ועל החשיבה.

<חגי פורגס: הדגשנו שבכל הנושא של המשאבים והתקציב אנחנו מוכנים כמובן להירתם.

<חגי פורגס: יותר מזה, אנחנו חושבים שצריך לעשות את זה מתווה רב שנתי, כי עכשיו אנחנו לקראת סוף הקיץ, במונחים של קמפיין ויציאה לפרויקטים גדולים וצריך להיערך כבר עכשיו לכל קיץ, בדגש על הקיץ, לפעילות בנושא הזה.

<חגי פורגס: הדגשנו גם שיש לנו תשתית יחסית גדולה, בהיקפים נרחבים בכל הארץ, של מעונות יום ומשפחתונים שאנחנו יכולים להעמיד שם, גם ברמה הכי טכנית, של תלייה של מודעות על לוח, חלוקת פליירים להורים וגם בנושא של הכשרות של הצוותים של המעונות והמשפחתונים וגם שיתוף פעולה עם ההורים, העברת מסרים להורים.

<חגי פורגס: כמו שאמרנו בדיונים, אני חושב שהציבור יכול מאוד לעזור לקדם פתרונות יצירתיים וחשובים, לפתוח איזה שהוא קול קורא פומבי.

<חגי פורגס: לדעתי זה פתרון שיקל על כולם.

<חגי פורגס: אני חושב שהנושא של המטפלות, דיברו על גני ילדים, המצב במעונות היום בגילאי לידה עד 3, הוא מצב שונה, שונה אפילו לחלוטין, כי מטפלת, בשונה מגן ילדים, כשיש שתי מטפלות או עם סייעת שלישית, השליטה על הילדים, אם אפשר לקרוא לזה שליטה במונחים פדגוגיים, פחות מורכבת ממטפלת שאחראית על 18 תינוקות.

<חגי פורגס: רגע אחד של היסח דעת, שהיא שנייה - - -

יפעת שאשא ביטון: התקן הוא לא 1 ל-18, אבל אנחנו כבר היינו בשיח הזה ונשאלו גם שאלות קשות.

יפעת שאשא ביטון: כשילד עם חום מתקשרים להורים?

יפעת שאשא ביטון: מתקשרים להורים, כשילד נופל, מתקשרים להורים?

יפעת שאשא ביטון: מתקשרים להורים, כשטכנאי לא נמצא מתקשרים להורים?

יפעת שאשא ביטון: מתקשרים להורים.

יפעת שאשא ביטון: אז אם ילד נעדר, לצורך העניין אנחנו אמרנו ואנחנו פחות או יותר הולכים על אותו מתווה, שגם הוצג למשרד החינוך, שתהיה תקשורת עם ההורים.

יפעת שאשא ביטון: ההורים גם יהיו מחויבים להודיע למעון עד שעה מסוימת שתיקבע בין הגננת, בין מי שמטפלת, לבין קבוצת ההורים, עד איזה שעה הם צריכים להודיע, ובדלתא הזו שבין אותה שעה שההורה היה צריך להודיע לבין אותה שעה שהיא סבירה שבה ילדים עדיין לא הגיעו וגם לא קיבלו שום הודעה לגביהם, יופעל שיקול דעת של מטפלת.

יפעת שאשא ביטון: אם זה מישהו שרגיל להגיע ב-10:00-11:00 למעון אז ברור שזה לא ידליק אור אדום, אבל אם ילד רגיל להגיע ב-8:00 בבוקר וב-8:30 רואים שהוא לא הגיע וגם ההורה לא הודיע, אתה מסכים איתי שזה מדליק נורה אדומה?

יפעת שאשא ביטון: מטפלת תוכל לעשות את הטלפון הזה.

<חגי פורגס: את כן הזכרת את המילה אחריות בדברים שלך.

<חגי פורגס: אני כן חושב ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אחריות חברתית.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, מה קרה?

יפעת שאשא ביטון: תגידו, אנחנו נהיינו עם נטול אחריות?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה, מה הפחד הזה מהמילה אחריות?

יפעת שאשא ביטון: באמת עכשיו אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: מה הפחד הזה מהמילה אחריות?

יפעת שאשא ביטון: חברים, לא כל אחריות היא כלא והיא אחריות פלילית.

יפעת שאשא ביטון: גם כשאני הולכת ברחוב אני אחראית לעצמי שאני לא אמעד באיזה בור.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, מה הפחד מהמילה הזו?

<חגי פורגס: כי מקצוע המטפלת הוא מקצוע מאוד קשה - - -

אוסאמה סעדי: לא, אולי זה בגלל הפוליטיקאים, יפעת.

אוסאמה סעדי: אחריות זה ועדת חקירה, ככה הם חושבים.

יפעת שאשא ביטון: לא, חס וחלילה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכלל לא שם, חברים.

אוסאמה סעדי: אחריות זה לא מושג שלילי, זה לא ענישה.

אורי מקלב: הבנו מה לא, מה כן?

אורי מקלב: מה אתם עושים בהשתלמויות?

אורי מקלב: יש לכם השתלמויות לפני הפתיחה של הלימודים?

<חגי פורגס: אני ציינתי, יש לנו השתלמויות גם למטפלות וגם לאורך השנה - - -

אורי מקלב: בדבר הזה, מה אתם אומרים להם?

<חגי פורגס: ביחד עם 'בטרם' יש לנו תכנית הכשרה של בטיחות למטפלות.

<חגי פורגס: אנחנו יכולים להכניס מסרים ואנחנו ניכנס לעובי הקורה בהקשר הזה.

אורי מקלב: זה מחרתיים כבר.

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים את המתווה או שאנחנו חוזרים אחורה?

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים את המתווה שיהיה שיח עם ההורים?

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשמע את קרן, שהיא נציגת הגנים הפרטיים, היא הביאה קצת אור גם לוועדה, אני מוכרחה לומר את זה, תרשי לי, בלי להביך, אבל הביאה קצת אור בשיח שלה בכל הדיונים שהיו.

יפעת שאשא ביטון: אתם מקבלים את המתווה שיהיה מתווה שאתם תבנו יחד עם ההורים, מבחינת האחריות שלהם על ההודעה על היעדרות של ילד, אל מול מה קורה במקרה שאנחנו מזהים שיש פה סיטואציה חריגה של ילד שרגיל להגיע בשעה מסוימת ולא הגיע ולא קיבלתם הודעה לגביו?

יפעת שאשא ביטון: מאוד פשוט, אתם שם או לא?

<חגי פורגס: שני דברים אני אגיד.

יפעת שאשא ביטון: ולא ייכנסו לכלא על זה וגם לא תהיה אחריות מנהלית ומשמעתית.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת מבחינת התגייסות ורשת ביטחון.

<חגי פורגס: כמו שאמרתי, אנחנו מאוד מגויסים לנושא הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא מגויסים, נתלה פליירים, כי הורים שכבר הגיעו למעון אז אנחנו לא דואגים שהם שכחו את הילד שלהם ברכב.

<חגי פורגס: המתווה של הודעות להורים זה מתווה שאנחנו צריכים לבחון אותו לעומק.

<חגי פורגס: יש לנו גם שר חדש, הוא צריך לתת את המדיניות שלו, טרם נכנסנו לעובי הקורה בהקשר הזה ואנחנו כן נבחן מתווה כזה.

<חגי פורגס: אני לא יודע לתת שעה מסוימת שעד אליה מטפלת חייבת - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה שמעת אותנו מגדירים שעה?

יפעת שאשא ביטון: את השעה המטפלת תגדיר יחד עם ההורים, אף אחד פה לא הגדיר להם שעות.

<חגי פורגס: לא, ההגדרה היא שעד שעה מסוימת שהמטפלת תחליט, היא תהיה חייבת להודיע להורים, זה מתווה, שוב אני אומר, להטיל חובה על - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מנסח את זה בניסוח שאנחנו אמרנו שאין, אתם כאילו שבויים בו.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אני אאמין לכם ואנחנו נלך על מתווה שאנחנו מחייבים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליח להבין את השיח.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: אם אני יורדת עכשיו לשטח, והנה אנחנו גם מוקלטים, ויושבת מול מטפלות ושואלת אותם 'תגידו, אם אתם תזהו שילד שהיה אמור להיות כאן לא הגיע ולא קיבלתם הודעה תרימו טלפון?

יפעת שאשא ביטון: ' באינטגריטי הפנימי שלהם הם ירימו טלפון, לא כי אני חייבתי אותם ולא כי אני הבאתי את הרעיון כי לא המצאתי כלום, אלא מתוך תחושת האחריות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: זה קורה היום, זה קורה היום בהרבה מאוד מקומות.

יפעת שאשא ביטון: אז עכשיו השאלה, אם אתם אומרים, עד שנכניס עזרים טכנולוגיים ועד שתיכנס התקנה שתחייב רכבים פרטיים ותכסה אותנו גם במקום הזה, האם אנחנו, כמערכת, עושים את העוד קצת מאמץ הזה כדי שאם אנחנו מזהים - - - ואגב, ראשי המעונות לא נמצאים פה, אבל היו נעמ"ת וויצ"ו ואמונה לאורך כל הדיונים ובסופו של דבר, ביום שני בבוקר, הם אמרו שהם מוכנים ללכת למקום שבאמת כשמזהים מקרים חריגים כאלה, אחרי סיכום עם ההורים ומתווה עם ההורים, הם יפעילו שיקול דעת וירימו טלפון.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הם לא ירימו טלפון למישהו שממילא הם רגילים שמגיע ב-11:00 אם הוא לא הגיע ב-10:00, אבל ילד שהיה רגיל להגיע עד 8:00, 8:30, וב-9:00 הוא לא נמצא הם יעשו את הטלפון, רק בגלל שזה מדליק אור אדום.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה כיוון שהוא נכון וטוב שאנחנו נלך אליו.

יפעת שאשא ביטון: קצת התגייסות שלנו, אתה יודע, עד שנכסה את זה גם מבחינה טכנולוגית.

אורי מקלב: אנחנו צריכים, לפי דעתי, גם להקציב בזמן.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים שבשבועיים הקרובים אתם תקבעו לעצמכם את היעדים שלכם בנושא הזה, תשבו עם כל הבעלויות, תגיעו למסקנות.

אורי מקלב: אני מרגיש שאתם הולכים לברוח.

יפעת שאשא ביטון: הם לא יברחו כי אנחנו לא ניתן להם.

יפעת שאשא ביטון: וגם כי הארגונים מגויסים.

אורי מקלב: דווקא הגיל שלכם, עד 3, הוא הרבה יותר פגוע, הרבה יותר חשוף, אנחנו יודעים מהמקרים, הם היו בגילים הקטנים.

יפעת שאשא ביטון: אל תפחדו מזה.

אורי מקלב: דווקא אתם צריכים לקחת אחריות ואתם צריכים לדעת להתמודד ויש לכם שיתוף פעולה עם בעלויות ואתם בורחים אחורה.

<חגי פורגס: שוב, אנחנו שותפים לדרך עם הארגונים הגדולים - - -

אורי מקלב: לא, שמעתי את דבריך, על ההורים, ואתה רוצה.

