ועדת המשנה לתחבורה ציבורית, כנסת 20, פרוטוקול מספר 15, 2017-01-30 13:00

דב חנין: חברות וחברים, ברוכים הבאים.

דב חנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המשנה של ועדת הכלכלה של הכנסת לענייני תחבורה ציבורית.

דב חנין: סדר היום שלנו היום הוא ההתמודדות עם המחסור החמור בנהגי אוטובוס, מחסור שפוגע ביכולת שלנו לשפר את שירותי התחבורה הציבורית בישראל.

דב חנין: אנחנו כבר קיימנו דיון בנושא הזה בתחילת העבודה של ועדת המשנה כי אנחנו כבר אז הבנו שמחסור בנהגים הוא אחד החסמים המשמעותיים ביותר בפני פיתוח תחבורה ציבורית בישראל.

דב חנין: מר מאיר חן שהוא ראש הרשות לתחבורה ציבורית דיבר בריאיון שהוא נתן לתקשורת לאחרונה, אני מצטט, על מחסור קריטי, מחסור אקוטי, בנהגים בתחבורה הציבורית.

דב חנין: לפי הערכות שנמצאות בפניי אנחנו מדברים על מחסור של כ-3,000 נהגים שחסרים במערכות התחבורה הציבורית.

דב חנין: 3,000 נהגים חסרים - זה חסם דרמטי בפני האפשרות לפתח את השירותים האלה בצורה ראויה.

דב חנין: כפי שאמרתי, כבר קיימנו דיון בנושא הזה.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה הוצאתי מכתבים לשרי הממשלה, ובראשם לשר האוצר.

דב חנין: נציג משרד האוצר, לצערי, עדיין לא נמצא אתנו בדיון.

דב חנין: משרד האוצר בדרך כלל נוטה להגיע לדיונים באיחור, גם כדי לא לשמוע את הביקורת שמופנית לכתובתו, וגם כדי להתעלם ממה שצריך לעשות.

דב חנין: בכל זאת אני אומר מה הם עיקרי הדברים שכתבנו לשר האוצר, לשר התחבורה ולשר הכלכלה שהיה אז אחראי גם על נושא העבודה וההעסקה.

דב חנין: היום התחום הזה נמצא אצל שר העבודה והשירותים החברתיים.

דב חנין: אם כן, ב-24 בנובמבר הוצאנו מכתב לשרים ובו אנחנו פרטנו את המלצות הוועדה שלנו בנושא.

דב חנין: אנחנו אמרנו שחסרים נהגים בתחבורה הציבורית פשוט מכיוון שאנשים לא רוצים לבוא לעבוד בתחום הזה, זו בעיית הבעיות.

דב חנין: למה אנשים לא רוצים לבוא לעבוד בתחום הזה?

דב חנין: בגלל התנאים, בגלל השכר, בגלל המעמד של הנהגים.

דב חנין: אני אעבור על הדברים שציינו במכתב שלנו בקצרה כדי שנוכל להתחיל את הדיון שלנו מהנקודה שבה עצרנו ולא לחזור על דברים שכבר אמרנו.

דב חנין: אנחנו דיברנו על מעמד הנהג וביקשנו לעשות שינוי במכרזים שאותם מפרסם משרד התחבורה להפעלת האשכולות השונים, ולייחס חשיבות גבוהה יותר למעמד הנהג בתחבורה הציבורית.

דב חנין: היום הסעיף הזה זוכה לשלוש נקודות מתוך 100.

דב חנין: הניקוד הנמוך מוביל להתייחסות שולית של המפעילים לנושא הזה וגם לפגיעה בזכויות הנהגים.

דב חנין: אנחנו הצענו להעלות את הניקוד לסעיף הזה של מעמד הנהג באופן ניכר מאוד משלוש נקודות מתוך 100 ל-15 נקודות מתוך 100.

דב חנין: ואז אנחנו הצענו גם להגביר את הפיקוח על זכויות הנהגים בענף כאשר אם אנחנו נוודא שתקנות התעבורה בתחום הזה יבוצעו, אנחנו נוביל לשיפור משמעותי לא רק ברווחתם של הנהגים, אלא גם בבטיחות בנהיגה, בביטחון ובשירות שהם נותנים.

דב חנין: ביקשנו מהשרים להתייחס לתנאים הסוציאליים והביטחון התעסוקתי של הנהגים.

דב חנין: בהקשר זה הצענו לחייב את החברות המפעילות להכיר בוותק של הנהגים ובזכויות הקיימות שלהם ולמנוע את המצב שבו חברה חדשה נכנסת לתחום ואז הנהגים מתחילים מנקודת האפס.

דב חנין: יש ותק.

דב חנין: זה שהמערכת היום פועלת בצורה של כל מיני חברות שמתחרות זו בזו, זו החלטת הממשלה.

דב חנין: אבל זה לא צריך לבוא על חשבונם של הנהגים.

דב חנין: אם החברה בתחום מתחלפת זה אומר שהנהג ממשיך מאותה נקודה, כולל הוותק שהוא צבר לאורך השנים.

דב חנין: אנחנו ביקשנו משרי הממשלה להכיר במקצוע נהגי תחבורה ציבורית.

דב חנין: למשל, במדינות ה-OECD הנהג מוגבל לעסוק בנהיגה בלבד.

דב חנין: הנהג לא אמור לעסוק בגביית כספים, בכל מיני תפקידים אחרים בתוך המערכת.

דב חנין: נהג בתחבורה ציבורית מתעסק בנהיגה.

דב חנין: הוא לא גובה כספים והוא לא אחראי על הסדר ועוד כל מיני תפקידים אחרים שהם לא תפקידי הנהג.

דב חנין: אנחנו הצענו גם לפעול לשינוי החקיקה והתקנות כדי לקבוע את נהג התחבורה ציבורית כמקצוע מוכר.

דב חנין: הכרה כזו, אנחנו אמרנו, תאפשר גם את העלאת הרמה המקצועית וגם הכרה בתחלואים מקצועיים, במחלות מקצועיות, וזה יגביר את הביקוש לעבודה הזו.

דב חנין: במכתב שהוצאנו התייחסנו גם לשכרם של הנהגים בתחבורה הציבורית.

דב חנין: אני ער לעובדה שמאז שאנחנו התחלנו את העבודה שלנו בוועדת המשנה השכר עלה ל- 39 שקלים.

דב חנין: אני ער לבעיות שקיימות, מכרזים קיימים וכד'.

דב חנין: אבל באופן עקרוני המגמה היא העלאת השכר ל-39 שקלים לשעה.

דב חנין: אנחנו אמרנו במכתב שלנו שהעלאת השכר הזו איננה מספיקה, איננה מספיקה.

דב חנין: אנחנו הצענו לשקול את העלאת השכר לרמת השכר הממוצע במשק שזה סדר גודל של 55 שקלים לשעה.

דב חנין: העלאה כזו תגרום לאנשים להגיד: זה תחום כדאי, כדאי לי לעבוד בתחום הזה, ואני עובר לעבוד בתחום הזה.

דב חנין: ונקודה אחרונה, אבל לא פחות משמעותית, נוגעת לתנאי העבודה של נהגי התחבורה הציבורית.

דב חנין: למשל, נושא התשתיות.

דב חנין: העובדה שלנהגים לפעמים אין נקודת שירותים, לא בנקודת המוצא ולא בנקודת הסיום.

דב חנין: אז מה מצפים?

דב חנין: שמה שאנשים יעשו?

דב חנין: מה מצפים שנהגים יעשו?

דב חנין: מה מצפים שנהגות תעשנה?

דב חנין: אנחנו שמענו איך נהגים לפעמים צריכים להשתמש במרחב הפתוח כמקום השירותים שלהם.

דב חנין: זה לא תקין, זה לא ראוי.

דב חנין: זה לא אפשרי, וזה בטח לא אפשרי לנהגות.

דב חנין: אז מה בעצם רוצים שאנשים יעשו?

דב חנין: איך אתם רוצים שאנשים יתנהלו?

דב חנין: אתם חושבים שהדבר הזה מכבד?

דב חנין: אתם חושבים שהדבר הזה אפשרי?

דב חנין: אנחנו חושבים שבכל נקודת קצה ובכל מסוף אוטובוסים צריכים להיות מתקנים, גם של שירותים וגם של התרעננות וגם של מנוחה, לנהגים.

דב חנין: את כל הדברים האלה הוצאנו לשרי הממשלה.

דב חנין: עשינו את זה ב-24 בנובמבר 2015.

דב חנין: משרד התחבורה הוציא אפילו תוכנית עבודה לשנת 2016 בנושא הנהגים בתחבורה הציבורית, ואני רוצה לסכם בפניכם את העבודה שנעשתה.

דב חנין: בתמצית, כמעט לא נעשה כלום.

דב חנין: המילה "כמעט" אולי היא שנויה במחלוקת, אבל לא נעשה כלום זה כמעט סיכום מדויק של מה שלא נעשה בתחום הזה.

דב חנין: זה מאוד מאוד מקומם כי משרד התחבורה מדבר על קידום תחבורה ציבורית.

דב חנין: איך אתם מציעים לקדם תחבורה ציבורית אם אתם לא פותרים את הבעיה של החסם מספר אחד לתחבורה ציבורית שזה מחסור בנהגים?

דב חנין: אני לא יודע מה אתם חושבים שהולך לקרות.

דב חנין: האם אתם חושבים שוועדות בכנסת זה איזה טקס שבו כולנו מגיעים, מתנים את צרותינו, ואחר כך הולכים הביתה מבלי שנעשה שום דבר?

דב חנין: זו התייחסות מקוממת של הממשלה.

דב חנין: אם הממשלה לא מסוגלת למשול, אם הממשלה לא מסוגלת לפתור בעיות, שתתפטר ותיתן את המקום לממשלה שיכולה לפתור בעיות.

דב חנין: אנחנו לא מקבלים את הגישה שאומרת שכשוועדה של הכנסת מגישה כל כך הרבה המלצות נקודתיות וברורות, בפועל לא קורה שום דבר.

דב חנין: אנחנו מתכנסים עכשיו לדיון מעקב כדי להבין מה נעשה, גם מה לא נעשה.

דב חנין: אבל בעיקר כדי לחשוב מה צריך לעשות בשלב הזה הלאה.

דב חנין: נמצאים אתנו נציגים, גם של החברות המפעילות, גם של הנהגים וארגוני העובדים, גם של משתתפי התחבורה הציבורית.

דב חנין: אנחנו כמובן נשמע את הדברים, גם של הנהגים עצמם.

דב חנין: אחר כך נצפה לתשובות גם מנציגי הממשלה: משרד התחבורה, משרד האוצר שבאיזשהו שלב של הדיון יגיע, ונציגים אחרים של הממשלה.

דב חנין: האם מר קרני נמצא אתנו?

<קריאה: לא, אני נציגה.

דב חנין: את נציגה שלו.

דב חנין: מר יער אמיר, נציג פורום התחבורה הציבורית, בבקשה אדוני.

<יער אמיר: אם אדוני ירשה לי, אני חושב שמר אלי בליליוס מסופרבוס, יו"ר החברה, אם הוא יפתח.

דב חנין: לכבוד לנו.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: ברוך הבא.

<אלי בליליוס: שלום לכולם.

<אלי בליליוס: אני אלי בליליוס, יושב-ראש חברת סופרבוס, וחבר הפורום.

<אלי בליליוס: אני מדבר גם בשם הפורום.

<אלי בליליוס: אני לא יודע עד כמה זה יהיה גם בשם כולם, אבל אשתדל.

<אלי בליליוס: אני נכנסתי לענף הזה די מוקדם.

<אלי בליליוס: בשנת 2001 זכינו במכרז ראשון והתחלנו בשנת 2002 להפעיל, ולמעשה זו היתה הרפורמה בתחבורה הציבורית.

<אלי בליליוס: בהתחלה לא היתה בעיית נהגים בכלל כי בסך הכול היו אשכולות קטנים, וגם מקצוע נהג אוטובוס אז היה מקצוע מאוד מאוד מבוקש, במיוחד בתחבורה הציבורית.

<אלי בליליוס: היה ממש תור של מאות אנשים שבאו לעבוד אצלנו.

דב חנין: כשאני הייתי ילד להיות חבר אגד זה נחשב היה לאחת התעסוקות הכי מכובדות.

<אלי בליליוס: נכון, נכון, נכון, נכון.

<אלי בליליוס: זה היה מאוד מכובד, ובאמת עמדו בתור.

<אלי בליליוס: היתה לנו מערכת סינון מאוד מאוד מתקדמת, ובאמת היו לנו את הנהגים מספר אחד בארץ.

<אלי בליליוס: כבר אז דן ואגד אמרו וצעקו בתוקף שההפרטה הזו היא על גב הנהגים.

<אלי בליליוס: היום בשנת 2017, שזה 16 שנה אחרי, רק היום אני מתחיל להבין מה אגד ודן מה אמרו אז.

<אלי בליליוס: כי ההפרטה או התחרות או הרפורמה הזו למעשה דרדרה את מקצוע נהג האוטובוס למקצוע שאף אחד לא רוצה לעבוד בו.

<אלי בליליוס: רוב האנשים שכן עובדים בו, עובדים בו בגלל הפרנסה, ובגלל שזו האפשרות היחידה שלהם להרוויח כסף ושעות נוספות.

<אלי בליליוס: זו הבעיה מספר אחת.

<אלי בליליוס: להערכתי, ומהערכות סבירות שאנחנו עושים, יש היום חוסר של בערך 3,000 נהגי אוטובוסים במדינת ישראל.

<אלי בליליוס: בראש ובראשונה, זה נובע מזה שיש המון הרחבות שירות, אשכולות חדשים.

<אלי בליליוס: משרד התחבורה, באמת בעניין הזה אי-אפשר להגיד שום דבר רע.

<אלי בליליוס: להיפך, רק טוב.

<אלי בליליוס: כי בחודש כלשהו שהיום יוצא לתחרות יש גידול של 40% שירות לפחות, אם לא יותר.

<אלי בליליוס: הרחיבו המון שירות.

<אלי בליליוס: הבעיה היא שנהגים לא מגיעים, וגם מי שמגיע יש בעיות גדולות מאוד בלהכשיר אותו.

<אלי בליליוס: פה אנחנו נאבקים כבר שנים במרב"ד וברופאים, ואני לא יודע מי, שהוא צריך לאפשר את זה.

<אלי בליליוס: אבל בסופו של יום לוקח לנו בין שישה חודשים לשנה להכשיר נהג אוטובוס שרוצה להיות נהג אוטובוס, וזה יותר מדי זמן.

<אלי בליליוס: הבעיה השנייה היא בעיית השכר והתנאים.

<אלי בליליוס: עם כל הכבוד לזה שהעלינו שכר והעלינו אחרי הרבה מאמצים של משרד התחבורה, ומשרד האוצר נכנס לזה במכרזים, היום השכר עומד על 39 שקל לשעת עבודה ברוטו ושעות רגילות.

<אלי בליליוס: זה לא מספיק.

<אלי בליליוס: נהג אוטובוס שרוצה ללכת הביתה עם משכורת סבירה היום צריך לעבוד לפחות 250 שעות, ואז הוא מגיע ל-12,000 - 13,000 ברוטו.

<אלי בליליוס: אולי בזה יחד עם עוד משכורת שנייה בבית אולי אפשר לקיים משפחה.

<אלי בליליוס: אנחנו חושבים שהשכר צריך להיות הרבה הרבה יותר גבוה, ויאפשר לנו שנהגים לא יעבדו יותר מ-200 שעות.

<אלי בליליוס: כי כשנהג עובד יותר מ-200 שעות, כשהוא עובד 300 שעות או 270 שעות, זה בא על חשבון כל דבר.

<אלי בליליוס: בראש ובראשונה, על חשבון הבטיחות.

<אלי בליליוס: זה גם הבטיחות וזה גם הביטחון וזה גם הגבייה, וזה גם הנחמדות של הנהג שהוא אחרי 10 או 12 שעות עבודה כשמותר לו לפי חוק לעבוד 12, הוא כבר לא מתפקד אותו דבר.

<אלי בליליוס: זה כבישים, זה פקקים, זה נוסעים.

<אלי בליליוס: הוא צריך להיות אדיב, האוטובוס צריך להיות נקי.

<אלי בליליוס: זה אלף ואחת בעיות.

<אלי בליליוס: בעבר, וזו אולי הסוגיה הכי חשובה לי להציג, הדברים היו די תלויים בנו – המפעילים.

<אלי בליליוס: אם אנחנו היינו רוצים להעלות שכר לנהגים יכולנו להעלות שכר לנהגים עם פרמיות, עם בונוסים, והיו תנאי שוק.

<אלי בליליוס: בשנים האחרונות מאז שיטת המכרזים החדשה, למעשה, השכר הוא אחיד אצל כל החברות – 39 שקל.

<אלי בליליוס: המכרזים מאוד מאוד אגרסיביים.

<אלי בליליוס: המכרזים הם על דמי התמלוגים שאנחנו משלמים למדינה.

<אלי בליליוס: המדינה, להערכתי, גרפה משהו כמו 2 מיליארד שקל במשך ארבע או השלוש שנים האחרונות בתמלוגים.

<אלי בליליוס: אולי הגזמתי קצת למטה, אני לא יודע בדיוק את המספר.

<אלי בליליוס: קרוב ל-2 מיליארד שקל.

<אלי בליליוס: דרור, גם אם זה לא 2 מיליארד אז עוד שנה זה יהיה 2 מיליארד.

<אלי בליליוס: חלק מהכסף, בטח לא כולו, היה יכול להגיע לנהגים.

<אלי בליליוס: כי אנחנו - בעלי החברות – היום שמתמודדים בתחרות האגרסיבית הזו, הפערים בכל מכרז הם באחוז או שניים לטובת הזוכה, ואין כמעט רווחים.

<אלי בליליוס: זה לא שיש פה מישהו שהתעשר מתחבורה ציבורית.

<אלי בליליוס: גם אגד ודן יכולים להגיד את זה.

<אלי בליליוס: אין להם התעשרות מתחבורה ציבורית.

<אלי בליליוס: מי שמתעשר הוא המדינה, ואולי גם האזרחים שמקבלים יותר שירות.

<אלי בליליוס: אבל זה בא על חשבון הנהגים, וברור שזה בא על חשבון בעלי החברות.

<אלי בליליוס: לדעתי, שם המקום שצריך לתקן את זה.

<אלי בליליוס: זאת אומרת, צריך להרים את מחיר ההפעלה ברמה שזה יעלה לכולם.

<אלי בליליוס: זאת אומרת, שירווח לכולם.

<אלי בליליוס: היום הנהגים סובלים הכי הרבה, ואנחנו סובלים אולי קצת פחות.

<אלי בליליוס: אבל אנחנו מקיזים דם היום לשלם שכר.

<אלי בליליוס: אנחנו משלמים בסופרבוס שכר לבערך 800 עובדים, מתוכם מעל 700 נהגים, וזה קשה מאוד.

<אלי בליליוס: מעבר לזה, התנאים הם תנאים מאוד בסיסיים מבחינת ימי חופשה וימי הבראה.

<אלי בליליוס: זה המינימום שיש בחוק, ממש המינימום.

<אלי בליליוס: כשנהג מסיים אשכול - זאת אומרת, אם יש אשכול שיוצא למכרז ויש מכרז חדש - אין שום מנגנון שמעביר את הנהגים מחברה אחת לחברה השנייה.

<אלי בליליוס: אז נכון שכולם ימצאו מקום עבודה, ברור שכולם ימצאו.

<אלי בליליוס: מי שעוזב היום אותנו או חברה אחרת, אחרי שעה עובד בחברה.

<אלי בליליוס: יש חוסר בנהגים.

<אלי בליליוס: הבעיה היא שהוא לא מקבל את התנאים שלו, ותנאים הם לא רק הכסף או הפיצויים.

<אלי בליליוס: תנאים זה הרבה פעמים הסידור המתאים, האזור המתאים, שעות העבודה המתאימות, וזה הדבר הכי חשוב.

<אלי בליליוס: לדעתי, אפשר לעשות את זה.

<אלי בליליוס: במכרזים פשוט להעביר את אותם הנהגים מחברה לחברה.

<אלי בליליוס: ברור שלא בכוח, מי שרוצה.

<אלי בליליוס: אבל היום האופציה הזו לא קיימת.

<אלי בליליוס: זהו, אני יכול להאריך עוד שעות אבל יש עוד אנשים.

<אלי בליליוס: תודה רבה לכולם.

דב חנין: אדוני, תודה על הדברים החשובים שלך.

דב חנין: יש ניתוח קלאסי של קרל מרקס שאומר שכשיש עודף בעובדים אז המערכת מנצלת את זה כדי להוריד את התנאים ואת שכר העובדים.

דב חנין: לעומת זאת, כשיש מחסור בעובדים המערכת אמורה לתגמל את העובדים ולשפר את המצב שלהם.

דב חנין: אם השוק היה עובד באופן תיאורטי בצורה רגילה אז בגלל שיש מחסור בעובדים התוצאה היתה שהשכר והתנאים של העובדים היו משתפרים כי יש מחסור בעובדים.

דב חנין: זה לא קורה מכיוון שכאן נכנסת המדינה לתמונה, והיא נכנסת בצורה רגרסיבית.

דב חנין: במקום לעזור לפתור את הבעיה היא מטילה את כובד משקלה כדי שהבעיה לא תיפתר.

דב חנין: אני חושב שתיאורטיקנים של כלכלה פוליטית צריכים לנסות להבין את המצב הזה לעומק ואיך כזה דבר קורה.

דב חנין: גברתי, בבקשה – נציגת מטרופולין.

<שני מימון: שמי שני, אני מנהלת משאבי אנוש בחברת מטרופולין.

<שני מימון: אלי בליליוס הציג את הדברים, לדעתי, בשם כל החברות.

<שני מימון: אני אכן מסכימה אתו.

<שני מימון: הבעיה העיקרית, ואני חושבת שהמטרה שלנו כמפעילי תחבורה ציבורית היא בראש ובראשונה באמת להקל את תהליך ההכשרה של נהגים כי אכן כולנו צריכים עוד נהגים.

<שני מימון: בשביל להכניס עוד נהגים חדשים לשוק אנחנו צריכים לפעול מול - - -

דב חנין: אני אעצור אותך.

דב חנין: תיכף אגיע לשאלת ההכשרה, אבל אני רוצה לשאול אותך או אתכם שאלה.

דב חנין: הטענה שאני שומע, ואני רוצה לקבל סוף סוף תשובה מוסמכת, היא שיש אלפי אנשים שכבר עברו הכשרה, שיש להם רישיונות של נהגי אוטובוס ביד, והם לא עובדים במקצוע.

דב חנין: זו הטענה ששמעתי מכמה גורמים.

דב חנין: האם מישהו יכול להתייחס לנתון הזה?

<שלמה כהן: בוודאות זה נכון.

<שלמה כהן: מעדיף לעבוד בעירייה בשביל 5,000 שקל ולא להיות תחת הקלגסים האלה שיושבים פה לשמאלי.

<שלמה כהן: מעדיפים לא לעבוד כמו חמורים ולהיות כל היום בוואטסאפים ובכל מיני תוכניות שמכפישים את הנהג, מעדיפים להרוויח פחות, ולא רוצים לעבוד בתחבורה ציבורית.

דב חנין: מה שמך, אדוני?

<שלמה כהן: שלמה כהן, מזכיר ועד ירושלים.