אורי מקלב: דברים מעשיים, אתם צריכים לקחת את זה, לאסוף את הבעלויות, להגיע למסקנות, לראות איפה הבעיות האלה, להציף אותן ולראות מה הפתרונות.

אורי מקלב: אין ספק שזה עוד דבר של שיתוף פעולה ויש שיתוף פעולה.

אורי מקלב: בסופו של דבר ברגע שיש אמצעים, גם טכנולוגיים וגם אחרים, המצפון בסוף כן, אם חס וחלילה יקרה משהו והיה אפשר לעשות ואתה גננת ואותה מטפלת יודעת שאם הייתה עושה מאמץ, המצפון הרבה יותר יכאיב מאשר אנחנו היום נחשוש מאחריות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, בלי קשר אלינו.

אורי מקלב: אנחנו צריכים קצת לדחוף לכיוון הזה.

אורי מקלב: זה מרתיע, צריך לדחוף כמערכת, זו החובה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: בסוף זה יהיה כל כך טבעי.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה גם שאחרי השיח שהיה פה השבוע, וזה באמת בזכות או בגלל, או איך שתרצו לקרוא לזה, הסערה והחשש שעלו מקרב בעיקר הגננות - - - אגב, אף פעם לא אמרנו גננת, זה יכול להיות צוות חינוכי וגם השלטון המקומי שותף כאן.

יפעת שאשא ביטון: אין פה נציג, אבל אני נפגשתי עם ראש השלטון המקומי, חיים ביבס, שאמר 'אנחנו שם.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך להנחות את הסייעות אנחנו נעשה את זה', מתוך מקום של התגייסות, לא מתוך מקום שאנחנו מטילים עכשיו איזה פצצה על מישהו.

יפעת שאשא ביטון: הם יעשו את זה גם ככה.

יפעת שאשא ביטון: אחרי שזה כבר יושב בראש של כולם כל כך חזק, אני חושבת שאף אחד לא ירשה לעצמו להגיד 'הילד הזה לא הגיע, מה שיהיה יהיה'.

אורי מקלב: חבר הכנסת גנאים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, קרן תשלים אותם, כי היא גנים פרטיים והיא נותנת כיסוי ואחר כך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<קרן איוס: תודה רבה.

<קרן איוס: תודה גם על המחמאה קודם.

<קרן איוס: אני רוצה להגיד, כבר בפעם הקודמת אמרתי שאנחנו כן במקום, כמו שאמרת, של התגייסות, ומבחינתנו אפילו לצאת לקמפיין לאומי של לקרוא לו 'הילד הזה הוא שלנו', כי בסך הכול בגילאי לידה עד 3, אנחנו אמרנו שאנחנו לוקחים אחריות כללית על הילדים, בהתפתחות שלהם, בשמירה עליהם, בביטחון שלהם ולנו יש מטרה אחת, קיבלנו אותם שלמים, אנחנו רוצים להחזיר אותם שלמים, כי האוניברסיטה עוד תחכה להם כמה וכמה שנים טובות אחרי שייצאו מהמערכת שלנו.

<קרן איוס: במערך עבודה מול הצוות שלי, ואני הבטחתי לעשות את זה ועשיתי את זה, הגננות שלי הסכימו להתחייב לדברים הבאים.

<קרן איוס: קודם כל כבר באסיפת ההורים הראשונה שתתקיים בעוד שבועיים אנחנו נאמר להורים ליידע כשלא מגיעים בבוקר.

<קרן איוס: אנחנו קבענו שעה, קבענו שבשעה 9:00 בבוקר, במפגשי הבוקר, כשיגידו מי בא לגן גם יגידו מי לא בא לגן והכנסנו עבודה מול אפליקציה חכמה, שברגע שההורה - - - אלה שמגיעים לכן, איתם אין לנו בעיה והם יסמנו שהם הגיעו לכאן, האפליקציה תשלח הודעה לכל מי שלא הגיע לגן, 'בוקר טוב, טרם הגעתם לגן, אתם גם לא בסביבת הגן, אנא צרו קשר'.

<קרן איוס: אנחנו כארגון יכולים לתת אפילו תזכורת בתחילת השבוע, להגיד 'שבוע טוב, אנא שילחו הודעה להורים - נשמח לראות את כולכם איתנו'.

<קרן איוס: אנחנו מוכנים להיות שותפים במערך הסברה שוטף, כולל, לעשות כנס מאוד גדול בחודש מאי, שאנחנו ממילא עושים את זה, ולהכניס שם הרצאה קבועה של ארגון 'בטרם', להעיר את התודעה והמודעות לפני חודשי הקיץ, שאלה החודשים הכי קשים בעבורנו.

<קרן איוס: אנחנו נעבוד מול הגננות, אנחנו באמת נעשה את שיתוף הפעולה הזה, אנחנו מאוד שמחים על הורדת המילה 'אחריות' עם התניה, אבל אחריות תמיד תהיה אחריות שלנו כמחנכים.

<קרן איוס: אני יודעת שאני מייצרת מולי קצת אנטגוניזם - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אין בעיה עם המילה אחריות, אין פה אחריות פלילית, אין בעיה עם המילה אחריות כשלעצמה.

<קרן איוס: אני שותפה, אני מכירה את הדעות של החברים שיושבים פה סביב השולחן, אבל אני אומרת אמיתי, כמו שאמרת, עצם השיח הזה צלחנו עוד שבוע.

<קרן איוס: אנחנו בסך הכול מדברים על חודשיים של קיץ, זה 60 יום להחזיק את הראש מעל המים.

<קרן איוס: זה יתחיל בשכחת ילדים באוטו, זה אחר כך יהיה על מוגנות מפני טביעה, אחר כך מפני כוויות, ואנחנו נצלח שנה שלמה ולהביא אותם לבגרות.

<קרן איוס: חשוב לי.

<קרן איוס: אז אנחנו שותפים.

אורי מקלב: תודה רבה, יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קרן, גם על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה התייחסות מבחינת הפרקטיקה, את נקבת בשעה ואני למדתי מכם ששעה אחידה לכולם היא לא תמיד אפקטיבית כי יש מקומות שבהם לצורך העניין כל הילדים מורגלים להגיע עד 8:30.

יפעת שאשא ביטון: אז אולי במקומות כאלה ש - - -

<קרן איוס: אני לא רוצה לפזר על הגננת את האחריות על התנהלות יומית ארוכה, כי גם ילד שצריך להגיע ב-11:00 ולא מגיע, אבל הוא יגיע ב-12:00 אנחנו בבעיה.

<קרן איוס: אני לא יכולה לכפות - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת שבכל גן שזה יהיה מותאם לרוח הגן ו - - -

<קרן איוס: המקרים האלה בסך הכול יצטמצמו לשניים-שלושה ביום, ההורים קמים בבוקר לעבודה, כולם ממהרים, צריכים להגיע לאיזה שהוא יעד בסופו של דבר.

<קרן איוס: אנחנו נעשה את מרב ההשתדלות, אבל באמת לא ברמת חובת האחריות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קרן, הדברים.

יפעת שאשא ביטון: באמת מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני מרגיש שהתקדמנו בהחלט בנושאים הללו ואני רוצה לברך את שני היו"רים, גם חברת הכנסת שאשא ביטון וחבר הכנסת מקלב, על הנחישות בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: הרבה מהדיון התמקד בנושא של גנים, אני לא בטוח שזה רק עניין של גנים, אז צריך פשוט לתת את תשומת הלב גם למקרים האחרים.

יוסף ג'בארין: זה דבר ראשון.

יוסף ג'בארין: דבר שני, מי שקורא את נייר המחקר של המרכז למחקר רואה בבירור שהעולם כבר התקדם הרבה מבחינת אמצעים טכנולוגיים, לכן נראה לי היום שלא צריך להבין הרבה בטכנולוגיה כדי להבין שזה אפשרי וזה קיים בארץ ואפשר לעשות את זה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהוועדה תמשיך בנחישות הזו, כדי לוודא שאכן זה קיים.

יוסף ג'בארין: רק בהקשר של אמצעים, חשבתי על משהו פשוט, זמזם שמותקן ברכב בטיחותי של תינוק או של ילד, שברגע שפותחים את הילד הזמזם פועל אם יש כובד משקל שם.

יפעת שאשא ביטון: את הצד המקצועי אנחנו משאירים למשרד התחבורה.

<רמי סייג: ברחובות עשו בדיוק מה שאתה אומר ואני פה להראות כי זה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בסדר, אבל אנחנו לא מדברים על המכניזם, יש הרבה אפשרויות.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר שהטכנולוגיה הזו קיימת.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו לא מנהלים עכשיו את הדיון הזה, יושבים פה עוד כמה אנשים.

יוסף ג'בארין: כן, אבל הטכנולוגיה הזו קיימת, היא קיימת בארץ היום.

יפעת שאשא ביטון: הבנו שיש לך את זה, יוסף, את היצירתיות.

יוסף ג'בארין: אבל אני רוצה לראות את זה פועל.

<קריאה: הנה, זמזם.

יוסף ג'בארין: חשוב לי גם לומר שעד היום לא היה מחקר רציני, ואולי כאן אני בכובע האקדמי שלי, שעסק בסוגיה הזו ולכן לדעתי יכול להיות שיש מקום, בין אם זה הרשות למלחמה בתאונות דרכים, בין אם זה יוזמת הוועדה, מחקר עם ההורים שקרתה להם התאונה הזו, לבדוק מה היו הנסיבות.

יפעת שאשא ביטון: זה מופיע בתכנית הלאומית, כל הנושא של איסוף מידע ומחקר זה חלק מהתכנית.

יוסף ג'בארין: לא איסוף מידע.

יפעת שאשא ביטון: ומחקר, אמרתי איסוף מידע ומחקר זה חלק מהתכנית הלאומית.

יוסף ג'בארין: כן, לפגוש את ההורים, לדבר איתם ולנסות לבוא עם יותר מסקנות.

יוסף ג'בארין: לדעתי זה יעזור לנו גם לחשוב בעתיד איך מקדמים את הנושאים הללו.

יוסף ג'בארין: והערה אחרונה, לגבי הגברת המודעות הציבורית, שכולם מסכימים עליה.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאתם מודעים לכך שיש, לצערי, ייצוג רב של המקרים האלה בתוך החברה הערבית, מה שאומר שבמודעות הללו צריך לתת את הדעת, לא רק לתרגם, אלא גם לשלב אנשים מתוך החברה הערבית בקמפיינים, להתייעץ איתם איך עושים את זה וגם להקצות מספיק משאבים שהולמים את היקף התופעה בחברה הערבית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות יתייחס אחר כך, כי הוא לוקח על עצמו את בני המיעוטים, אבל 'בטרם' גם תוכל.

יוסף ג'בארין: חקלאות דווקא?

יפעת שאשא ביטון: תיכף הם יסבירו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורלי, תסבירי את בדברייך ואז הדברים יהיו ברורים.

יפעת שאשא ביטון: ארגון 'בטרם'.

<אורלי סילבינגר: אני רוצה להיות קצרה.

<אורלי סילבינגר: קודם כל אני מברכת אתכם, יושבי הראש, על כל ההתגייסות, מה שקרה פה השבוע ביניכם לבין כלל המשרדים - - -

יפעת שאשא ביטון: השר ליצמן ש - - -

<אורלי סילבינגר: והשר ליצמן.

<אורלי סילבינגר: אני חייבת לומר, זה מחמם את הלב.

<אורלי סילבינגר: אנחנו פה, נמשיך להיות פה ולעבוד קשה עם כל אחד מהגורמים כדי להבטיח שאנחנו רק נעשה טוב ביחד.

<אורלי סילבינגר: אין לנו יותר מה להוסיף היום, רק תודה לכל הגורמים שיושבים פה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך, אורלי, אבל כן חשוב ההתייחסות למשרד החקלאות, שאתם עומדים איתו בקשר על בני המיעוטים.

<אורלי סילבינגר: משרד החקלאות היה אתמול בדיון אחר הצהריים.

<אורלי סילבינגר: אנחנו עובדים עם משרד החקלאות מאוד בצמידות, אנחנו נמצאים עכשיו בחלק מהיישובים בדרום.

<אורלי סילבינגר: בחודשים הקרובים אנחנו מתפרשים לכלל היישובים של הבדואים בדרום ואנחנו עובדים בצורה שיטתית בתכנית מאוד רחבה במימון של המשרד, בשיתוף פעולה, ואני מעריכה שגם שם כל המסרים האלה ייכנסו בצורה שיטתית ומותאמת תרבותית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: העניין הוא שבדרום יש לנו גם את התרבות הייחודית, זה מעבר להתייחסות למגזר הערבי בכללותו בכל המדינה.

<אורלי סילבינגר: אני נאלצת לעזוב, אני מתנצלת, זה חס ושלום לא מחוסר כבוד.

אורי מקלב: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת ראש, זאת לא הישיבה הראשונה, אני גם מברך על ההתגייסות של שני יושבי הראש וגם של כל המשרדים, משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד הכלכלה וכל העוסקים במלאכה.

מסעוד גנאים: לפי דעתי אנחנו פה נלחמים בדבר שהוא הטבע שלנו.

מסעוד גנאים: השכחה זה מטבע האדם, לצערי הרב, אבל מה לעשות, אנחנו משלמים ביוקר על זה, ביקר שלנו, שזה הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: אז מה נעשה?

מסעוד גנאים: אני חושב שכמו כל דבר, מאחר שאנחנו בני אדם ואנחנו מסוגלים להילחם, אפילו עם הטבע שלנו, משום שאלוהים ברא אותנו ככה, יש לנו את הכוח, יש לנו את האומץ, יש לנו את הכול כדי להיאבק בדבר שהוא חלק מאיתנו.

מסעוד גנאים: כל אחד מאיתנו כל יום שוכח משהו, אבל ההבדל שבסיטואציה של לשכוח ילד ברכב בחום אנחנו משלמים ומאבדים את היקר שלנו, שאלה הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: לכן צריך לפעול בשני מישורים, המישור התודעתי, שהוא חשוב מאוד, לפי דעתי.

מסעוד גנאים: המישור התודעתי, לחנך, להגביר את המודעות של לא לשכוח את הילד.

מסעוד גנאים: מה לעשות?

מסעוד גנאים: לפעמים גם זה, מי שישב עם האבא מדיר אל אסד, המורה, ושמע את הסיפור שלו אומר 'אוי ואבוי, יכול לקרות גם לי' וגם לך וגם לו וגם לו.

מסעוד גנאים: פשוט השכל שלנו מתרגל להרגל היומי שלנו, ההרגל שלו אומר שאשתו מורידה את הילדים והוא הוריד את אשתו לפני שהיא הורידה את הילדים, לכן הילדים נשארו איתו באוטו וקרא מה שקרה אחר כך, לצערי הרב.

מסעוד גנאים: לכן ההתגייסות של כולנו בעניין של הגברת המודעות ובעניין של כל הפטנטים הטכנולוגיים האפשריים, שצריך לגייס אותם וצריך להשתמש בהם.

מסעוד גנאים: עוד מילה בקשר לאחריות.

מסעוד גנאים: האחריות, נכון שהיא על ההורים, בהתחלה, אבל היא גם על כולנו.

מסעוד גנאים: אחריות זה לא מילה גסה, זו לא מילת גנאי, לא צריך לחשוש ממנה.

מסעוד גנאים: תאר לעצמך, תארי לעצמך כגננת שבגלל שאת שלחת להורה, אחרי עשר דקות שהילד לא בא, הוא נזכר שהבן שלו באוטו והוא הלך והציל אותו.

יפעת שאשא ביטון: היו הרבה מקרים כאלה.

מסעוד גנאים: אז לחשוב על הרגע הזה, כמה סיפוק ייתן לך, את הצלת חיי אדם.

מסעוד גנאים: למה רק חושבים שהם יענישו אותנו בגלל שאני שכחתי?

מסעוד גנאים: העניין הוא לא עניין של לשפוט, זה עניין של חובה להציל חיי אדם.

יפעת שאשא ביטון: חובה בלי אחריות פלילית.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, פה המילים הפכו רגישות.

אורי מקלב: אני ממשיך בדבריך, אני גם פונה לרשות לבטיחות בדרכים, יכול להיות שצריך לפנות לשדרנים שתוך כדי השידור, כמו שאנחנו יודעים, 'סעו בזהירות', 'אל תשכחו את הילד'.

אורי מקלב: זה גם יכניס למודעות, אני חושב שזה גם יכול להיות מאוד תועלתי.

<קרן איוס: את יודעת שהמשפחה באשדוד, האמא היא גננת ובשיח איתה היא אמרה שהלוואי שהיה משהו קודם שיכול היה לתת איזה שהוא - - -

אורי מקלב: המקרה האחרון שהיה בבית"ר זה היה בתוך קניות של יום שישי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכסים, אנחנו יודעים שמרבית המקרים הם באמת בדרך למוסדות החינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת לומר, אם כבר עלה פה ציון של מקרה, ביום שנפל לי האסימון שזה הרבה יותר חזק ממה שאנחנו חושבים ושמשהו קורה כאן, שאני כבר לא יודעת אם זה רק הטלפונים, זה אותו אבא שהיה בטוח שהוא הוריד את הילדים במעון כי הוא הלך לקחת אותם בסוף היום, הוא הגיע למעון ורק כשהוא הגיע הוא גילה שהוא בכלל לא שם אותם, ואז הבנתי שיש פה משהו לא טוב שקורה לנו.

יפעת שאשא ביטון: זה גייס עוד יותר מבחינת המוטיבציה לפעול בנושא הזה וביתר שאת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, ברשותכם, לתת את רשות הדיבור למירי, מירי ממשרד הבריאות, שהיא מתכללת יחד עם השר את כל מה שקורה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע עוד את השותפים הנוספים ואני גם ראיתי אנשים נוספים שרוצים להשתתף בדיון, ובשמחה, ביקשנו שיאשרו לנו את הארכת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שהיא תסכם את הדברים שנעשו ותיקח אותנו ככה עם הפנים קדימה מבחינת התכניות העתידיות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מירי.

יפעת שאשא ביטון: זו הזדמנות גם להגיד לך תודה ענקית ליד כולם, יום יום, שעה שעה, סביב השעון, מאותו יום שני שעבר.

<מירי כהן: קודם כל תודה רבה.

<מירי כהן: כפי שכולנו רואים, באמת התופעה הנוראית הזאת טלטלה את כולנו, כל הציבור, לא רק מי שיושב כאן, אבל היא הובילה אותנו לעשות מעשה.

<מירי כהן: אני רוצה לומר, ללא כחל וסרק, אנחנו לקחנו אחריות מוסרית.

<מירי כהן: כל מי שיושב פה לקח אחריות מוסרית, לא משפטית, לא פלילית, אפילו לא רגולטורית.

<מירי כהן: שר הבריאות לא בדק לצורך העניין האם הנושא הזה יושב באחריות שלו כשר הבריאות וכו'.

<מירי כהן: זו אחריות מוסרית שלנו ומתוך זה כולנו התגייסנו לכך, למעשה הזה, כולנו לקחנו על עצמנו צו 8 והתגייסנו כאן, כל השותפים.

<מירי כהן: אני רוצה לברך, להסיר את הכובע בפני חברי הכנסת, יש לי לא מעט ממשקים עם הכנסת, אבל הדוגמה הזאת להתגייסות הזאת, לשילוב הכוחות של הכנסת, של חברי הכנסת, של יושבי ראש הוועדה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שהייתה זמינה יום ולילה, חבר הכנסת מקלב, גם בדיונים, אתם לא מודעים לזה, אני לא יודעת כמה אתם יודעים, לדיונים שעשינו כמעט ברמה היומיומית, גם למפגשים וגם לדיונים, נעשתה כאן עבודה שיכולה להיות לדוגמה איך אפשר לשלב כוחות, גם עם הכנסת, גם עם זרועות הממשלה השונות, גם עם הארגונים, המגזר השלישי, כל הארגונים.

<מירי כהן: נעשתה כאן פעילות יוצאת דופן וטובה ואני רוצה לברך כאן את כולם.

<מירי כהן: אני רק אמנה כאן את השותפים בקצרה, חוץ ממשרד הבריאות, התחבורה, משרד הרווחה, הכלכלה, משרד החינוך, משרד החקלאות, כפי שאמרנו, מנהלת הבדואים, משרד ראש הממשלה, מטה ההסברה הלאומי אפילו שהיה מגויס, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מרכז השלטון המקומי, 'בטרם' כמובן.

<מירי כהן: כל הגורמים שיתפו פעולה באופן נרחב ובאמת תודה רבה.

<מירי כהן: מה שאנחנו החלטנו, ברור לנו, כשרוצים לעשות איזה שהיא תכנית לאומית אין כאן דבר אחד, זה שיתוף פעולה של תחומים וגורמים שונים ופעילויות.

<מירי כהן: זה לא רק תחבורה וחינוך וכו', זה כל הגורמים משלבים ידיים וזאת הייתה המטרה שלנו, לתכלל את כלל הפעילויות, את כלל הגורמים, את כלל התחומים, לא רק בממשלה, אלא כולם, ובאמת לעשות כאן מניפה גדולה לכלל הפעילות המשותפת.

<מירי כהן: זאת הייתה המטרה שלנו וזה מה שעשינו בשבוע האחרון.

<מירי כהן: אני רק רוצה לומר, כבר נאמר, אבל במשפט אחד, זה לא זבנג וגמרנו, כי גם זה חלק מהתכנית הלאומית להגברת בטיחות הילדים ולמניעת ההיפגעות.

<מירי כהן: זאת המטרה, אני אומרת שוב, בראייה הנרחבת, כלומר תכנית ארוכת טווח, וזאת המטרה שלנו, להוציא את התכנית אל הפועל, שעבדנו עליה, שוב, כל הגורמים השותפים בצורה מאוד נרחבת.

אורי מקלב: לא רק בלשון עבר, גם העתיד.

אורי מקלב: מתי הישיבה הבאה?

<מירי כהן: אנחנו כבר התחלנו את הפעילות, כפי שנאמר, כבר במהלך השבוע.