<שלמה כהן: אנחנו השבתנו את ירושלים ליום אחד.

<שלמה כהן: דיברו איתי גם מ-"15 דקות", וגם ראש העיר דיבר איתי.

<שלמה כהן: הסברתי להם שפגעו לנו בשכר בגלל מה שקורה במשרד התחבורה.

<שלמה כהן: פגעו לנו בסביבות 15% בשכר.

<שלמה כהן: כבודו, אתה באת ואמרת שאתה מציע 55 שקל לשעה שזה שכר מינימום.

<שלמה כהן: אני ביולי 40 שנה נהג באגד.

<שלמה כהן: אני מרוויח 51 שקל, ואלה רוצים לחסל אותי.

<שלמה כהן: הם הצהירו בפניי, גם גנון, שאת דור א' באגד רוצים לחסל.

<שלמה כהן: אני 41 שנה.

<שלמה כהן: התחלתי באפס שכר והתקדמתי ל-51 שקל.

<שלמה כהן: אני יקר אצלם בעלויות.

<שלמה כהן: זאת אומרת, כל מה שאתה עושה פה, הרי הם עוד דקה ייצאו ויעשו לנו אצבע משולשת.

<שלמה כהן: זה לא מעניין אותם.

<שלמה כהן: אל תעשה לי ככה כי אותך לא מעניין הנהג.

<שלמה כהן: אתה רוצה להראות כסף.

<שלמה כהן: אני מזמין אותך לשבת משמרת עם נהג של שבע שעות באיזה קו שתבחר, ותגיד לי.

<שלמה כהן: באים אנשים, מכשירים אותם שנה וחצי.

<שלמה כהן: עושים סיבוב, עולים לכוח-אדם ואומרים: תודה, הבנו מה העבודה הזו.

<שלמה כהן: לא רוצים לעבוד פה.

<שלמה כהן: יגידו לכם כל מנהלי כוח האדם.

<שלמה כהן: הם עוברים דרכי, דרך חדר הוועד.

<שלמה כהן: אני מתחנן אליהם להישאר כי אנחנו, העובדים שעובדים במערכת, כבר לא עומדים בעומס.

<שלמה כהן: אני מתחנן, ואומרים: לא, לא רוצים להיות בתחבורה ציבורית.

<שלמה כהן: למה?

<שלמה כהן: עומדים בכביש ירושלים שעה וחצי בפקקים, מקבלים דוחות על אי-יציאה בזמנים.

<שלמה כהן: מקבלים מהנוסעים על הראש קללות וצעקות וצילומים: חיכינו 20 דקות.

<שלמה כהן: אתמול ירדתי לתל-אביב.

<שלמה כהן: מישהו ממשרד התחבורה בא ואמר:

<שלמה כהן: מחר אני מבטל את כל ההחרגות למפעילים?

<שלמה כהן: לא יבטלו אותם כי הוא רוצה כסף.

<שלמה כהן: והכסף הזה אתם, גם אתה, אלי, מביאים אותם על הנהגים שלנו.

<שלמה כהן: אתה בא ואומר: יצאת באיחור.

<שלמה כהן: לך תזכור אחרי ארבעה חודשים למה הוא יצא באיחור.

<שלמה כהן: כי כביש ירושלים-תל- אביב היה סגור.

<שלמה כהן: אין להם הפסקות.

<שלמה כהן: יורדים, משתינים, רצים להגה ויוצאים חזרה למסלול של שלוש שעות, ואתם מדברים.

<שלמה כהן: תזכור שבפעם שעברה אמרתי לך: אנחנו נחזור לפה, ה-39 לא טוב.

<שלמה כהן: אני הייתי פה.

<שלמה כהן: אני אומר לך שאני מדבר מדם ליבי.

<שלמה כהן: אני עומד מעט יוצא לפנסיה, אבל אתם צריכים לדאוג.

<שלמה כהן: כשאתה אומר שיש חולי והם מפחדים לעשות את זה מקצוע שלא ישלמו לכל אלה שעם גב שבור, עם ברכיים גמורות.

<שלמה כהן: מישהו יודע מה זה לשבת כל היום עשר שעות על כיסא שקופץ?

<שלמה כהן: תשאלו רופא.

<שלמה כהן: הכי מטומטם יגיד לכם שבסוף כולם עם חוליות וברכיים גמורות.

<שלמה כהן: המפעילים, אתם רואים כמה חולים יש לכם עם בעיות גב ורגליים.

<שלמה כהן: למישהו אכפת?

<שלמה כהן: רוצים להראות לאזרחים שהורידו להם 2 שקלים במחיר, עגלות בחינם, תנקה את האוטובוס בסוף הנסיעה.

<שלמה כהן: אני צריך לנקות את האוטובוס בסוף הנסיעה, ואין לי אחרי זה איפה לשטוף ידיים.

<שלמה כהן: אני צריך להרים את ה - - - של הנוסעים מהרצפה.

<שלמה כהן: הם פעם קנסו איזה נוסע שזרק זבל באוטובוס?

<שלמה כהן: נסעתי בספרד ופתחתי במבמה ומישהי עשתה לי: לא, לא.

<שלמה כהן: תסגור אותה כדי שלא תקבל קנס.

<שלמה כהן: אצלנו זורקים את הזבל והוא קונס אותי ב-1,000 שקל.

<שלמה כהן: מותר באוטובוס לעשות מה שרוצים.

דב חנין: אדוני, תודה רבה.

דב חנין: בהמשך לדברי אדוני, עשיתי סקר לא מדעי.

דב חנין: אני נוסע הרבה, אני משתמש כבד בתחבורה ציבורית - גילוי נאות.

דב חנין: אני נוסע בכל שבוע נניח בממוצע בעשרה אוטובוסים.

דב חנין: עשיתי סקר ושאלתי את הנהגים בחודש האחרון לקראת הדיון הזה האם הם היו רוצים להמשיך לעבוד בתחבורה ציבורית.

דב חנין: אני רוצה להגיד לכם שהממצאים הם שלפחות שמונה מתוך עשרה אומרים שהם לא רוצים לעבוד במקצוע הזה, לא רוצים להמשיך לעבוד.

דב חנין: אם יש להם דרך לצאת החוצה, הם ייצאו החוצה.

דב חנין: אז יש היום מחסור בנהגים אבל בואו ואספר לכם את החדשות הרעות.

דב חנין: אם המצב הזה יימשך אנחנו עוד נתגעגע למחסור של היום.

דב חנין: אנחנו עוד נתגעגע למחסור של היום כי אנשים מחפשים לעבוד בתנאים ראויים וטובים, עם שכר יפה.

דב חנין: למה להם לעשות גם עבודה קשה שגם לא מתגמלת מבחינת שכר, שגם התנאים הם לא מכבדים?

דב חנין: למה?

דב חנין: האם אנשים בעונש?

דב חנין: אדוני רצה להשלים משהו, בבקשה.

דב חנין: תציג את עצמך לפרוטוקול.

<יעקב ואחניש: יעקב ואחניש, יושב-ראש ועד העובדים של אגד.

<יעקב ואחניש: קודם כל, אני רוצה לברך, דב, על הידע שיש לך.

<יעקב ואחניש: באמת, כל הכבוד.

<יעקב ואחניש: העלית את רוב הנושאים.

<יעקב ואחניש: זה נושא כאוב, וזה נכון.

<יעקב ואחניש: המון נהגים מדור א', לא מדור ב', לא חדשים, עוזבים.

<יעקב ואחניש: חברי ועד ארצי אצלי עושים עזיבה למקומות שהשכר יותר נמוך כי הם מחפשים איכות חיים, הם מחפשים יחס.

<יעקב ואחניש: להיות נהג זה עבודה סיזיפית מאוד וקשה מאוד, ולא מוערכת, לצערי.

<יעקב ואחניש: כמו שאמרת, אין שירותים.

<יעקב ואחניש: בשביל להביא משכורת בסיסית אתה צריך לעבוד 250 שעות מינימום בשביל להביא שכר של 8,000 – 9,000 שקל ברוטו.

<יעקב ואחניש: זה ביזיון.

<יעקב ואחניש: זה נטו, סליחה – נטו.

<יעקב ואחניש: ברוטו זה 12,000 שקל.

<יעקב ואחניש: אנחנו במשבר, והמשבר הזה הולך להתפוצץ לנו בפרצוף.

<יעקב ואחניש: אף אחד לא העלה את זה, גם לא אלי.

<יעקב ואחניש: אני צופה שתוך משהו כמו שנה יהיה פיצוץ בענף הזה והרבה חברות לקראת קריסה.

<יעקב ואחניש: אני בקשר עם הרבה חברות, המצב לא טוב, והמצב הולך ומחמיר.

<יעקב ואחניש: אין אוזן קשבת של הממשלה ושל האוצר ושל התחבורה, והזלזול הוא אפילו מחפיר.

<יעקב ואחניש: הוא מחפיר.

<יעקב ואחניש: כשאני באתי לאגד לפני 30 שנה, כמו שאמרת, זה היה כבוד.

<יעקב ואחניש: זה היה כבוד.

<יעקב ואחניש: אני בתור חייל בצבא סדיר איחלתי לעצמי להיות נהג בחברת אגד, וזה מה שעשיתי.

<יעקב ואחניש: היום זה לא המצב.

<יעקב ואחניש: היום המצב הוא שונה לגמרי, היחס שונה לגמרי.

<יעקב ואחניש: שתדעו, השכר באירופה זה 20 יורו לשעה.

<יעקב ואחניש: זה 80 שקל לשעה.

<יעקב ואחניש: אני לא מדבר על תנאים סוציאליים שהם פי אלף יותר טובים מהתנאים שלנו.

<יעקב ואחניש: נהג אוטובוס, כמו שדב אמר, עולה לאוטובוס שם והוא לא מתעסק עם כסף.

<יעקב ואחניש: הוא לא מתעסק עם שום דבר.

<יעקב ואחניש: הוא סגור באקווריום, הוא רק נוסע.

<יעקב ואחניש: הוא רק נוסע.

<יעקב ואחניש: לצערי, יש לנו פה פח"ע, יש לנו פה פיגועים.

<יעקב ואחניש: נהג האוטובוס מתעסק עם בטיחות של אגד שבודקת אותו, יש לנו את משטרת ישראל.

<יעקב ואחניש: המצב פה הוא קשה, הוא סיזיפי, כמו שאמרתי.

<יעקב ואחניש: התנאים הם ברמה נמוכה מאוד.

<יעקב ואחניש: דיברת על שירותים.

<יעקב ואחניש: אצלנו באגד יש בדיחה.

<יעקב ואחניש: מספרים שמרוב שהנהגים רגילים להשתין על הגלגל, הם שמו גלגל בבית כי הם לא משתינים אם אין להם גלגל מול העיניים, וזה אמיתי.

<יעקב ואחניש: זה נהיה בדיחה, אבל זה לא מכובד.

<יעקב ואחניש: כמו שאמרת, לאישה עוד הרבה יותר קשה.

<יעקב ואחניש: בגלל זה הרבה נשים בורחות מהמקצוע הזה.

<יעקב ואחניש: אף אחד לא בא לזה.

<יעקב ואחניש: אם לא ניקח את עצמנו בידיים, ובאמת כמו שאמרת, לא עשו שום דבר עם זה.

<יעקב ואחניש: ההיפך הוא הנכון.

<יעקב ואחניש: אנחנו לא מתקדמים לשום מקום.

<יעקב ואחניש: אני אומר לך, העזיבה.

<יעקב ואחניש: באגד חסרים משהו כמו 500 נהגים.

<יעקב ואחניש: בסך הכול חסרים 3,000 נהגים.

<יעקב ואחניש: אני אומר לך את האמת, מתוך 500 שנקלטו בשנה האחרונה 400 עזבו בדור ב'.

<יעקב ואחניש: בדור א' יש לנו גם עזיבה.