<מירי כהן: אנחנו ישבנו וגיבשנו, המטרה שלנו לצאת, מעבר לצעדים שכל משרד עושה, כפי שאתם שמעתם, לתכנית, בעצם לקמפיין לאומי בנושא הזה שמשלב את כל הכוחות, כל הגורמים שיש להם ממשק עם ההורים, כל אחד בתחום שלו.

<מירי כהן: אם זה למשל משרד הבריאות, אנחנו כמובן יודעים, טיפות חלב, בטיפות חלב פוגשים את ההורים, בבתי החולים את היולדות שמשחררים, שם תיעשה כל ההסברה.

יפעת שאשא ביטון: ארגון רופאי הילדים שהגיעו לדיון ואמרו 'תגייסו אותנו, אנחנו רוצים להיות חלק', אז גם הם יהיו בתוך הסיפור הזה.

<מירי כהן: נכון.

<מירי כהן: אנחנו כבר מיום שני, בעצם מהדיון הקודם, התחלנו בפעילות, התחלנו לגבש את המסרים כאשר המטרה שלנו לצאת במסרים אחידים שיוקצו לכל הגורמים, לכל המערכות, בכל המסגרות, בכל מה שיש, המנגנונים שקיימים, נגייס את כולם.

<מירי כהן: גיבשנו מסרים שהעברנו אותם לכל השותפים, קיבלנו הערות מכולם.

<מירי כהן: כמובן תודה ענקית לארגון 'בטרם' ולגלית שהם היו זמינים לכל אורך הדרך וריכזו את העבודה.

<מירי כהן: המטרה שלנו לצאת עם המסרים האלה לכל הגופים, שכולם יפיצו את זה, במעונות, בגנים, בבתי הספר, במערכות הבריאות וכו', והמטרה שלנו גם לגייס, כפי שגם יושבת ראש הוועדה אמרה, זה לא רק הממשלה והארגונים השונים, אלא אנחנו חושבים שיש כאן גם מקום לשותפות אפילו של המגזר העסקי.

<מירי כהן: לצורך העניין, חנויות שמוכרות ציוד לילדים, אפילו תחנות דלק, כלומר כל המקומות שיש את הממשקים האלה עם ההורים, ההורים שמסיעים, אנחנו חושבים שכולם צריכים להירתם למאמץ הלאומי הזה.

<מירי כהן: אז כפי שאמרנו, המסרים גובשו בשבוע האחרון, אנחנו נפיץ אותם לכולם.

<מירי כהן: הם יהיו מותאמים לא רק שפתית, המטרה היא גם להתאים אותם תרבותית, כי זה מה שעומד לנגד עינינו, אין טעם להפיץ משהו שהוא לא מותאם.

<מירי כהן: אחד מהדברים שאנחנו הולכים לעשות, מעבר להתגייסות שאנחנו עשינו, אנחנו גם במהלך הזה הולכים לשתף את הציבור.

<מירי כהן: לפנות לציבור, אנחנו עוד נראה אם זה לציבור הרחב או אפילו מותאם קבוצתית, כלומר לקבוצות ממוקדות, לבוא ולראות איך זה עובד, כלומר בקבוצות מיקוד, מה הדברים הנכונים לעבוד בנושא של הגברת המודעות והתודעה ופעולות נוספות.

<מירי כהן: יש לנו את הכלים האלה, כלים מקצועיים לשיתוף הציבור, אנחנו הולכים לעשות את זה בצורה מקצועית, כי אנחנו לא מדברים על איזה שהוא זבנג וגמרנו, אלא פעילות שאנחנו מתחילים וממשיכים אותה.

<מירי כהן: וכפי שאמרתי, המעטפת שלה זה התכנית הלאומית שבעזרת ה', אנחנו מקווים שתצא אל הפועל ותתוקצב אכן בזמן הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: בעזרת ה' כשהיא תצא אל הפועל, כי היא תצא.

<מירי כהן: בזמן הקרוב, אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נציגת ויצ"ו ואחר כך יערה וממש במשפט, ברשותכם, וזק"א שביקשו ממנו גם רשות דיבור.

יפעת שאשא ביטון: נתחיל עם ויצ"ו.

<רחל סרור: אני לא אחזור על דברים שנאמרו.

<רחל סרור: אני מייצגת את ויצ"ו, מעונות היום, האחריות לשלומם ולביטחונם של הילדים, ברור שזו מחויבות שלנו, גם מחויבות מוסרית.

<רחל סרור: אנחנו נשקיע בהסברה, נעשה יותר ממה שעשינו, בוודאי שניעזר בכל החומרים ש'בטרם' הוציאו, אני רק רוצה להסתייג מדבר אחד.

<רחל סרור: מכיוון שאנחנו מדברים על מספרים גדולים במעונות היום וזה לא דומה לכיתת גן, זה פי שלושה וארבעה, עם המורכבות של - - -

יפעת שאשא ביטון: למה פי שלושה וארבעה, יש לכם 60 ילדים בכיתה?

<רחל סרור: לא, את מדברת על כיתה אחת, אני מדברת על מעון.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על גן, בגן יש 35.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני בכוונה - - - בואו נזכור שבכל כיתה יש מספר מטפלות, בואו לא נסיט את השיח.

<רחל סרור: אבל עדיין, אם את זוכרת, דיברנו על אתגרים אחרים שמעונות היום ניצבים בפניהם עם כל הקושי.

<רחל סרור: אני גם מייצגת את הדעה שד"ר נעמי מורנו גם הביאה אותה בפעם שעברה, נעשה את המרב לגבי מקרים מסוימים - - -

יפעת שאשא ביטון: נעמי מורנו העלתה את המתווה של שיקול דעת במידה שילד באופן חריג לא הגיע.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו מבקשים פה.

<רחל סרור: שיקול דעת חריג, ילדים בגיל הזה, אנחנו מדברים על 14 שבועות שכבר מגיעים למעון, מחסירים המון, יש המון סיבות.

<רחל סרור: זה לא דומה לגנים ולא דומה לילדים בוגרים, הרגישות שלהם הרבה יותר גבוהה, הם המון פעמים מחסירים - - -

יפעת שאשא ביטון: מטפלת יודעת להרגיש מתי משהו - - -

<רחל סרור: אני רוצה רק להדגיש, במקרים החריגים האלה שדוברו, אנחנו נפעיל שיקולי דעת, נביא את זה גם לדיון ונחשוב, אבל נעשה הכול במערכת ההסברתית כדי לנסות למגר את התופעה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יערה, במשפט.

<יערה שילה: עד שיהיה את האפליקציות וכל התקינה במשרד התחבורה צריך לתת את הדעת על 77% מהילדים שלא נמצאים במסגרות מפוקחות וגם לא בתוך הגנים הפרטיים.

<יערה שילה: הם נמצאים בבתים, כל מיני בתים.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את יודעת, אנחנו נותנים רשת ביטחון עד איפה שאנחנו יכולים, כל אחד בגזרתו הוא.

<יערה שילה: נכון, אבל זה אחוז רב של ילדים.

<יערה שילה: אני לא יודעת, אין לי, אם היה לי פתרון עכשיו הייתי מביאה אותו.

<יערה שילה: לא יודעת, או להכניס את זה איכשהו בהסברה, או - - - אני מביאה את זה לכאן, בואו נחשוב איך.

<יערה שילה: אנחנו מוכנים להיות מגויסים בכול, אנחנו גם אמרנו את זה בפעם הקודמת ונעלה את זה בפייסבוק שלנו ובכל מה שאנחנו יכולים, אבל צריכים לתת על זה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: הגנים הפרטיים, לצורך העניין, אני תיכף אשאל לגבי גזרה מסוימת של הגנים הפרטיים שבחלק מהדיונים היו, הם דווקא לא מאלה שהתלהבו מאוד להיות חלק מהסיפור, אבל אנחנו תיכף נראה אם יש פה נציגות.

יפעת שאשא ביטון: קרן כן מייצגת גזרה של מעונות פרטיים, ומי שנמצא בבתים פרטים, את יודעת, חוץ מלהעלות מודעות, וזה חלק מההסברה האגרסיבית שאנחנו נעשה ברמה ציבורית ולאומית, אין לך הרבה מה לעשות שם, כי אין לך שום גוף שמארגן אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן יושבים עם מי שמארגן את הגופים.

אורי מקלב: אבל אין שום סיבה, בסך הכול הרבה ילדים נמצאים בתוך המסגרות האלה, אבל יש מתוך רצון טוב ומתוך נכונות ומתוך אחריות, אנחנו חוזרים על המילה הזאת שוב, יש אפליקציות ויש דברים אחרים שאפשר לשלב את זה.

אורי מקלב: כל מה שנכון ויהיה טוב לגבי המעונות והמשפחתונים, יכול להיות גם טוב במגזר הפרטי והם יכולים לאמץ את זה.

יפעת שאשא ביטון: הם היו שותפים בשיח גם.

<יערה שילה: זה מה שאמרתי, להעלות את המודעות בתוך השיח.

אורי מקלב: המודעות להשתלב בתוך המערכות האלה.

<יערה שילה: בדיוק.

אורי מקלב: המודעות באופן קולקטיבי לעשות את המקסימום בעניין הזה.

<יערה שילה: אני חושבת שבתי חולים יכולים לתת מענה מאוד טוב.

יפעת שאשא ביטון: בתי חולים הם חלק ממה שציינה מירי כחלק ממערך הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו, רשת ביטחון, אנחנו מרשתים את כולם.

יפעת שאשא ביטון: תאמיני לי, לא נשכח אף אחד בתוך הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: לשמחתנו אנחנו גם מקבלים הרבה מאוד קריאות, הם אלינו, לגייס אותם, אז ככה שזה באמת מעודד.

יפעת שאשא ביטון: חיים וינגרטן, זק"א.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<חיים וינגרטן: אנחנו כ-3,000 מתנדבים בזק"א שמדממים נפשית, לטפל ב-25 ילדים זה מחריד ועוד עשרות ילדים שלא מגיעים לתקשורת, שהצילו אותם בזמן.

יפעת שאשא ביטון: אגב, השבוע, בזכות כל השיח שהיה זו פעם ראשונה שדיווחו על מקרים שבהם נשכחו ילדים ולא מתו.

<חיים וינגרטן: אנחנו המתנדבים עכשיו מגויסים בצו 8, אנחנו רוצים לקבל טכנולוגיות, כל מה שאפשר.

<חיים וינגרטן: עד שייצא מהוועדה הנפלאה הזאת משהו, זה יהיה מהר מאוד, אבל כרגע יש מדורה ואנחנו רוצים להפיץ, כל אחד יכול לצאת, אנחנו יוצאים בימים האלה בקמפיין של 'אבא, אמא, אנחנו לא רוצים להשאיר אתכם לבד'.

<חיים וינגרטן: זה יופץ באמבולנסים שלנו.

<חיים וינגרטן: זה מחריד, אבל חייבים לזעזע את ההורים, ששוכחים, לא באשמתם.

יפעת שאשא ביטון: נכון, כולנו צריכים להתנער.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה על כל הפעילות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: מירי, יש לנו עוד שותף לסיפור הזה, אנחנו נשמח לתת תמיכה, יחד עם ארגון 'בטרם' מבחינת המסרים, זה שווה שיח משותף.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה על ההצטרפות.