<יעקב ואחניש: דור א' שאומרים שהם מרוויחים והתנאים שלהם טובים, גם עוזבים.

<יעקב ואחניש: אצלי חבר ועד ארצי עזב שבוע שעבר מכיוון שהוא כבר לא מחזיק מעמד.

<יעקב ואחניש: הוא צריך לעבוד ימי שישי, ימי שבתות.

<יעקב ואחניש: העבודה שלנו היא עבודה קשה מאוד.

<יעקב ואחניש: הם עובדים שבעה ימים בשבוע בשביל להביא שכר מינימלי, כך אני קורא לו.

<יעקב ואחניש: אם לא ניתן את הדעת פה, הענף הזה יתרסק לרסיסים, ולי זה כואב באופן אישי.

<יעקב ואחניש: בתור ועד עובדים אנחנו עשינו פה השבתה בירושלים.

<יעקב ואחניש: אם זה ימשיך כך, נשבית את כל הארץ.

<יעקב ואחניש: אני אומר לך את האמת, אנחנו צריכים לקחת את גורלנו בידנו כי אני לא רואה שמישהו פה עושה פה מעשה.

<יעקב ואחניש: תודה רבה לכם.

דב חנין: תודה.

דב חנין: יש פה נציגים של ועדי נהגים נוספים?

דב חנין: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תציג את עצמך למען הפרוטוקול.

<אשרף פארח: שלום לכולם.

<אשרף פארח: קוראים לי, אשרף פארח ואני מוועד העובדים של קווים בסניף רמלה-לוד.

<אשרף פארח: רציתי לדבר על נושא שעלה לנו עכשיו על הפרק, בשבועיים הקרובים האלה, וזה תקנה 420.

<אשרף פארח: תקנה 420 של משרד תחבורה, עם כל הכבוד למשרד התחבורה, מיום שקיבלתי את הרישיון עד היום שאני נוהג על האוטובוס, כמעט 18 שנה, לא ראיתי תקנה אחת שבאה למען הנהג.

<אשרף פארח: כל התקנות הן אך ורק לממש אותן, והם באים לטובת החברה או לטובתה מדינה.

<אשרף פארח: אין שום דבר שבא למען הנהג.

<אשרף פארח: אם הנהג עושה טעות, הכול מוטל על האחריות שלו.

<אשרף פארח: אדוני, תקנה 420 אומרת שאסור לנהג להתעסק בזמן הנסיעה או בזמן שהאוטובוס בתנועה או במכירת כרטיסים, ואפילו להתעסק עם מכונת הכרטוס.

<אשרף פארח: אני אשאל שאלה.

<אשרף פארח: אני בתור נהג כשנותנים לי 40 דקות הגדרה לקו שאני צריך לאסוף נוסעים מתוך השכונות ולצאת מרמלה לתל-אביב, איך אני אספיק ב-40 דקות אם אני לא אתעסק בזמן הנסיעה עם הכרטוס ולמכור לנוסעים?

<אשרף פארח: תאר לעצמך שאנחנו בתחילת החודש גם כן צריכים למכור להם כרטיסי חופשי-חודשי, וגם כן להחזיר להם כסף, וגם כן להתעסק עם הנהיגה, וגם כן להתעסק עם הבטיחות של הנוסעים והבטיחות שמחוץ לאוטובוס על הכביש - זה אחת התקנות.

<אשרף פארח: אני רוצה רק לדעת למה משטרת ישראל, עם כל הכבוד, היא מקפידה על התקנות?

<אשרף פארח: ובצדק, אני למען זה ואני רוצה שהם יקפידו על התקנות האלה.

<אשרף פארח: אבל למה הם לא מקפידים על התקנות שהן למען הנהגים?

<אשרף פארח: יש תקנה 186 שאומרת שאסור לנהג לנהוג יותר מ-12 שעות.

<אשרף פארח: כל החברות מפרשים אותה לצד שלהם.

<אשרף פארח: הוא אומר: 12 שעות ברצף.

<אשרף פארח: אני מתווכח עם הסדרן ואני אומר לו: אדוני, יש לי פה ארבע שעות, אני חייב לקחת הפסקה חצי שעה לפי החוק.

<אשרף פארח: הוא אומר לי: אדוני, אתה לא נוהג ארבע שעות ברצף.

<אשרף פארח: יש לך פה חמש דקות, פה עשר דקות, והנה נתן לך את ההפסקה.

<אשרף פארח: איפה משטרת ישראל שתבוא ותקפיד על הדברים האלה?

<אשרף פארח: למה הם לא הולכים לחברות ולקציני בטיחות, עם כל הכבוד, ולתפוס את הטכוגרפים ולהגיד: אדוני, פה הנהג שלך עבד יותר מארבע שעות, הוא לא קיבל מנוחה.

<אשרף פארח: אתה תקבל על זה קנס?

<אשרף פארח: למה שיתפוס אותי השוטר וייקח את הטכוגרף ביד ויראה שאני עברתי את התקנה הזו - 186 - והוא ישר מזמין אותי למשפט?

<קריאות: 168.

<אשרף פארח: 168.

<אשרף פארח: למה משטרת ישראל תופסת את הבן-אדם הזוטר, הגוף החלש, שהוא הנהג?

<אשרף פארח: במקום להתפרנס ובמקום להיות ערני בכביש הוא צריך לפחד מהמשטרה אם הוא רואה אותו כן מתעסק עם הכרטוס או לא מתעסק עם הכרטוס.

<אשרף פארח: זה אחד הדברים.

<אשרף פארח: דיברנו על הנושא של למה הנהגים עוזבים את הענף הזה.

<אשרף פארח: בתור ירושלמי, ואני מכיר אל אלי בליליוס מהמייסדים של החברה, בזמנו כשהתחלנו לעבוד היתה תקופה של האינתיפאדה ואז הרבה נהגים שעבדו בענף התיירות עברו לענף התחבורה הציבורית.

<אשרף פארח: היום אין את הדבר הזה כי יש גם כן תיירות ויש גם כן את התחבורה הציבורית.

<אשרף פארח: אני שואל מלא נהגים: למה אתם לא רוצים להמשיך לעבוד בעבודה הזו?

<אשרף פארח: הוא אומר לך: אדוני, אם משטרת ישראל רודפת אחרינו, ואם הסדרן לא נותן לי עבודה כמו שצריך, ואם משרד התחבורה לא דואג לי מבחינת תשתיות כמו שצריך, אפילו אם אני לא רואה את הדגל אז הוא נותן לי קנס כאילו אני לא עבדתי בתחנה.

<אשרף פארח: אז בשביל מה שאתה רוצה, תן לי משהו שייתן לי את הטעם לבוא ולעבוד בנושא הזה.

<אשרף פארח: אז יש מלא באמת נהגים שעוזבים.

<אשרף פארח: לפני שבוע אצלנו בסניף נהגים ותיקים מההתחלה של החברה, עזבו, וזה יותר מ-20 נהגים בבת אחת.

<אשרף פארח: שלא תחשבו שברגע שהם עוזבים הם הולכים לענף אחר.

<אשרף פארח: הם הולכים לחברה אחרת, למה?

<אשרף פארח: כי הם מקבלים יחס אחר, מקבלים צ'ופר פה ושם.

<אשרף פארח: אבל בסופו של דבר, אין את המוטיבציה הזו שתיתן למישהו מחוץ הענף לבוא ולעבוד.

<אשרף פארח: כי הוא אומר לך: אני עובד, וברגע שאני עוזב כאילו אני התחלתי מאפס.

<אשרף פארח: אין לי שום דבר, כל התנאים הסוציאליים שלי הלכו, התאדו.

<אשרף פארח: בשביל מה שאני אבוא ואמשיך לסבול שנים על שנים, על שנים, על שנים, ובסופו של דבר לא ייצא לי מזה כלום?

<אשרף פארח: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה אדוני.

תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אני חושב שחשוב מאוד לעשות דיון באמת גם על התנאים של הנהגים כמו שאנחנו באמת אמורים לדאוג לכל האנשים בעיסוקם השונה.

אבל אני חושב שהחשיבות הגדולה שמשרדי הממשלה צריכים להבין שמה שעומד מאחורי העניין הזה, זה לא רק עד כמה אנחנו נהיה מעסיקים טובים והוגנים שגם זה חובה שלנו להיות, אלא יש פה השפעה קרדינלית על חיי האזרחים.

ההשפעה, קודם כל, מתחילה - ואני לא יודע אם ציינו את זה או לא, אני מתאר לעצמי שאולי כן - כשאתה נמצא במחסור של נהגים, אתה גם מתפשר, בסופו של דבר.

בסופו של דבר, נכנסים אולי נהגים שלא היו נכנסים באופן רגיל אם לא היה את הלחץ הזה, ואני לא רוצה לדבר נגד אף אחד.

אבל אין לי ספק שאם נשווה קצת את הסטטיסטיקה גם נראה שהתאונות שבהן מעורבים אוטובוסים בשנים האחרונות, ואנחנו עדים לתאונות נוראיות שהיו, אין לי ספק שיש איזושהי קורלציה בין שני הדברים וזה לא בא סתם.

לכן, אני חושב שזה אינטרס של משרדי הממשלה לבוא ולהשקיע בדבר הזה שנקרא הנהגים כי הם מחזיקים לפחות 50 איש בידיים שלהם למרחקים ארוכים וקצרים.

כך שההיבט הזה, אדוני, עולה מעל כל היבט אחר.

נקודה נוספת, אין ספק שזה פוגע בשירות.

אני מדבר כרגע בשם כולם, אבל אני מנסה רגע לייצג את הציבור החרדי שהוא אחד מצרכני התחבורה הציבורית הגדולים ביותר במדינת ישראל, אולי הגדול ביותר.

מה שקורה זה שבגלל גם ההסכמים שעושים עם חברות האוטובוסים, וגם אם זה הסכמים שהם לא יודעים לעמוד בזה, שזה גזירה שאין החברות יכולות לעמוד בה בגלל נושאים כספיים שבסופו של דבר חסרים נהגים, מה שקורה זה פשוט היעדר שירות.

אני מזמין את כולכם להסתובב בשעות מסוימות בערים החרדיות, לראות הרבה מאוד תחנות מפוצצות.

אנשי משרד התחבורה, וידידי דרור יושב כאן, יודעים כמה טלפונים הם מקבלים באמצע הלילה מהרב מקלב שהוא החבר הסיעה שלי, וכמה טלפונים - - -

דב חנין: הם מנצלים את העובדה שהציבור החרדי הוא ציבור מאוד מאוד סובלני, באמת.

<קריאה: זה ממש לא.

<קריאה: אתה כנראה לא מכיר את הציבור החרדי.

באופן יחסי למה שהם סובלים, כן.

דב חנין: הייתי בבני ברק לפני שבועיים וראיתי את התורים שחבר הכנסת אשר מדבר עליהם.

דב חנין: אני אומר לך, זה פשוט אנשים מדהימים עם רמת סובלנות בלתי אנושית.

דב חנין: אם אני הייתי צריך להתנהל יום יום, אני הייתי מייצר הפגנות לא נורמליות.

דב חנין: אני מציע להם לעשות את זה כי אחרת זה לא יקרה.

לכן, התחלתי לומר שאנחנו, לצערנו הרב, מטרידים באישון לילה לפעמים את פקידי משרד התחבורה, את אנשי חברות התחבורה, נכון?

נמצאים כאן אנשים שמקבלים טלפונים מחבר הכנסת מקלב ומאחרים כי הדברים הללו הם בלתי אפשריים.

למה זה קורה?

אני מגיע מניהול ואנחנו יודעים למה זה קורה.

זה קורה כשיש מחסור בנהגים ובאוטובוסים.

החוזים וההסכמים במכרזים שנעשים באותם מקומות שהם עם צריכה גבוהה מאוד של תחבורה ציבורית לא מספקים מבחינת המספרים.

לכן, בעיות השירות האלה גדולות.

אני רוצה לומר עוד דבר שמאפיין את הציבור החרדי, גם לאחרים, אבל במיוחד לציבור החרדי.

אצלנו יש הרבה פיקים וזה חגים, ערבי חגים, חתונות של רבנים גדולים, שלא נדבר על רבי שמעון בר יוחאי, שלא נדבר על לילה.

אדוני היושב-ראש, אני כראש עיר הייתי באיזשהו קורס של ראשי רשויות עם מהנדסים מארצות-הברית.

אותם אדריכלים מארצות-הברית עשו סיורים בכל הערים שהשתתפו בזה.

היו ערים יותר יפות מבני ברק.

למשל, היו ראשון.

היו כמה ערים יפות.

המקום שהם הכי התלהבו ממנו היה בני ברק.

הם אומרים בנו בלילה, מאות אנשים ברחובות.

הולכים מחתונות, מכאן לכאן.

אוטובוסים זורמים וזזים, יש אקשן בעיר הזאת.

כנראה שעיר ללא הפסקה זה בני ברק ולא מקום אחר.

גם בירושלים אתם תראו את זה.

אבל משרד התחבורה וחברות התחבורה אינם יודעים לספק את המצרך החשוב הזה.

לכן, הנושא הזה של נהגים הוא חלק מהעניין.

כי החברה צריכה לדעת לשחק עם השמיכה הקצרה שיש לה והיא לא תפגע במקום אחר שיתחילו לה הפגנות של אנשים פחות סובלניים, ובסופו של דבר גם אנחנו עלולים להפוך ללא סובלניים.

אני חושב שצריך להרים את הכפפה הזו, אדוני.

צריך לעשות בדיקה אמיתית מה הם התנאים של העובדים, איך הם צריכים לעבוד, באיזה צורה.

לא הכול כסף, לא הכול כסף.

יש גם דברים אחרים כדי לגרום למוטיבציה לאנשים להיות שם.

והכי חשוב, ואולי זה לא קשור דווקא לדיון הזה, זה במכרזים לדעת להכניס את הפיקים הללו, להכניס מה קורה בעומס, אמנה כזו שתוך כמה דקות חברה צריכה להתארגן עם אוטובוסים רזרביים שעומדים ומחכים לדבר כזה.

אין ברירה, זה עולה יותר כסף, אבל בסוף אתה נותן שירות.

כי אותם אנשים שבילו בתחנה ביחד עם 60 איש אחרים, כשהם כבר עולים על האוטובוס הם לא יושבים במנוחה.

הם נמצאים בתוך קופסת סרדינים עד לצרה הבאה שהולכת להיות אצלם בתחנה הבאה.

לכן, אני מודה לך על קיום הדיון הזה.

אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, אל תפסיק לקיים את זה, לנדנד על זה.

אנחנו איתך בעניין הזה.

דב חנין: לא נפסיק.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: מר גיל יעקב נציג משתמשי התחבורה הציבורית, מנכ"ל ארגון "15 דקות", בבקשה אדוני.

יעקב גיל: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב גיל: אני חושב שאנחנו נמצאים בדיון שהוא סופר קריטי לעתיד התחבורה הציבורית, ואנחנו כנוסעים וכארגון שמפעיל מוקד פניות ציבור מרגישים כל הזמן את הבעיות שיש בהידרדרות בשירות של חברות התחבורה הציבורית, ובחוסר היכולת לספק את השירות הקיים, אם אנחנו לא מדברים כרגע על תוספות אפילו.

יעקב גיל: חברות התחבורה הציבורית לא מצליחות לקיים אותו.

יעקב גיל: רק לאחרונה נעשתה ביקורת על חברת אגד בירושלים שהראתה שכ-12% מהנסיעות לא מבוצעות.

יעקב גיל: אחת הסיבות - מחסור בנהגים.

יעקב גיל: אותו דבר עם חברות אחרות שאנחנו מקבלים עליהן תלונות.

יעקב גיל: מה שקורה זה שהציבור ממתין בתחנה ואוטובוסים לא מגיעים.

יעקב גיל: פשוט מאוד, זה המציאות שבה אנחנו נמצאים כרגע.

יעקב גיל: אם נוסיף על זה את המחסור החמור בתחבורה הציבורית כדי שנגיע בכלל לאיזה רמה סבירה שאנשים יבחרו לנסוע בתחבורה הציבורית, יש מיפוי שמשרד התחבורה ערך בעצמו שמראה שחסרים כ-1,800 אוטובוסים, ומספר גדול יותר של נהגים, רק כדי להגיע לרף מינימלי של שירותי תחבורה ציבורית.

יעקב גיל: יש 239 ישובים, מיפוי שאתם הגשתם למשרד האוצר בבקשה לתוספות תקציב, שלא מגיעים לרף המינימלי של השירות, 99 ישובים שאין בהם שירותי תחבורה ציבורית בכלל.

יעקב גיל: אם לא תהיה התעסקות בנושא הנהגים ובמחסור בנהגים אז מי שישלם את המחיר זה הציבור, וכמובן מי שבפרונט של הציבור – הנהגים שסובלים באותה מידה.

יעקב גיל: המחסור בנהגים הפך להיות מין מנטרה כזאת כבר: כל הזמן יש משבר בענף הנהיגה, חסרים נהגים.

יעקב גיל: אבל ההתנהגות של משרד התחבורה ומשרד האוצר בנושא מעידה שאין משבר.

יעקב גיל: מדוע?

יעקב גיל: אין מישהו שממונה כפרויקטור או אין איזשהו פרויקט ייעודי לנושא הזה.

יעקב גיל: אין מישהו שיישב וכל תפקידו יהיה לפתור את החסמים, לייצר תוכנית שיווק כמו שמופיעה בתוכנית העבודה, לייצר חקיקה ותקנות, להסדיר דברים מול משרד העבודה.

יעקב גיל: כל עוד אין לזה אחריות, אין לזה אבא ואימא במשרד התחבורה אלא זה מוצמד לתפקידים קיימים, ואני מעריך את כל העשייה של משרד התחבורה, ואני יודע שיש עליהם עומס, אבל אם ימשיכו להעמיס על אותם אנשים כל כך הרבה משימות, אנחנו לא נצא מהפלונטר הזה.

יעקב גיל: אם זה משבר צריך להתייחס אליו כמשבר: להקצות לזה תקציבים ואת כוח האדם הנדרש לטפל בזה.

יעקב גיל: אחרי מעקב - אנחנו עושים פה מעקב שנה ומשהו - אנחנו רואים שלא נעשתה עשייה בנושא הזה והמצב ממשיך להידרדר.

יעקב גיל: אני חושב שהתפקיד הראשון במעלה של הכנסת זה לקבל את הדין וחשבון ממשרד התחבורה וממשרד האוצר למה הנושא הזה מוזנח, ולמה ההידרדרות נמשכת.

יעקב גיל: אנחנו ממשיכים לסבול ושום אופק לא נראה בנושא הזה.

יעקב גיל: אנחנו מצפים ומקווים שהדיון הזה יעזור, אבל צריך להבין שיש פה מצוקה.

יעקב גיל: זה לא איזשהו דיון תיאורטי, דיון ככה פריווילגי.

יעקב גיל: זאת מצוקה שמחריפה והאופק לא ברור בכלל.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: מי שרוצה להירשם – רשום, ומי שרשום – רשום.

דב חנין: מי שלא רשום, יכול להירשם.

דב חנין: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אתה דיברת שבתור ילדים, ואנחנו באותה שכבת גיל, אם אני מסתכל על השכונה שלי בכל אופן, רוב הילדים רצו להיות רב, חלקם רצו להיות טיס ואחרי זה רופא, אבל אחרי זה גם כן נהג דן או נהג אגד.

אורי מקלב: זה לא רק ענין שזה נראה מקצוע מכניס, אלא זה היה נראה כמו סמל של מקצועיות של מישהו שההגה בידיו או לא בידיו.

אורי מקלב: זה היה סמל לחיקוי כי הוא לוקח אוטובוס שהוא כלי גדול עם 50 איש והוא גם מנהיג אותו.

אורי מקלב: הוא לא רק נוהג אלא הוא גם מנהיג אותו בהליכות, ביחס ובכל הדברים.

אורי מקלב: לצערנו, נוצר פער בין ההתקדמות שיש היום בהשקעה הגדולה בתחבורה הציבורית בנושא של אשכולות וקווים נוספים, טכנולוגיה חדישה, אולי בטיחות של אוטובוסים, נניח אוטובוסים חדישים, ואני לא מדבר אם המזגנים עובדים או לא, אבל אין ספק שההשקעה גדולה מאד, מול הפער שנוצר.

אורי מקלב: לא רק שנוצר פער שנושא הנהגים לא הדביק את זה וגם לא נתן שום ביטוי לזה, אלא הפוך.

אורי מקלב: הוא הידרדר בצורה דרמטית.

אורי מקלב: כגודל ההעלאה בכל הנושא של התחבורה הציבורית, באותו מידה נושא הנהגים.

אורי מקלב: הנהגים הטיבו להסביר מדוע זה קורה, בין אם זה תנאי עבודה, בין אם זה שכר העבודה, פיצול השעות, כשכל זה גורם למחסור.

אורי מקלב: כשזה לא עבודה מועדפת אלא זה עבודה מחוסר ברירה, כגודל המחסור באנשים שלא רוצים לעבוד, וכגודל זה שהעבודה לא נחשקת, כגודל זה ככה גם המחסור נוצר.

אורי מקלב: אם נוצר מחסור אז יש גם דילוגי קווים, או שיכול להיות שזה גם בלי זה.

אורי מקלב: טוב ששמת דגש על העניין הזה שזה מעיב על כל ההתקדמות שלנו בתחבורה הציבורית משתי סיבות: ראשית, פגיעה במקצועיות של הנהגים בגלל התחלופה, כי אין ברירה, כי אין גורם הרתעה.

אורי מקלב: אין שום גורם הרתעה.

אורי מקלב: סיפר לי נהג שהוא מנהל חברה לתחבורה ציבורית שהם תפסו פעם אחת נהג בגניבות מאחרים.

אורי מקלב: הם נתנו לו עוד צ'אנס ועוד צ'אנס.

אורי מקלב: התברר שהוא גונב מהנהגים שהם החברים שלו ולא רק מאחרים.

אורי מקלב: הוא הוסיף ואמר לי שהיה לו חבר כל כך טוב שהוא גם מנהל תחבורה ציבורית והוא מפעיל שם בעיר קו של תחבורה ושבטח אותו נהג יבוא אליו כי הוא גר בעיר שלו.

אורי מקלב: לכן, הוא חשב שכדאי לו לספר על אותו נהג.

אורי מקלב: הוא אמר שהוא סיפר לו שהנהג ההוא לא פוטר מהעבודה בגלל בעיות של משמעת ונהיגה, אלא בגלל דברים מהותיים מאוד.

אורי מקלב: אותו בעל חברה אמר לו: תודה רבה שאתה אומר לי.

אורי מקלב: הוא אומר: לא עובר יומיים, אני רואה את הנהג שפיטרתי אותו בגלל הסיבות האלה נוהג.

אורי מקלב: ולא סתם, אלא בחברה של החבר שלי.

אורי מקלב: הוא שאל: איך זה יכול להיות?

אורי מקלב: וההוא אמר לו: אדוני, אם אני הייתי צריך לבחור בין קנסות של משרד התחבורה ובין זה שאני לא יכול לתת שירות וסיבות אחרות לבין נהג כזה, אז אני צריך להתמודד עם הבעיה הזו.

אורי מקלב: העיקר שאני מעלה נהג לאוטובוס.

אורי מקלב: זה מאפיין ומשקף את מה שנעשה.