יפעת שאשא ביטון: אתה רצית לומר משפט.

יפעת שאשא ביטון: אתה שייך לגזרה של שולמית?

<חנן דגן: לא, לנו יש כמה ארגונים ואנחנו אחד מהם, שמייצגים גנים.

<חנן דגן: אני רוצה להגיד קודם כל, אחרי הדו שיח האחרון שהיה אני קיבלתי כמות מאוד מאוד גדולה של טלפונים מגננות, שאמרו 'אנחנו עושים את זה, רק פחדנו מהאחריות'.

<חנן דגן: והם עושים את זה באופן קבוע וזה יפה וזה טוב ויש את האחריות הזאת.

<חנן דגן: עכשיו, אני רוצה לנגוע בכמה נקודות מאוד חשובות, משהו של חשיבה בתוך הפתרון.

<חנן דגן: איפה שהוא למה שידוע לי, היו השבוע לפחות ארבעה מקרים עם חמישה ילדים שנשכחו ברכבים, הם נפגעו, הם לא הגיעו למצב של מוות, אבל נפגעו.

<חנן דגן: איפה שהוא מאוד מאוד חשוב לקחת בחשבון, אותם ילדים שבדקתי, הם היו בשבועות הראשונים ללידתם.

<חנן דגן: חשוב לקחת ולהתייחס לזה, שאנחנו נבוא עם ההורים, כהורה חדש, הוא עוד לא רגיל, אין לו את ההרגל, לבוא ולהחיל בעיקר בהסברה לכיוון הזה.

<חנן דגן: זה דבר ראשון.

יפעת שאשא ביטון: נכון, יש תכנית, אני אתייחס, כי אחר כך אי אפשר יהיה לסכם, אבל יש תכנית לליווי יולדות חדשות.

יפעת שאשא ביטון: לפני שהן יוצאות מבית החולים הן מקבלות הדרכה, זה חלק מהתכנית הלאומית.

<חנן דגן: הדבר השני שאנחנו חייבים לקחת בחשבון, מבדיקה שעשיתי במהלך השבוע האחרון, שכאשר לא הגיעו ילדים לגן ויצרו קשר עם ההורים, 10% מההורים לא עונים לטלפון.

<חנן דגן: הורים שנוסעים לחו"ל ולא מודיעים לגן.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לפחות אתה יודע שעשית את המקסימום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים לעשות יותר מזה, אבל לדעת שאנחנו היינו שם.

<חנן דגן: כן, אבל צריך להגיד מה אנחנו עושים במקרים כאלה.

<חנן דגן: כדי לא להכניס את הדילמה הזו לאנשים אני רוצה שיהיה סוג של נוהל.

<חנן דגן: ההורה לא ענה, מה אני עושה הלאה?

<חנן דגן: אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אתם תסכמו את זה יחד, בגלל זה השארנו את זה למקום המאוד אישי של כל גן, כל צוות גן יחד עם קבוצת ההורים שלו, ששם הם יגיעו לסיכום.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה התקשרת ומיצית את האפשרות, אין לך מה לעשות מעבר לזה, אבל לפחות לדעת שאנחנו עשינו את הכול.

אורי מקלב: אבל אם יש שיתוף פעולה עם ההורים, אומרים להורים, 'מה הטלפון, אם אתה לא עונה מי כן עונה?

אורי מקלב: ' המערכות האלה הן מערכות אוטומטיות, כשלא עונים, מישהו אחד, זה עובר לסבתא ואז רואים אם יש משהו שקרה פה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני שמחה על השיח, שאנחנו כבר בפרקטיקה, איך מתנהלים.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי קודם שאני בוכה בלב, אז אתם לא מבינים כמה אני מתרגשת בלב היום.

<חנן דגן: הקצב שמתנהלים פה הדברים לשינוי ועשייה, אם הכול היה מתנהל ככה במדינה היינו נראים אחרת.

אורי מקלב: אנחנו עובדים על ציר חירום.

<חנן דגן: כל הכבוד לכם על הדברים, אני באמת - - -

אורי מקלב: באמת זה גם מפעים אותנו וזה יוצא מן הכלל וזה רק אומר כמה הדבר הזה הוא איום, על ציר החירום.

<חנן דגן: עוד שתי נקודות שאני רוצה להעלות.

<חנן דגן: לדחוף את כל הנושא קדימה, הנושא צריך להיות עם רישוי הרכב, זה חיישנים בכל רכב.

<חנן דגן: יש משפחות ברוכות ילדים שלא יכולים לרכוש שבעה כיסאות עם חיישנים.

יפעת שאשא ביטון: יהיו כמה אופציות, משרד התחבורה ייתן מניפה של אפשרויות.

<חנן דגן: לדעתי צריך לקבל אותה אופציה שיהיו חיישנים ברכב ועם אגרת הרישוי, בטסט, הוא יהיה חייב להתקין את זה, עם הנחה באגרת הרישוי למי שיתקין את זה.

אורי מקלב: אחת ההצעות גם שחברות הביטוח ייתנו הנחות למי שיתקין.

<חנן דגן: זה לא רק חברות הביטוח, גם ה - - -

אורי מקלב: זה עובר דרך חברות הביטוח.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אבל אין טעם לפתוח את הדיון הזה מחדש.

אורי מקלב: אחד מהדברים שאתה העלית, הם היו בתוך השיח.

<חנן דגן: אנחנו צריכים לחשוב על אותו מערך, אנחנו אומרים שמבחינת אמצעים טכנולוגיים למשרד החינוך יהיה את המימון שלו - - - הגנים הפרטיים, אנחנו צריכים לחשוב על הנחת מיסוי או משהו, שתהיה להם את העזרה במימון של האמצעים הטכנולוגיים.

אורי מקלב: יש היום דברים חינמיים, האפליקציות האלה, מורידים אותן, זה לא עולה שום כסף.

אורי מקלב: היום אפשר לעשות את הדברים האלה בחינם, לא צריך שום המצאה ולא מישהו שצריך לקנות ממנו, יש היום דברים בחינם שאפשר להוריד.

אורי מקלב: אנשים רוצים גם לתרום, גם אלה שהמציאו דברים כאלה, הם אומרים 'אנחנו תורמים את זה כדי שאנשים יוכלו להשתמש בזה'.

אורי מקלב: יש שיתוף פעולה, גם של המשרדים הממשלתיים וגם של הכנסת, אבל גם של הציבור, הציבור כולו נרתם.

אורי מקלב: אנחנו חיים בתוך הדברים האלה שהציבור היום מחפש והוא רוצה להיות שותף וכולם נרתמים ולכן אנחנו גם מרגישים שאנחנו מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה, אני חייבת לומר שיש מפגש של מספר מנכ"לים, יחד איתי בנושא הספציפי של עזרים טכנולוגיים, גם מבחינת התגייסות תקציבית, כדי לתת לפחות את הפוש הראשון להכנסה של העזרים לתוך המערכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מטפלים גם בגזרה הזו ואני מקווה שנהיה אנשי בשורות ממש בקרוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה על הדברים ועל הנגיעה בדיוק בנקודות הרגישות.

אורי מקלב: לילי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: לילי, יש לך את הזכות לסכם.

יפעת שאשא ביטון: את אחרונת הדוברים ואנחנו מסכמים את הדיון ואחר כך אנחנו נישאר עם כל אלה שהביאו רעיונות טכנולוגיים כדי לעניין את מי שרוצה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, לילי.

<לילי פוקמונסקי: תודה.

<לילי פוקמונסקי: אני לילי פוקמונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים ואפילו כתבתי לי כדי לסכם בקצרה.

<לילי פוקמונסקי: אל"ף, אני מברכת על התגייסותם של כל המערכות וכל המשרדים.

<לילי פוקמונסקי: אני בטוחה שתהיה דרך מיטבית לעזור כדי לפרוש רשת ביטחון למניעת האסון הבא.

<לילי פוקמונסקי: למרות שהתהליך היה מלווה באמת בדיונים סוערים, אפילו קשים, אך ענייניים מאוד, ממוקדי מטרה, אני שמחה, בשם 18,000 גננות בארץ, לקחת חלק במאמץ הקולקטיבי ומודה לךְ ולךָ, אדוני, שקיבלתם בהבנה את ההסתייגויות שלנו והגענו להסכמות מכובדות וטובות.

<לילי פוקמונסקי: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הללויה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני אסכם את הדיון, אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, אני חושבת שגם חידדנו אותם בשיח מדובר לדובר.

יפעת שאשא ביטון: רק נאמר שמבחינת משרד התחבורה, בסיפא של הדברים, עד חודש מהיום, הוא אמר תוך שבועיים עד חודש, הוא אמר תוך שבועיים עד חודש, אז אני אומרת עד חודש מהיום יונח נוסח תקנה לחיוב של רכבים פרטיים שבהם יש ילדים נוסעים לחיישנים שמתריעים מפני שכחת ילדים.

יפעת שאשא ביטון: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים תצא לקמפיין מאוד ממוקד ומוגדר, גם ברדיו, עם רצועת שעות שהיא רלוונטית לשעות הקריטיות.

יפעת שאשא ביטון: מבחינת החינוך, אנחנו הגענו להסכמה שבכל מקום ייבנה המתווה שמותאם לגן, כדי לנהל את הסיטואציה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשתמש בניסוח המשפטי, כפי שהציג אותו משרד החינוך, זו הזדמנות גם לומר ללילי, אחרי כל השבוע הזה, שנראה כמו חודש, תודה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: איגוד רופאי הילדים שהתגייס וגם זק"א שמצטרף לשולחן העגול שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קוראים מכאן למגזר העסקי גם לקחת חלק, כמו שקראנו בזמנו, אני לפחות הוצאתי קריאה לרשתות הגדולות, למתחמי הקניות הגדולים והם שילטו את החניות, אז אנחנו נקרא למגזר העסקי להתגייס, נוציא בקשה משותפת של משרד הבריאות ושל הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על תהליך רב שנתי, הייתי צריכה אולי לפתוח בזה, כדי לסיים בדברים טובים, אבל אני מצרה על זה, ארגון הגנים, מי ששולמית מייצגת, כי אני מבינה שיש פה הרבה גופים, אבל ישבה איתנו נציגה או ראש הגנים הפרטיים בשם שולמית, היא הייתה שותפה בדיון, בעיקר נוכחה בשיח, אני ממש מצטערת שהם לא חלק מהמהלך ומההירתמות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מוציאה בשמי קריאה, שוב, אני לא מחייבת אותם, אין לי גם סמכות עליהם, אבל אני יוצאת בקריאה אישית לכל הגננות שעובדות בארגונים האלה כן להתגייס, כן לקחת חלק, כן להיות ערניות, כל אחת ברגישות שלה, מתוך מטרה לתת רשת ביטחון ואולי בידיים שלה תהיה הזכות למנוע את המוות הבא.

יפעת שאשא ביטון: ואני באמת מאחלת לכולנו שכל המאמץ הזה יהיה לשווא ושהילדים שלנו לא יצטרכו את הגנתנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשארים.

יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה את השרביט ליושב ראש ועדת המדע והטכנולוגיה בעניין העזרים הטכנולוגיים.