אורי מקלב: החלק הזה הוא מאוד חשוב כי חוסר מקצועיות וכשאי-אפשר להתמקצע וכשאין גורם הרתעה, זה פוגע בבטיחות הנסיעה וביחס.

אורי מקלב: באופן אמיתי גם כשיש מחסור החברה לא יכולה לתת מענה לכל המחויבות שיש לה.

אורי מקלב: אמר לי בעל תחבורה ציבורית: 600 נהגים אני קולט ביום אחד, רק תביא לי.

אורי מקלב: המחסור שלי הוא 600 נהגים.

אורי מקלב: זה לא סכום שהוא מה בכך, זה לא סכום שאפשר יכול לתמרן.

אורי מקלב: הבעיה הזו היא הכי חמורה מכיוון שקודם כל זה החומר האנושי.

אורי מקלב: זה לא שאלה של תשתיות אלא זה חומר אנושי ויש לך פחות תמרון בחומר האנושי.

אורי מקלב: זה לא דבר שאתה אומר:

אורי מקלב: אני מוסיף עוד כסף, אני שם עוד כביש או אני מביא עוד אוטובוסים.

אורי מקלב: כאן מדובר על תנאים ועל חומר אנושי בתוך השירות שנקרא תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אם פעם דיברנו שהתחבורה הציבורית בטוחה יותר אז חלק מהסיבות היו גם בגלל הנהגים המקצועיים שלא נרדמים, שיש להם את התנאים, שהם הרבה שנים ויש להם הרבה ניסיון, וזה לא רק בגלל הכלי הגדול שלהם.

אורי מקלב: לצערנו, היום זה ממש לא כך, וגם בגלל סיבות שונות.

אורי מקלב: בתוך כל החוזים שיש היום עם חברות לתחבורה ציבורית, הפקטור של הנהגים מקבל את המשקל הכי נמוך.

אורי מקלב: לא רק זה, גם כשזה לא היה או דרישה לשכר וזה גם הגיע אחרי תקופות, זה פשוט היכולת של חברות התחבורה הציבורית להרוויח, להגיע לדלתא בגלל התחרות שיש ביניהן על חשבון התנאים והשכר של הנהגים וההפעלה ופיצול השעות שלהם.

אורי מקלב: חברה מחויבת בדברים אחרים.

אורי מקלב: יש לה בידוק של השעות ושל האוטובוסים.

אורי מקלב: היא לא יכולה לעשות שום דבר.

אורי מקלב: איפה יש לה גמישות?

אורי מקלב: זה השפיל היחיד שיש לה, אבל גם זה בקושי.

אורי מקלב: אם משרד התחבורה היה מודיע שחברה שרוצה לעמוד בפרמטר צריכה שיהיה לה נהג שהוא כך וכך, והוא צריך לעבור כך וכך, והוא לא יכול לעבוד במשמרות, וכל הדברים שהעלו פה, כשכל הדברים האלה הם באמת מכשל ועד להתעללות בנהגים - יש דברים שהם התעללות.

אורי מקלב: אם לנהגים אין את השירותים האישיים שלהם והם צריכים ללכת לפעמים הביתה להחליף בגדים בגלל שכושר האיפוק שלהם גם נגמר, ואלה דברים ששמענו פה בוועדות, זה לא סיפורים שאנחנו המצאנו, ועוד ועוד קשיים שיש לנהג.

אורי מקלב: אם זה יהיה חלק מהמכרז והמתחרות וזה יקבל משקל גם גבוה, לא רק משקל הכסף אלא הרבה יותר ממשקל הכסף, נראה אז דברים אחרת.

אורי מקלב: אז באמת יידעו נהגים שיש להם מקום עבודה שחבל להם להפסיד אותו.

אורי מקלב: גם לחברה וגם לנהג יהיה כדאי להשקיע בזה.

אורי מקלב: החברה תידרש לעמוד בדרישות.

אורי מקלב: אם נעשה באמת את האיזון בין לשים את המשקל הנכון שאנחנו חושבים שהנהגים צריכים להיות בתוך כל החוזים וההתקשרויות שיש לנו עם חברות התחבורה הציבורית, שם נגיע להרבה יותר.

אורי מקלב: מדברים על עומסים, פקקים ותשתיות, ולא תמיד אנחנו יודעים לזהות באמת ולתת פתרונות.

אורי מקלב: גם בגלל שזה אולי כספים גדולים וכשאתה מושך לפה, אין לך כאן.

אורי מקלב: זה גם בגלל שאתה לא יודע לאפיין לחצים.

אורי מקלב: לעומת זאת, אנחנו יודעים לאפיין את שכר הנהגים את התנאים שלהם ואת הדרישות מהם.

אורי מקלב: יודעים איך אפשר לשפר את זה.

אורי מקלב: לא צריך להיות עכשיו מומחה או ללמוד באוניברסיטה ולא צריך להיות מנהל מחלקה או מנהל אגף במשרד התחבורה ולא מנהל חברה ציבורית.

אורי מקלב: כולנו יודעים היום, לפי מה ששמענו פה, איזה דברים יכולים לשנות את המצב הזה, וזה לא בשמיים.

אורי מקלב: לכן, היעדים שלנו הם מאוד ברורים, רק אנחנו צריכים את שיתוף הפעולה.

אורי מקלב: תודה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: מר שבתאי מאגף התנועה, רצית להתייחס לדברי מר אשרף.

דב חנין: בבקשה שב ליד חבר הכנסת מקלב.

דב חנין: אנא, אשמח לשמוע את התייחסותך.

<יובל שבתאי: אני יובל מאגף התנועה.

<יובל שבתאי: אני קצין פיקוח ובקרה באגף התנועה.

<יובל שבתאי: אני מסכים פה עם כל הדברים שנאמרו לגבי החשיבות של הנהגים, שיהיו תנאים ושיהיה שכר טוב והכול.

<יובל שבתאי: סך הכול, אם יהיו נהגים טובים ואם יהיו תנאים טובים, ברור שבשורה האחרונה יהיו פחות תאונות דרכים, יהיו פחות הרוגים.

<יובל שבתאי: אמרתי שאני מסכים עם כל מה שנאמר פה מנציגי החברות לגבי זה שצריך להבין שנהגי אוטובוס זה באמת תפקיד ייחודי.

<יובל שבתאי: יש לו הרבה אחריות וחשוב שיהיו אנשים הכי טובים.

<יובל שבתאי: אני מסכים עם התנאים והכול.

<יובל שבתאי: בסופו של דבר, זה גם ישרת את המטרה של צמצום תאונות דרכים.

<יובל שבתאי: אני פשוט מוחה על מה שאמר פה אחד הדוברים שמנסה להסיט כרגע את הדיון למשטרת ישראל, ושהתלהם וצעק: איפה משטרת ישראל?

<יובל שבתאי: איפה משטרת ישראל?

<יובל שבתאי: באנו לדיון בכיוון אחד, אל תסיט את הדיון לכיוון אחר.

<יובל שבתאי: משטרת ישראל מבצעת אכיפה, גם בנושא טכוגרף, גם בנושא אחר, גם בכל מה שיש בחוברת נוסחי אישום.

<יובל שבתאי: הכול אכיף.

דב חנין: לא, אדוני.

דב חנין: הטענה לא היתה שמשטרת ישראל לא מבצעת אכיפה.

דב חנין: הטענה היתה שמשטרת ישראל מבצעת אכיפה כלפי הנהג שהוא לא הכתובת כי הוא לא יודע.

דב חנין: הוא בסך הכול פיון של חברה שאומרת לו: תעלה על הקו, תיסע.

דב חנין: השאלה היא האם אתם ממוקדים בנושא הזה לא רק מול הנהגים אלא גם מול המפעילים ומול משרד התחבורה?

<יובל שבתאי: התשובה היא כן.

אורי מקלב: איך אתם עושים את זה?

אורי מקלב: האם אתם עושים מעקב על העסקת נהגים?

<יובל שבתאי: עושים את זה במבצעים.

<יובל שבתאי: יש לנו יחידות שעושות את זה.

<יובל שבתאי: זה לא משהו שעושים אותו בשגרה.

<יובל שבתאי: אבל יש לנו מבצעים, יש לנו את הימ"רים שעושים את זה, יש לנו את יחידות התנועה, ואנחנו עושים את זה.

אורי מקלב: היום שיבוץ הנהגים בטח נעשה ממוחשב.

אורי מקלב: אין חברה היום שלא ממוחשבת בשיבוץ.

<יובל שבתאי: נכון.

<יובל שבתאי: גם הטכוגרף זה דבר שאתה יכול להוציא אותו ולראות את הדברים בצורה הכי טובה.

דב חנין: אתם, למשל, עושים מעקב נניח אקראי?

דב חנין: מגיעים לחברה ואומרים: תראו לי את לוח העסקת הנהגים היום בכל הארץ, איך הם עובדים?

דב חנין: זה אקראי, אני לא אומר לעשות את זה כל יום.

<יובל שבתאי: התשובה היא כן.

<יובל שבתאי: עושים את זה במסגרת מבצע - - -

דב חנין: מתי עשו את זה בפעם האחרונה?

דב חנין: באיזה חברה?

<יובל שבתאי: אני לא יודע להגיד מתי פעם אחרונה ולאיזה חברה.

דב חנין: אנא תכתבו לנו.

דב חנין: אנא תעבירו אלינו בכתב מתי לאחרונה נעשה כזה מעקב, אצל איזה חברה, ומה היו הממצאים.

דב חנין: ואם לא נעשה לאחרונה, אז אנחנו מבקשים שכן ייעשה מדי פעם באופן אקראי כדי שחברות יידעו שיש מעקב, יש מי שמסתכל על צורת ההעסקה של הנהגים מבחינת תנאי הבטיחות הבסיסיים האלה של שעות העסקה.

<יובל שבתאי: פעילות המשטרה היא לפי מה שהחוק קובע.

דב חנין: בסדר גמור, אני לא אומר בביקורת.

דב חנין: אתם בוודאי עושים את תפקידכם.

דב חנין: אני רק רוצה לקבל תמונה איך אתם עושים את זה ואיך זה נראה במציאות.

דב חנין: גברתי, נציגת מטרופולין רצית להגיד משהו בעניין ההכשרה ואז קטעתי אותך באמצע כי התחלנו עם הנהגים.

דב חנין: בואי תגידי את הערתך.

<שני מימון: בסדר, כי העלית נקודה מאוד מאוד חשובה, ולא פחות חשובה, כל העניין שאם יש לנו נהגים קיימים, אז למה הם לא מועסקים.

<שני מימון: דנו בזה בכל היבט השכר, תנאים וכו'.

<שני מימון: אני לגמרי מסכימה עם חבריי פה שלהיות נהג אוטובוס זה לגמרי לא פשוט.

<שני מימון: גם נהגים שהם מוכשרים כבר ואנחנו מממנים את ההכשרה, ועל פניו הם כבר חלק מהמצבת שלך, אחרי כשנה הם פשוט ואומרים: תשמעי, להיות נהג אוטובוס זה לא מה שחשבנו.

<שני מימון: מה שהיינו עד היום, היה נחמד.

<שני מימון: אני מבין שאני לא יכול להמשיך לעסוק בזה כל חיי, ולכן אני בוחר לעזוב.

<שני מימון: צריך לדעת גם איך לשמר אותם בתוך החברות, וזה גם חלק מהעניין של התנאים.

<שני מימון: אם אני חוזרת לעניין ההכשרה, קודם אמרו שעניין ההכשרה הוא בין חצי שנה לשנה.

<שני מימון: אני אומרת לך שהוא מינימום שמונה חודשים, אם לא יותר.

<שני מימון: בפועל התהליך מתעכב באופן מאוד מאוד משמעותי במרב"ד.

<שני מימון: גם בתוכנית של 2016 וגם ב- 2015 בדיונים שקיימנו בנושא אמרנו שאנחנו צריכים לעשות שינוי בכל התהליך הזה.

<שני מימון: לצערי, אנחנו לא התקדמנו עם זה לשום מקום.

<שני מימון: כיום מתעכבים במרב"ד סדר גודל של חצי שנה עד שהעניין מתקדם למשרד הרישוי חזרה.

דב חנין: גברתי, אני רוצה לעצור אותך כאן.

דב חנין: אני רק רוצה להביא את הנתונים שיש בפנינו למען הסדר.

דב חנין: יש הרבה זמן מהרגע שמועמד, המועמדות שלו מוגשת על ידי המפעיל עד שבעצם התהליך הזה נכנס לאיזשהו ערוץ מעשי.

דב חנין: יש 40 ימים שהם נדרשים לקבלת אישור ראשוני מהמשטרה ואגף הרישוי, ואז נעשית הפנייה למרב"ד.

<שני מימון: נכון.

דב חנין: לאחר הגשת הטפסים ותשלום האגרה למרב"ד יש שישה חודשים של ביצוע בדיקה רפואית למועמד והמתנה לתוצאות.

<שני מימון: אתה מחזק את דבריי, זה בדיוק מה שאני אומרת.

דב חנין: לאחר מכן יש חודש נוסף עד שנתוני המרב"ד נקלטים באגף הרישוי, והתשובה מועברת למועמד.

דב חנין: ורק לאחר השלבים האלה שהם בערך שמונה חודשים בחשבון מהיר, יכול המועמד להתחיל את הכשרתו לנהיגה על רכב ציבורי - זאת אומרת, הכשרה עיונית ומעשית - וזה לוקח בערך עוד שלושה חודשים.

<שני מימון: לא.

<שני מימון: שלושה חודשים במקרה שזה מסלול קצר ובוקר, ויכול לקחת גם חצי שנה ויותר למסלול ערב.

<שני מימון: אבל אתה בדיוק מחזק את דבריי.

דב חנין: מה הדבר הזה אומר?

דב חנין: אני יודע שאני מחזק את דברייך.

<שלמה כהן: גם אין לו איך להתפרנס בשלושה חודשים.

דב חנין: לא.

דב חנין: זה מין תהליך שהוא פשוט בכדי להרוג את הרצון של מישהו שהוא במקרה או בטעות הגיע לרצות להיות נהג בתחבורה ציבורית ואז כבר מונעים ממנו.

אורי מקלב: יש אלפי נהגים שנמצאים כבר מוכשרים?

דב חנין: דיברנו על זה.

אורי מקלב: אפשר להחזיר אותם.

דב חנין: כן, אני לגמרי מסכים.

<אלי בליליוס: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה, אם אפשר.

דב חנין: אני מיד אתן לך, אדוני.

דב חנין: אתה פשוט כבר דיברת אז נתקדם וניתן לך מיד.

דב חנין: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לד"ר רז דקל שהוא מנהל המכון הרפואי לבטיחות בדרכים.

דב חנין: אדוני, ברוך הבא.

דב חנין: אני מודה לך שלמרות אילוצים נשארת איתנו.

דב חנין: איך אתם יכולים לקדם את התהליך הזה של הבירוקרטיה?

דב חנין: כמובן יש דברים חשובים שצרך לעשות, אבל יש גם בירוקרטיה שלוקחת סתם זמן.

<רז דקל: ראשית, תודה על ההזמנה לוועדה.

<רז דקל: תהליך הבירוקרטיה הוא הרבה פחות הרואי ממה שנדמה.

דב חנין: הוא לא הרואי, הוא רק לוקח המון זמן.

<רז דקל: הוא לוקח הרבה זמן.

<רז דקל: אני חושב שזה מקומם גם אותי מדי בוקר למה הוא לוקח כל כך הרבה זמן.

<רז דקל: אני אסביר בדיוק למה.

<רז דקל: זה לא עניין מסתורי בכלל.

<רז דקל: מרגע שמתחילים לטפל בתיק, הטיפול הוא זריז מאוד.

<רז דקל: הבעיה היא שיש תקופה של חודשים שבהם התיקים עד שהגיעו מהרישוי אלינו ויושבים אצלנו וצוברים אבק עד שאנחנו מגיעים אליהם.

<רז דקל: למה זה קורה?

<רז דקל: זה קורה משילוב של כמה טעמים: קודם כל, מה לעשות?

<רז דקל: אבל בעשרים השנים האחרונות אוכלוסיית המדינה גדלה ב-50%, מספר הנהגים כמעט והוכפל, מספר הנהגים הקשישים עוד יותר מזה.

<רז דקל: גם מן הסתם אוכלוסיית הנהגים הציבוריים גדלה, והיא גדלה הרבה יותר בגלל תופעת לוואי שתיארו כאן הנוכחים, ובצדק רב, זה שה-turnover של הנהגים הוא כל כך גבוה שההליך ההכשרה עובד פול גז בניוטרל.

<רז דקל: צריך להכשיר המון המון נהגים כיוון שחלקים גדולים שלהם או שלא מסיימים את התהליך או שנושרים במהלכו.

<רז דקל: במהלך התקופה הזו, למרבה הצער - אני מנהל את המרב"ד כבר שנה - התהליך במרב"ד נותר תהליך ידני ופרימיטיבי כמו שהיה מקובל לפני הרבה מאוד שנים.

<רז דקל: ויותר מזה, גם כוח-האדם שעומד לביצוע המשימה הזו לא השתנה ולו באיש אחד, וכאן אני אומר את זה בצער.

<רז דקל: אני מרגיש רע מאוד.

<רז דקל: אגב, אני מרגיש עוד הרבה יותר גרוע כי האוכלוסייה של המטופלים במרב"ד כוללת לא רק את הנהגים המקצועיים, היא כוללת גם קשישים, גם אנשים עם מוגבלויות, גם חולים כרוניים.

<רז דקל: המצב הפרסונלי שלהם הוא עוד הרבה יותר גרוע והם תקועים פחות או יותר באותו התור.

<רז דקל: אנחנו עושים פחות או יותר את כל מה שאנחנו יכולים כדי לנסות לצאת מהפקק הזה.

<רז דקל: אני מוכרח להודות, שוב בצער, שבינתיים התוצאות בפועל הן פחות מרשימות.

<רז דקל: על מה אנחנו מדברים?

<רז דקל: קודם כל, אנחנו עושים מאמצים גדולים מאוד שאני מקווה שיוכתרו בהצלחה בזמן הקרוב לעשות אינטגרציה יותר טובה עם משרד התחבורה, כי התהליך מתחיל במשרד התחבורה ונגמר במשרד התחבורה ואנחנו - היועצים -באמצע.

אורי מקלב: אתם לא קשורים למשרד התחבורה?

<רז דקל: לא, אנחנו משרד הבריאות.

אורי מקלב: גם ברחוב ה- - -?

<רז דקל: נדדנו 400 מטר.

<רז דקל: אבל כן, זה אנחנו.

<רז דקל: עד שהתהליך הזה יושלם, ואני מקווה - בחודש הבא אמורה להיות פגישה של מנכ"לי שני המשרדים שאני מקווה שאפשר יהיה להשיק את זה כבר - התקווה שלי שזמן התעבורה בין המשרדים ירד כמעט לאפס.

<רז דקל: מעבר לזה, הבעיה העיקרית שלנו כרגע - יש לנו תוכנת מחשב שמוכנה להיכנס כדי לעצור את זמן ההמתנה עד לתהליך הידני.

<רז דקל: כי התהליך הוא תהליך שהוא לא תורם יידע, הוא תהליך באמת אדמיניסטרטיבי לחלוטין, אלא שיש את מה שאת מה שאתם ודאי מכירים בתור סכסוך הטכנולוגיות בשירות המדינה, וסכסוך הטכנולוגיות הזה, לפחות לפי מיטב ידיעתי, עדיין לא נפתר.

<רז דקל: אנחנו נמצאים כרגע בטקטים אחרונים של עוד שיפורים ועוד שיפורים, אבל לא ברור לי מה הולך לקרות עם זה.

<רז דקל: אני מאוד מאוד מתקשה להיות אופטימי כאן כיוון שהסכסוך הזה נמשך כבר שנים ולא מראה מגמות של להיפתר.

<רז דקל: דברים נוספים שאנחנו עושים – אנחנו מדברים על עניין של אפשרויות חדשות כדי לנסות לזרז את הליך הבדיקה אצלנו.

<רז דקל: בצד הפרופסיונאלי צוואר הבקבוק היה עניין של ריאיון פסיכולוגי, ואנחנו אפילו שוקלים להיות חלוצים - זה רעיון מעניין שקיבלנו ממנהל אגף הרישוי ואנחנו עכשיו שוקלים אותו ברצינות רבה - לנסות לעשות את הראיונות האלה אפילו באיזשהו תהליך של טלה-רפואה כדי לנסות ולהגדיל את זמינות הבודקים, לנסות לקצר איכשהו את התהליך הזה.

<רז דקל: אנחנו בודקים את האפשרויות וזה דבר לא נעשה עד עכשיו.

<רז דקל: אבל אם המגבלות של הזדהות מול המערכת יאפשרו זאת, אנחנו בהחלט נשמח.

<רז דקל: מה שחשוב לי נורא לומר - ראשית, אני מוכרח להגיד שאני מרגיש מצוקה נוראה בחדר הזה כיוון שלהרגיש שאני שותף לבעיה הזו, הגם שאני חושב שהבעיה היסודית היא מה שאתה הצהרת ברישא של דבריך, בתפקידי הקודם הייתי בצבא ושם היו את אותן בעיות בדיוק למרות שעניין השכר הוא non-issue.

<רז דקל: יש בעיה עם הדימוי של המקצוע וברגע שזה ייפתר אני מניח שהרבה דברים יהיו קלים יותר.

<רז דקל: אבל אני מרגיש לא נעים שאני תורם לבעיה הזו, תורם שלא מרצון.

<רז דקל: אנחנו נמצאים כרגע בתהליכים גם מול הנהלת משרד הבריאות שמבינים שאי-אפשר להותיר את המצב על כנו וצריך התערבות ממוקדת.

<רז דקל: בסופו של דבר, אנחנו נדרשים ליותר משאבים.

<רז דקל: אין לנו שום רצון לעכב את האנשים האלה אף לא רגע אחד אצלנו.

<רז דקל: אבל יש עוד נקודה אחת שאני רוצה להדגיש אותה, וזה עוד אחת מהתוצאות של העיוות הכללי במערכת.

<רז דקל: זה דבר שנרמז כאן על ידי כמה מהדוברים שאומרים דברי טעם, ואני רוצה להראות איך זה נראה מהזווית המוזרה של המכון.

<רז דקל: נאמר כאן, ואפילו הודגם כאן, שבגלל הבעיה הקשה יש אנשים שהם פחות מאשר אוכלוסייה שהיינו רוצים שיהיו נהגים מקצועיים שמוצאים את דרכם למקצוע, וממקום למקום במקצוע וכו' וכו', מסיבות שהוזכרו קודם לכן.

<רז דקל: אחת הבעיות הקשות במכון - הוזכר כאן העניין של התהליך של הבדיקה במכון שהוא הליך מאוד דקדקני.

<רז דקל: הסיבה להליך הבדיקה הדקדקנית - אנחנו לא מדקדקים כי משעמם לנו, אנחנו מדקדקים כיוון שאנחנו מוצאים ממצאים, וכיוון שאנחנו נמצאים במצב שהמסר שאנחנו מקבלים הוא להילחם על כל נהג בגלל המצוקה הקשה.

<רז דקל: שיעור הפסילה של מועמדויות של נהגים לרישיונות גבוהים שאנחנו עושים עומד על משהו כמו 6%, 7%, 8%, השאלה מתי אתה מחשב.

<רז דקל: שיעורים נמוכים מאוד.

<רז דקל: אנחנו ממש מגרדים את התחתית ונלחמים על כל הנהג literally.