אורי מקלב: אני גם אסכם את הדיון הקודם.

אורי מקלב: קודם כל באמת להודות לך על הדיונים ועל הזמנים בין הדיונים, בין הדיון הקודם לדיון הזה, הרשמי, הדיונים הרבים שהשתתפת ובאמת במסירות רבה עם השקעה רבה.

אורי מקלב: בחלק הזה אני רואה את הכיוון במשרד התחבורה ואני כל הזמן מכוון לכיוון הזה, ששם זה לא יברח ולא יתמרח, מכיוון שגם משרד התחבורה, שמוציא את כל התקנות ואת כל התקינות, צריך לעשות סימולציות הרבה יותר רחבות, מה קורה כשסבא לוקח, שזה ייתן מענה רחב וכשאנחנו מעבירים מסר להורים שאלה הפתרונות המוסמכים אנחנו צריכים לעשות את זה בצורה מושלמת כדי שזה ייתן מענה לכול.

אורי מקלב: ומשרד הבריאות, צריך לציין את זה באופן מיוחד.

אורי מקלב: זה התחיל בזה שהוא נענה לקריאה של הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, בראשותך, קראתם לו לישיבה שאת קיימת - - -

יפעת שאשא ביטון: בוא נגיד ביושר, יום שישי אחרי הצהריים, רגע לפני שבת, שיחת טלפון שלי ושל השר והוא אומר 'אנחנו מתגייסים, דיון חירום ביום שני בבוקר', ביום שני על הבוקר התכנסנו ומשם אנחנו רצים ביחד.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שיש שרים שאני מתקשר אליהם, לאו דווקא ביום שישי אחר הצהריים, בשישי בבוקר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא הייתה בררה, זה היה מקרה קשה.

אורי מקלב: יום שישי בבוקר והם לא נענים, אני לא משיג אותם.

אורי מקלב: אז קודם כל להשיג את השר ליצמן בשישי אחרי צהריים, קרוב לשבת, זה לבד לא דבר מובן מאליו, ואחר כך ההירתמות שלו להגיע לוועדה ולהגיע לאחריות כדי לתכלל.

אורי מקלב: הוא לא שאל אם זה תפקידי, לא תפקידי, 'אני יכול לעזור, יש לי אנשי משרד מוכשרים מאוד, אני יותר מותאם' וכך הלאה, וזה משמש כדוגמה, כפי שציינו את זה כולם.

אורי מקלב: בחלק הזה אני חושב שזו דוגמה לשיתוף פעולה על ציר של חירום.

אורי מקלב: אנחנו התכנסנו לפני פחות מחודשיים בעקבות מקרה שקרה ולצערנו קרו מאז המקרה עוד ארבעה מקרים, חמישה ילדים שבמשך פחות מחודשיים נפטרו בעקבות - - -

יפעת שאשא ביטון: תוך חודש וחצי.

אורי מקלב: אנחנו באמת מסתכלים אחורנית, אנחנו כבר עשינו כברת דרך, אז ביקשנו אמצעים טכנולוגיים ואז חיפשנו אתונות ומצאנו מלוכה.

אורי מקלב: ראינו מגוון של דברים שלא נעשו לצרכים מסחריים, נעשו מתוך מודעות, חלק המציאו את זה מכיוון שהם רצו להיות בטוחים בילד שלהם.

אורי מקלב: הגיע אלינו קצין, בתוך מילואים שהוא עשה, שהוא אמר שהוא המציא פיתוח טכנולוגי, 'רק כדי שלילד שלי יהיה מענה, אם חס וחלילה יהיה לנו היסח הדעת.

אורי מקלב: ואני גם שיניתי אותו, כשהוא היה תינוק הייתה לנו אפשרות אחת, אחרי שהוא גדל, נהיה בן שנה, שיניתי את הפיתוח'.

אורי מקלב: ראינו ילדים מבית ספר תיכון, פרויקטים שלקחו, לא למטרות רווח.

אורי מקלב: הם חשבו איך מונעים.

אורי מקלב: ילדות ישבו והופיעו בפנינו, מה אתם רוצים לעשות בפיתוח בפרויקט של בית הספר והם אמרו 'אנחנו רוצים למנוע שכחת ילדים', זה מה שהוביל אותם.

אורי מקלב: גם היום אנחנו נראה, החלק המסחרי היה החלק הזניח של כל העניין.

אורי מקלב: אנחנו כבר נמצאים הרבה מעבר לכך, אבל בכל אופן, כיוון שזה דיון המשך, יש אנשים רבים שביקשו להראות מה עשו בעניין הזה כדי שייתן לנו גם תמונה, מי שאחראי, ובכלל ההורים, מה המענים שיש להם עד שתצא תקינה כזאת או אחרת, או תמיד אפשר לעשות מגוון של דברים.

אורי מקלב: הראשון שאנחנו מבקשים ממנו להציג את זה הוא רמי סייג, מורה בבית ספר תיכון עמל.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שנגיד שיש עוד הרבה הרבה פיתוחים בשוק, אנשים הגיעו לפה באופן וולונטרי, זה לא שאנחנו ממליצים על מישהו שנמצא כאן, אנחנו לא לוקחים איזה שהיא אחריות, מהבחינה הזו שזה משהו שהוא עדיף על אחרים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לומר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: יכלו באותה מידה להגיע אנשים אחרים.

אורי מקלב: זה גם לא הנושא של עלות, אלה דברים שאנשים נותנים לחברה, בית ספר פיתח משהו, הוא לא פיתח את זה למטרות מסחריות.

<רמי סייג: בוקר טוב.

אורי מקלב: אתם בית ספר תיכון עמל ברחובות, פיתחתם מתקן למניעת שכחת ילדים, תלמידים ממשפחות קשות יום.

<רמי סייג: יפה.

<רמי סייג: אנחנו בית ספר שכבר לפני שנתיים לקחנו את זה כפרויקט, מה שנקרא למידה משמעותית.

<רמי סייג: כל צוות המורים התגייס, עם הילדים, זה בית ספר שמלמד חשמל רכב, מכונאות רכב, היה פעם במסגרת התמ"ת, היום משרד החינוך, ולקחנו את זה כפרויקט.

<רמי סייג: אמרנו, בוא נטמיע גם את הצד החינוכי של הילדים, המחשבי וכל הדברים האלה ועשינו את זה לאורך כל השנה ובסוף יצא פרויקט.

<רמי סייג: אני אתן לאחד התלמידים, היה לי קשה בחופש לאסוף את כל אלה שעשו, זריהון שמו, שיסביר פחות או יותר מה עשינו.

<רמי סייג: הפרויקט הזה, במהות שלו הוא פשוט, הייתי אומר עלות אפס כמעט, והיפה בו, אנחנו יוצאים מתוך הנחה, כמו שאמרת, שאנחנו בני אדם ואנחנו שוכחים, כי זה כל כך מקומם לשכוח תינוק ואז מה קורה?

<רמי סייג: ברגע שקורה משהו, גם עוברי אורח, כולם יודעים ושומעים.

<רמי סייג: כשאני שמעתי את האבא המסכן מאשדוד שאמר 'אם היה איזה צליל', זה משמיע צליל, זה מדליק מנורות שאפילו אם האבא נרדם, עוברי אורח, כל אחד אחר יכול להציל את הילד.

<רמי סייג: בשתי דקות, זריהון, תסביר להם מה עשינו.

<זריהון אסרס: קודם כל ההורה שם את התינוק בכיסא, בשלב השני משקל התינוק מפעיל מספר לחצנים, הוא נכנס לפעולה ומפעיל את המערכת למצב דריכה.

<זריהון אסרס: החיישן, במקומו על הכיסא, בחלק התחתון.

<זריהון אסרס: בשלב השלישי הקריטי, הנהג יוצא מהרכב ללא התינוק, הלחצנים סוגרים מעגל חשמלי ומפעילים את כלי הרכב ואז אזעקה תוך שהחלון נפתח.

<זריהון אסרס: בשלב האחרון הנהג חוזר לרכב, משחרר את התינוק ומציל אותו מסכנת מוות.

יפעת שאשא ביטון: זה פיתוח שהוא כבר קיים?

יפעת שאשא ביטון: משהו שאפשר לקנות אותו?

<רמי סייג: כן, זה קיים, ודאי.

<רמי סייג: זה קיים, אנחנו הפעלנו אותו, יש רכב, עשינו דגם.

<רמי סייג: אני תרמתי מכונית ועשינו.

<רמי סייג: הוא קיים, יש תמונות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל הורים נניח רוצים לקנות.

<רמי סייג: לא.

<רמי סייג: אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: צריך לייצר את זה, זה לא משהו שהוא בשוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לשמוע משהו שהוא כבר בשוק.

<מורה בבי"ס עמל: סליחה, הוא לא קיים, זה מיזם של בית הספר שלנו.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל זה מקסים.

<מורה בבי"ס עמל: התלמידים פיתחו את זה, התלמידים יישמו על רכב.

<מורה בבי"ס עמל: זה מציאותי, זה זול, זה נגיש לכל אחד וזה פשוט מאוד.

אורי מקלב: יזמים שמעוניינים יכולים לקחת את הפיתוח הזה, הם נותנים את זה חינם.

<רמי סייג: לא למטרת רווח, מספיק יקום מישהו ואפשר לשכלל וייקח ויעשה, אם יקום אדם ויעשה - - -

אורי מקלב: אנחנו נעביר את זה גם למשרד התחבורה, בשביל ש - - - מה שאני מציע, אנחנו נעביר את זה לשי סופר, למדען הראשי של משרד התחבורה.

אורי מקלב: תעבירו לנו את זה כדי שעל שולחנו יהיה גם הדבר הזה.

<מורה בבי"ס עמל: אנחנו נעביר, אבל חשוב להדגיש, יש כאן את הכיסא של התינוק, זה מחויב בחוק.

<מורה בבי"ס עמל: לא ייתכן שאמא תעלה לרכב או אבא יעלה לרכב ללא הכיסא, וזה מצויד בכיסא עצמו.

אורי מקלב: המשקל של הילד מפעיל את המערכת הזאת.

אורי מקלב: הדברים ברורים, דברים פשוטים, תודה רבה לכם.

<רמי סייג: אם פה הצלנו ילד אחד - - -

יפעת שאשא ביטון: יש פה מישהו עם מערכת שהיא כבר מוכנה, בעיקר למערכות חינוך, שאפשר להכניס את זה וזה חינמי?

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: אליאב אלחדד.

אורי מקלב: בבקשה.

<אליאב אלחדד: שלום.

<אליאב אלחדד: אנחנו ייצרנו מוצר שנקרא ברקיד.

<אליאב אלחדד: אני ניגש ישר למוצר.

<אליאב אלחדד: המוצר הזה זה צמיד חכם לילדים שמתריע להורה כל פעם שהילד מתרחק ממנו.

<אליאב אלחדד: הנחת העבודה שלנו הייתה שהאסונות או המקרים הטרגיים עם ילדים קורים כשההורה מתרחק מהילד.

<אליאב אלחדד: הצמיד הזה גם יכול להתריע - - -

אורי מקלב: צמיד אחד לילד וצמיד אחד להורה?

<אליאב אלחדד: ההורה משתמש בטלפון חכם או לציבור החרדי התאמנו מכשיר מיוחד, כי להם אין מכשירים חכמים שקולט את השדר , הוא מתחבר למחזיק מפתחות ואז הוא מתריע להם דרך שם.

<אליאב אלחדד: הצמיד הזה, אם הוא נכנס למים, אם הילד נכנס למים כשהוא בסביבת ההורה אז ההורה מקבל התראה במיידית, בגלל שיש גם עניין של 77 ילדים שטבעו בים או בבריכות או במקלחות בחמש-שש השנים האחרונות.

<אליאב אלחדד: אני יכול להדגים לכם איך זה עובד כי זה כבר נמצא בשוק וזה קיים.

<אליאב אלחדד: עשינו מוצר פשוט, אין בו ג'י פי אס, בצמיד עצמו, כדי שהוא לא יחייב סים סלולרי ואת הקרינה שנלווית לסים הסלולרי.

<אליאב אלחדד: לצורך העניין, עשינו בדיקת קרינה שנמצאת כאן - - -

יפעת שאשא ביטון: מה העלויות של הדבר הזה?

<אליאב אלחדד: בין 149 ל-199 שקלים.

<אליאב אלחדד: זה תשלום חד פעמי, אין צורך לשלם מעבר לזה שום דבר.

<אליאב אלחדד: אני רוצה להראות לכם האפליקציה, ממש בחצי דקה.

<אליאב אלחדד: בעצם מה שקורה - - -

אורי מקלב: מיד צלצול.

יפעת שאשא ביטון: אבל צריך מנגינה קצת פחות נעימה, כדי שזה יפריע להורה.

<אליאב אלחדד: אפשר להגביר, אפשר רטט, גם צלצול.

אורי מקלב: בעיקרון ילד לא בצורה נעימה זה לא מתחבר ביחד.

<אליאב אלחדד: אפשר לשנות את הצליל לפי הבחירה של ההורה.

<אליאב אלחדד: יש אפשרות, ברגע שהילד יוצא מהטווח זה הופך להיות רשת חברתית.

<אליאב אלחדד: אם זה יצא מה-30 מטר שההורים הגדירו, אז בעצם אם הוא יצא מהטווח שלי והגיע אלייך, שאת גם הורה שמשתמש באפליקציה, אני אקבל אוטומטית את המיקום של הילד ואת תקבלי תמונה של הילד ומספר טלפון להתקשר ולהגיד שמצאת אותו ואיתרת אותו.

<אליאב אלחדד: אבל הרעיון הוא למנוע בכלל את יציאת הילד מהטווח.

אורי מקלב: דוגמאות באמת מפליאות, יש תשובה לכול.

אורי מקלב: .

יפעת שאשא ביטון: יפה.

<קריאה: ואם הסוללה נגמרת?

יפעת שאשא ביטון: נו, עד איפה אפשר להגיע?

יפעת שאשא ביטון: על הכול אני אומרת אין 200% סגירה.

<אליאב אלחדד: אפשר להתחבר למכשיר במקביל.

אורי מקלב: השאלה הייתה שאלה, התשובות ברורות בעניין הזה, זה בסדר גמור.

<קריאה: איך שהוא אמר שזה במחזיק מפתחות, אז אני משערת שהוא ימצא את הפתרון.

<קריאה: אם זה במחזיק מפתחות, אז זה בסדר, אפשר להטעין את זה.

אורי מקלב: יריב חלפון, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אין הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: צריך ממש בדקה, כי אנחנו צריכים לסיים.

<יריב חלפון: אוקיי.

<יריב חלפון: שלום לכולם, שמי יריב חלפון, אנחנו פיתחנו מערכת שבעצם מחברת את כל הגורמים יחד לתהליך הזה של לא לשכוח ילד שמביאים אותו לגן בבוקר, או לכל מוסד אחר.

<יריב חלפון: המערכת דורשת מהגננת לסמן רק אם הילד הגיע או לא הגיע לגן.

<יריב חלפון: הגננת, מאותה שנייה שהיא סימנה האחריות יורדת ממנה ועוברת למוקד העירוני של העירייה.

<יריב חלפון: נפגשנו כבר עם כמה עיריות, זה מאוד מאוד מעניין אותם.

<יריב חלפון: העירייה תקבל לוח של העיר שלה, עם מפת העיר, עם כל הגנים שיש בעיר וכל ילד שלא הגיע לגן ידווח - - -

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר, יש עיריות עם 540 גנים.

<יריב חלפון: - - - באופן אוטומטי ובזמן אמת לחדר המצב של המוקד העירוני.

<יריב חלפון: הדיווח הוא לא דיווח מיידי, ברגע שהילד מאחר, באפליקציה של ההורה הוא מגדיר בדרך כלל מתי הוא מביא את הילד לגן.

יפעת שאשא ביטון: חברים, סליחה שאני אומרת, זה אות מתה, אני אגיד לך למה.

יפעת שאשא ביטון: יש רשויות עם 540 גנים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על סיטואציה מורכבת של 35 ילדים בגננת.

יפעת שאשא ביטון: צריך מערכות שמתריעות ישירות להורים, אין זמן עכשיו לעשות מעגלים.

<יריב חלפון: אני אסביר.

<יריב חלפון: ההתרעה הראשונית מגיעה להורה, ההורה מקבל הודעה, או כל מישהו שנמצא בתוך הסל שלו, זה יכול להיות אמא, אבא, סבא וסבתא.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זה כבר סיפור אחר.

<יריב חלפון: הילד נמצא אצלך?

<יריב חלפון: אם הוא לא ענה, ההתרעה מגיעה ישר למוקד העירוני של העירייה, מאותו רגע זה בטיפול של המוקד העירוני.

אורי מקלב: יריב, אני תומך בכל מערכת כזו וכמה שתשכנע יותר ערים לקחת את זה וליישם את זה אנחנו מברכים את זה.

<רפאל ינובסקי: שלום.

<רפאל ינובסקי: אני רפאל ינובסקי, אני מורה למחוננים במודיעין.

<רפאל ינובסקי: פיתחתי אפליקציה מאוד דומה למה שיריב אמר, שהגננת מסמנת - - -

יפעת שאשא ביטון: גננת או הורה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה מי, נכון?

<רפאל ינובסקי: זה שם, זה לא משנה מי, הגננת מסמנת, ברגע שב-8:30 היא סוגרת נשלח אס.

<רפאל ינובסקי: אמ.אס.

<רפאל ינובסקי: זה יכול להציל חיים כי ההורה מקבל.

<רפאל ינובסקי: המערכת שלי בעצם זו מערכת להצלת חיים, אני עושה את זה בהתנדבות, יש לי קבוצות של תלמידים במחויבות אישית שיעשו את זה, כבר יש בית ספר שהתנדב לעשות את הפיילוט ואנחנו רוצים לעשות את זה לכמה שאפשר.

אורי מקלב: דהיינו את האפליקציה שלך אפשר לקחת וליישם?

<רפאל ינובסקי: לא, יש לי תלמידים, אנחנו מקימים צוותים והם עושים לפי גן, כי צריך להכניס לאפליקציה את השמות.

<רפאל ינובסקי: מקבלים מהגננת את השמות, מקבלים מספרי טלפון ועושים לה בחינם.

<רפאל ינובסקי: זהו.

יפעת שאשא ביטון: אתם תצרו את שיתופי הפעולה ואת החיבורים ביניכם, מי שרוצה.

<מיכל קוברסקי: אנחנו כבר הכנסנו מוצר שקיים כבר בשוק, הוא כבר רץ בחברות הסעה, באגד תעבורה, בבון תור.

<מיכל קוברסקי: זו מערכת שלא קשורה לגנים והיא מסירה את האחריות, שכולם נבהלים, למרות שזו אחריות בסיסית - - -

אורי מקלב: זו אחריות חיוביות.

<מיכל קוברסקי: כן, זה בעצם עובר לאחריות ההורים ובני המשפחה.

<מיכל קוברסקי: המערכת מופעלת על חיישנים שיושבים על הכיסא של הילד, היא שולחת התראות במקרה של שכחת ילד ויש לה כמה מעגלי אבטחה.

<מיכל קוברסקי: השלב הראשון זה כשהמנוע דומם, איך שכיבינו את הרכב, זה מצפצף כמו כשלא חוגרים חגורת בטיחות, יש צופר התראה בתוך הרכב.

<מיכל קוברסקי: פעולה שנייה, במידה שהבן אדם שלקח את הילד, אבא, סבא, דוד, היה מוסח, דעתו הייתה במשהו אחר, נשלחת הודעת אס.

<מיכל קוברסקי: אמ.

<מיכל קוברסקי: אס והודעת פוש לעד עשרה אנשי קשר, מאנשי הקשר שלו בנייד, שיש ילד ברכב והרכב נמצא כבוי.

<מיכל קוברסקי: בנוסף יש לו נקודות עניין.

<מיכל קוברסקי: ההורה הגיע לכתובת של הגן של הילד, הוא הגדיר את הכתובת מראש, מתקבלת הודעה, 'הרכב הגיע לגן של הילד, הילד באוטו או לא באוטו?

<מיכל קוברסקי: ', ככה שבמידה שהורים או סבתות הגיעו לגן, שכחו והמשיכו הלאה.

<מיכל קוברסקי: ככה הגעתי לעבודה, בעלי הגיע לעבודה, הוא מקבל הודעת אס.

<מיכל קוברסקי: אמ.אס.

<מיכל קוברסקי: , הרכב הגיע לעבודה והילד עוד באוטו ואז מבינים.

<מיכל קוברסקי: יש פה כמה מעגלי אבטחה.

<מיכל קוברסקי: המערכת שלנו כבר בפריסה ארצית, יש לנו כבר המון לקוחות פרטיים, המון לקוחות בחברות הסעה.

<מיכל קוברסקי: דיברתי גם עם הנציג של משרד התחבורה בחוץ, שבאמת אנחנו החברה היחידה כרגע, ממה שגם הוא יודע, שעובדת ויש לה תקן, תקן 6400, לכל חברות ההסעות שמחויבות בזה בחוק מתחילת שנת הלימודים.

<מיכל קוברסקי: אנחנו בשלבים סופיים לקבל גם את התקן לרכבים פרטיים.

<מיכל קוברסקי: הוא נמצא כבר בשוק, ההתקנה מאוד פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: מה העלויות?

<מיכל קוברסקי: יש עלות של התקנה חד פעמית, במוסכים מורשים, מתקינים מורשים שלנו, שזה תשלום למוסך עבור העבודה והמחיר הוא מחיר חודשי, זה עובד עם סים, יש מערכת לוויינית שמזהה - - -

יפעת שאשא ביטון: ובמספרים, מה זה אומר?

<מיכל קוברסקי: 59 שקלים בחודש, זה המחיר שלנו כרגע, בגלל שאנחנו עובדים מערכות של וייז וסים סלולרי ושירותי מיקום, פתיחה וסגירת דלתות מרחוק, כל הדברים האלה - - -

אורי מקלב: אני מניח שתהיה תחרות.

אורי מקלב: אם יהיה שימוש גדול - - -

יפעת שאשא ביטון: לא רק זה, גם הסיפור של ההתקנה, למערכת ממוחשבת, אנחנו בעצם רוצים לחשוב על כיוונים שיש עזרים שאפשר לנייד אותם, במידה שהאח לוקח, הסבא לוקח.

<מיכל קוברסקי: יש לכל זה פתרונות.

אורי מקלב: אבל כל זה מרצון, ברגע שיהיו מערכות ואנשים יהיו מודעים שאנשים יבחרו לעצמם, כל אחד שיבחר לפי המחיר ולפי איך שהוא מרגיש.

אורי מקלב: גם השכחה והסח הדעת, כל אחד הוא אינדיבידואלי, יש כאלה שצלצול מספיק להם ויש כאלה שצריכים שעונים מאוד רחבים שיעירו אותם.

אורי מקלב: כמה שיהיו יותר מערכות וכמה שיהיו יותר אופציות ככה אנחנו נדע שאנחנו נקטין את הסיכון.

<אני כהן: שמי אני כהן, אני יוזמת, אני מחוברת לחממה בצפון הארץ, בר-לב.

<אני כהן: אנחנו סיימנו לפתח מוצר, אנחנו לפני התחלת פיילוט במועצה אזורית מטה אשר.

<אני כהן: הפתרון שלנו הוא פתרון לגננת בדיוק ברוח התקנה החדשה.

<אני כהן: זאת מערכת שעובדת ברקע, לא דורשת התערבות אדם.

<אני כהן: היא סופרת את הילדים שנכנסים לגן, היא יודעת לבד מי לא הגיע ובשעה שתיקבע מראש המערכת שולחת הודעות לאותם הורים.

<אני כהן: זה ממש מוריד מהגננת בדיוק את הלחץ הזה.

<אני כהן: הגננת עמוסה, הגננת מטפלת בהרבה ילדים, אנחנו מודעים לזה, המערכת עושה את זה ברקע, לא דורשת התערבות של כל אחד.

יפעת שאשא ביטון: מה העלויות?

<אני כהן: אנחנו עובדים על בסיס עלות פלוס התנדבותי.

<אני כהן: זה בא ממניעים של לעזור לזולת.

יפעת שאשא ביטון: עלות במספרים, כמה?

<אני כהן: היא זולה מאוד.

<אני כהן: המערכת פה, היא נמצאת להדגמה, זולה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: מה זה זולה?

יפעת שאשא ביטון: כמה?

<אני כהן: תג עולה בסביבות 40 שקל.

<אני כהן: חד פעמי, סוללה מחזיקה שנה, הסוללה בעלות 3-4 שקל, קונים אותה במכולת.

<אני כהן: וגם אם מפעילים טלפון נייד פשוט, עם תוכנת בקרה בפנים, חד פעמי, זה הכול, לא צריך לעשות שום דבר, מספר גורמים, שזה הורי הילד, סבא, סבתא, מוקד ביטחון, משטרה, מי שרוצים מקבל את ההודעות בצורה אוטומטית והגננת מדווחת.

<אני כהן: תודה.

אורי מקלב: חשוב מאוד.

אורי מקלב: וזה כבר מוצר מדף, זה ישים?

יפעת שאשא ביטון: אני אומר למען ההוגנות, גם כלפי אלה שלא הגיעו, ובאמת הגיעו אליי מאות פניות, לא עשרות, מאות פניות מאנשים שפיתחו, יש גם טאבלטים ששמים בלוח בכניסה לגן, כל הורה שנכנס, או הגננת, או מישהו, לא משנה, מהגן, מסמן את הילדים שנכנסים, היא שולחת התראות אוטומטית להורה ולעוד שני אנשי קשר ומריצה את עצמה.

יפעת שאשא ביטון: גם זה נמצא כבר, שריר, קיים ופועל אפילו בחלק מהמסגרות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב, בחלק מהמסגרות כבר הפעילו את המערכות.

אורי מקלב: כמה שתהיה מודעות ככה יפעילו את זה יותר.

אורי מקלב: ההצגה האחרונה.

<דוד אביטל: אני הצגתי את הפרויקט, כבוד יושב ראש הוועדה, בוועדה הקודמת.

אורי מקלב: אם הצגת, בשביל מה אתה מציג את זה עוד פעם?

<דוד אביטל: המוצר, אני תיכף אציג אותו, רק הצעה למי שישב פה ממשרד התחבורה, לדעתי אפשר לקחת את הנתונים של משרד הפנים, הרי כל אחד בתעודת הזהות יודעים איזה ילדים יש לו ובני כמה הם, וכשבן אדם מקבל את הטסט לרכב, אפשר להוציא לו כשהוא עושה את הטסט, לדעת שיש לו ילד בן שנה, או שנתיים או שלוש ואז אפשר לדעת מי צריך את המוצר הזה.

יפעת שאשא ביטון: כבר מצאו פתרון יותר פשוט.

<דוד אביטל: המוצר שלנו מדבר על משהו מאוד פשוט.

<דוד אביטל: הוא נכנס לתוך המצת של הרכב, לדבר הזה יש 100 צלילים שונים.

<דוד אביטל: פיתחנו אותו בארצות הברית, עם פרופ' דיוויד דיימון, שהוא הבן אדם הכי מוכר בארצות הברית בעולם הזה שחקר את הלמה זה קורה, ובאמת הבעיה היא שבגלל העומס שנמצא לנו במוח, כשאנחנו נוסעים, המוח פשוט רגיל להיות ברוטינה, פתאום כשקורה משהו המוח לא יודע לטפל ב - - -

אורי מקלב: ואז מה הוא עושה?

<דוד אביטל: אז הדבר הזה, מחברים אותו פעם אחת למצת, שמים אותו במצת, יש לו גם מטען לטלפון, כל פעם שיש לי תינוק, יש לי מצת וכל פעם שאני מכבה את הרכב יש פה סנסורים שיודעים להתריע ולהביא צלצול להגיד 'אבא, אל תשכח אותי', אפשר לשים 100 צלילים שונים, כל פעם הצליל שונה כדי לא לשמור על הרוטינה ובעצם להסתכל אחורה.

<דוד אביטל: מה שקורה בארצות הברית, יש להם הרבה קמפיינים שנקראים look before you lock, להסתכל לפני שאתה נועל, זה הקמפיין הכי גדול שלהם שם.

<דוד אביטל: זה מוצר שהעלות שלו לצרכן היא 99 שקל, אין לו שום wi-fi, שום רדיאיישן, הוא ויזואלי גם, צליל אדום, צליל ירוק, גם משמיע צלילים ולא צריך בטרייה.

<דוד אביטל: רוב המוצרים, יש הרבה מוצרים מאוד טובים, אבל תמיד צריך תחזוקה, צריך לשים להם בטרייה, נגמרה הבטרייה - - -

אורי מקלב: בוא לא נגיע לחסרונות של האחרים, מה המעלות של זה וזה דבר חשוב.

<דוד אביטל: כמובן עלות, את החשמל הוא מקבל מהמצת.

אורי מקלב: כן, הבנו, חשוב מאוד.

אורי מקלב: תודה רבה.

<מאיר גינזבורג: אנחנו פיתחנו מערכת שנקראת 'שומר הטף'.

<מאיר גינזבורג: חלק הציגו מערכות דומות, רק אני רוצה לציין עוד משהו אחד ולהראות את הפשטות של המערכת.

<מאיר גינזבורג: דיברו על הרעיון הזה, זה המסך שהגננת מקבלת, נכנסת, היא רואה את רשימת התלמידים, היא מסמנת וי ואיקס, 'התלמיד הזה לא הגיע, שלח דוח', בזה היא סיימה את העבודה.

<מאיר גינזבורג: עכשיו המערכת מצלצלת לכל ההורים - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, כולם אומרים גננת, תראו איזה כבוד יש לעולם הגננות, אבל זה יכול להיות סייעת, זה יכול להיות גם מערכת בתוך הגן על הלוח, זה לא משנה.

<מאיר גינזבורג: אם ההורה לא הקיש 1, אז המערכת ממשיכה, מצלצלת לאמא, אבא, סבא, סבתא, ובסוף מגיעה למוקד.

<מאיר גינזבורג: יש רק עוד נקודה אחת שנתנו פתרון, אנחנו בנינו את האפליקציה הזאת בתוך מתקן ברזל, כי אחרי הכול מדובר באפליקציה שיושבת על טלפון של הגננת.

<מאיר גינזבורג: יכול להיות כל מיני דברים - - -

יפעת שאשא ביטון: או באפליקציה של הגן, שיושבת על מערך של הגן.

<מאיר גינזבורג: מה שחשוב, מה שאני אומר זה ש - - - המכשיר הזה שנמצא - - -

יפעת שאשא ביטון: למרות שאין פה קרייסיס, לילי, בואי נודה על האמת.

אורי מקלב: אוקיי, הבנו את העיקרון.

אורי מקלב: אנחנו מודים לכם.

<שלום פרץ: תני לי 20 שניות, אפשר?

יפעת שאשא ביטון: אתה כבר הצגת את זה.

יפעת שאשא ביטון: במשפט.

<שלום פרץ: פה מדברים על מה הולכים לעשות, אני נמצא בשטח כבר שלוש שנים עם פטנט מאוד פשוט שהופץ בכל הארץ.

<שלום פרץ: יש פה כתבות בעיתונים.

יפעת שאשא ביטון: מה הפטנט?

<שלום פרץ: הוא נקרא בייבי און קי.

<שלום פרץ: זה מין סימנייה שיש לה תפס, חשוב שתשמעי ממשרד הבריאות והרישוי, יש פה כתבה, בין המוצרים הבולטים זה המוצר הזה שאני מדבר עליו, הוא בסך הכול עולה 5 שקלים.

<שלום פרץ: הוא לא צריך תקן, הוא לא צריך תקינה, הוא לא צריך כלום.

<שלום פרץ: אני בוועדות מ-2012, השיחה היום של האיש ממשרד התחבורה חוזרת על עצמה, לא כל כך רצו לתת לי לשאול את השאלה הפשוטה, מתי זה ייצא לפועל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בביקורת, תודה רבה על הדברים.

<שלום פרץ: בלי ביקורת, מתי התקן של משרד התחבורה ייצא לפועל?

<שלום פרץ: הוא לא ייצא, אני אומר לכם מעכשיו.

<שלום פרץ: הוא לא ייצא בשנה הקרובה ולא בקיץ הקרוב.

<שלום פרץ: אז חבל, מי שיכול לעשות ולהציל - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו סיימנו ברשותך, אני לא רוצה להוציא אותך כשהדיון מסתיים.

<שלום פרץ: זה הכרחי - - - ב-3 שקלים לממשלה, אנחנו בחירום.

יפעת שאשא ביטון: די, זהו.

יפעת שאשא ביטון: נכנסו לפה שני ילדים מקסימים.

יפעת שאשא ביטון: שום דבר לא מקרי, אני לא מכירה אותם, אבל כאילו כדי להזכיר לכולנו בשביל מי אנחנו מתאמצים כל כך.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכם גם שהגעתם, אפילו בסוף הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכל השותפים באמת, גננות, סייעות, אנשי חינוך, יישר כוח.

יפעת שאשא ביטון: קיימנו דיון מאוד משמעותי בשבועיים האחרונים.