<רז דקל: כדי להילחם על כל נהג אתה עושה בדיקות מאוד מאוד מעמיקות.

<רז דקל: לו היינו, וכאן אני חוזר ואולי סוגר מעגל עם הדברים היפים שנאמרו בהתחלה על המצב באירופה, במצב כמו באירופה שהמשרה הזו היא בהחלט לא משרה שהדימוי שלה הוא דימוי בעייתי וההשתכרות בה היא נעימה, באירופה, למשל, מקובל, שיטת העבודה שהם עושים אומרת שמהאחוזון ה-33 ומטה של הנתונים בבדיקות המכון שלהם, פסולים לנהיגה.

<רז דקל: וכשאתה יכול לפסול שליש מהמעומדים אז כמובן שהבדיקות הן הרבה יותר קלות ופשוטות ושטחיות כי אין מה להעמיק.

<רז דקל: שליש תחתון אתה פוסל, רוב הבעיות נמצאות בחוץ כשאתה אומר:

<רז דקל: אתה נלחם על כל נהג, זו המשמעות.

אורי מקלב: אתה לא יכול לעשות עוד שני מדרגים?

אורי מקלב: מדרג אחד למי שעובר את זה בקלות.

אורי מקלב: ומי שאתה רוצה להילחם עבורו, דהיינו, שיש לו אולי איזה בעיה ואתה - - -

<אפי רוזן: אנחנו הולכים לכיוון הזה עכשיו.

דב חנין: מסלול ירוק ומסלול רגיל.

דב חנין: ד"ר דקל, קודם כל, תודה על דבריך.

דב חנין: אשמח לקבל ממך וגם ממר רוזן שמיד ידבר בכתב הצעה לאיך אתם את התהליך שנמצא אצלכם יכולים לקצר, וגם מה המשאבים שצריך.

דב חנין: אני מבין שיש גם לפעמים דברים שצריכים שינוי או הקצאת משאבים, ייעול.

דב חנין: אתה מדבר על תהליך ידני, יש דברים שאפשר למחשב.

דב חנין: כל הדברים האלה נמצאים.

דב חנין: זה בוודאי מהזווית שלך הרבה כסף כי אין לך אותו.

דב חנין: אבל מהזווית של המדינה מול הנזקים העצומים שיש מהמציאות הבלתי אפשרית שאין לנו נהגים, אנחנו חייבים להקדיש את הכסף הזה.

דב חנין: מר רוזן מנהל אגף הרישוי, בבקשה.

<אפי רוזן: אדוני, צריך לומר, למרבה הצער שכל אחד מהאנשים שדיבר כאן לפניי צדק.

<אפי רוזן: צריך להבין שאפשר להוסיף הרבה דברים, אבל צריך לקחת תהליך שלוקח היום שמונה חודשים ולגמור אותו בחודשיים.

<אפי רוזן: יחד עם זאת, נעשו מספר דברים: ראשית, אנחנו קיצרנו את קורס הרכב הציבורי לרבע מהזמן.

<אפי רוזן: קיצרנו אותו מ-204 שעות ל-150 שעות.

<אפי רוזן: הדבר השני, הליך הזיכוי הפלילי שציינת, אדוני, שלוקח 40 ימים קוצר ל-72 שעות.

<אפי רוזן: לצערי, זה כמו חשבון בנק שהמינוס הוא כל כך גדול, אתה לא שם לב כבר ששמת 10,000 בתוכו.

<אפי רוזן: זה נבלע.

<אפי רוזן: ומדוע זה כך?

<אפי רוזן: מכיוון שכל אימת שההליך הזה לא ממוחשב, אני מוצא את עצמי בסוף כל פגישה שאני מקיים עם אחד מהמנכ"לים של החברה הציבורית יוצא עם איזה מעטפה.

<אפי רוזן: כמו בכפר הוא אומר לי: תעשה לי טובה, תקדם לי את העניינים.

<אפי רוזן: וזה עשרה מועמדים.

<אפי רוזן: אז אני מקדם לו בשבועיים, ואחרי חצי שנה זה אצל רז.

<אפי רוזן: רז הוא בחור טוב כמו שראיתם, אין פה איזה בעיה של רצון.

<אפי רוזן: אנחנו מצויים בהרבה תירוצים טובים שעניינם הוא שיטת העבודה בשירות הציבורי, אבל הם לא מעניינים את האנשים.

<אפי רוזן: משרד התחבורה החליט שהוא מוכן לשים כל סכום אפשרי בהיבט של הרישוי כדי לקדם את המהלך הזה.

<אפי רוזן: אנחנו בשבועות האחרונים קיימנו מספר דיונים, כולל שינוי תקנה.

<אפי רוזן: אדוני, שינינו תקנה שמאפשרת לנו ליצור אלטרנטיבה נוספת למכון הרפואי, לא כמתחרה, ואנחנו ניתן לרז את כל הסיוע.

<אפי רוזן: אנחנו הולכים עכשיו עם חברה פרטית גדולה מאוד, עם טובי הרופאים בארץ בתחום בריאות הנפש כי באמת אנחנו שמים דגש על המבחן האישיותי.

<אפי רוזן: זה מה שחשוב לנו כשנותנים לאדם להוביל 50 אנשים באוטובוס.

<אפי רוזן: ואם הדרך הזו תצלח אז באמת כפי שציינת יהיה מסלול ירוק שכמו שרז אמר 80% מהאנשים יכולים לעבור אותו בלי בעיה.

<אפי רוזן: אני סבור שגם האדונים פה יסכימו איתי שאם על כל עשרה נהגים שהם מועמדים, שבעה ירוצו קדימה ושלושה יחכו כמה חודשים, זה פתרון מעולה.

<אפי רוזן: אני לא יודע אם זה המזור לכל התחלואות כי אתה דנת בכל שאר התחלואות, אבל אני סבור שניתן לזה מענה.

<אפי רוזן: אדוני, הערה אחת שקשורה למשטרה.

<אפי רוזן: חבל שלא השבת נכון.

<אפי רוזן: משטרת ישראל איננה אחראית על פיקוח בחצרות המפעלים והחברות הציבורית.

<אפי רוזן: מי שאחראי על בדיקות הטכוגרף והבטיחות בתעבורה זה גם כן אגף רישוי, ואני לא יודע אם זה לשמחתי או לצערי.

<אפי רוזן: זה תחום בטיחות בתעבורה.

<אפי רוזן: אנחנו עושים את זה בצורה בינונית מינוס.

<אפי רוזן: אנחנו משתדלים לעשות את זה.

<אפי רוזן: יש בסך הכול, אדוני, שניים וחצי מפקחים על כל התחבורה הציבורית והרכב הכבד במדינת ישראל.

דב חנין: שניים וחצי מפקחים?

<אפי רוזן: נכון.

<אפי רוזן: שניים וחצי מפקחים, וזה ביום שמש.

דב חנין: גם בהנחה שאחד מהם הוא באטמן והשני הוא סופרמן, זה לא יעבוד.

<אפי רוזן: ועינך הרואות שאני לא מזה ולא מזה.

דב חנין: אתה נראה איש מרשים, אבל זה נראה לי פשוט בלתי אפשרי.

<אפי רוזן: נכון.

<אפי רוזן: ועדיין אני אעביר לאדוני את המסקנות של הביקורות שלנו על הטכוגרף.

<אפי רוזן: אבל בואו נודה, נציג המשטרה.

<אפי רוזן: טכוגרף זה המצאה, פטנט לא הכי יעיל כדי לגלות רמאים.

<אפי רוזן: שיהיה הטכוגרף הדיגיטלי זה אולי יראה אחרת.

<אפי רוזן: היום אנחנו מכירים את כל ההחלפות ואת כל השטויות שאנשים עושים.

<אפי רוזן: אגב, המשטרה גם לא יודעת לבדוק את תקנה 168.

<אפי רוזן: לצערי, אנחנו צריכים להקפיד יותר בעניינים האלה.

<אפי רוזן: בקיצור, כל הסוגיה הזו שכרוכה בבטיחות בתחבורה הציבורית היא לפתחנו.

<אפי רוזן: אנחנו צריכים לעשות את זה יותר טוב, נקודה.

<אפי רוזן: כל התירוצים לא משנים.

<אפי רוזן: אדוני, אני מניח שאנחנו בדרך הנכונה.

דב חנין: תודה.

<קריאה: אני יכול להתייחס עכשיו?

דב חנין: עוד מעט, אדוני.

דב חנין: אני רוצה לאפשר למר יוני קריספין שהוא יו"ר ועד עובדי אפיקים לומר את דברו, ואחריו אתן לך פעם נוספת.

<יהונתן קריספין: שלום, אדוני.

<יהונתן קריספין: שלום לכל הנכבדים היושבים פה, ארגוני הנוסעים, מנכ"לי החברות, ידידי ואחניש, אשרף, ועוד אנשים שבאו לייצג פה את מעמד הנהג.

<יהונתן קריספין: אתמקד יותר במעמד הנהג כי זה הנושא שאני הכי מחובר אליו.

<יהונתן קריספין: אני יודע שכל חברה עושה את כל המאמצים לגייס אליה את מיטב הנהגים ולהביא כמה שיותר נהגים לענף הזה.

<יהונתן קריספין: כמו שהוא אמר ממשרד הרישוי, הם אפילו מורידים כמה שיותר דרישות, העיקר להביא נהגים.

<יהונתן קריספין: הם מודעים למצב שמביאים מעטפות ותקדם לי, וההיא יצאה לחופשת לידה, ואין לי איך להביא את הנהגים האלה.

<יהונתן קריספין: אבל אני רוצה להגיד על הנהגים הקיימים שבורחים מהמערכת הזו.

<יהונתן קריספין: אתה כבר רץ, אתה מעביר מעטפות, אתה משתולל.

<יהונתן קריספין: הבאת את הבן-אדם ולא הבאת לו שירותים, לא הבאת לו איפה לאכול ארוחת צהריים, אין לו איפה לעשות את הצרכים שלו, הבאת את הנהגת הזו – החברה שלנו לקחה יעד להביא 100 נהגות ב-2016, כמה נהגות הם הצליחו להביא?

<יהונתן קריספין: אז באו נהגות, ברחו.

<יהונתן קריספין: איפה הן יתפנו?

<יהונתן קריספין: אני רואה נהגים ואני לא רוצה להגיד איך הם עושים פה.

<יהונתן קריספין: כבר דובר בוועדה הקודמת על נהג שקיבל דוח על זה שהוא עשה את צרכיו במרחב הציבורי מאחד הפקחים.

<יהונתן קריספין: משרד התחבורה קובע תחנות מוצא בתוך שטח עירוני.

<יהונתן קריספין: בא פקח של המשטרה אומר לו: תזיז את האוטובוס, אתה מפריע לתנועה.

<יהונתן קריספין: הוא מקבל דוח שם.

<יהונתן קריספין: הנהג אומר: טוב, מה אני עושה?

<יהונתן קריספין: הוא עכשיו פונה לחברה: תעבירו את הדוח משמי.

<יהונתן קריספין: למה רשום עליי דוח?

<יהונתן קריספין: אני פה ממתין ליציאה לקו, חמש דקות יש לי המתנה.

<יהונתן קריספין: פקח של העירייה בא ונותן לו דוח.

<יהונתן קריספין: צריך לסדר את נקודת המוצא.

<יהונתן קריספין: להבדיל, אם לרכב נכה מותר לעמוד בכל מקום והוא לא יקבל שום דוח, אותו דבר אוטובוס של תחבורה ציבורית שעומד במקום של תחנת מוצא, שייתנו לו לעמוד שם.

<יהונתן קריספין: הוא בא לתת שירות לתושבים, הוא לא יקבל דוח על זה שהוא בא לתת שירות.

<יהונתן קריספין: איפה ההיגיון בתפיסה בדבר הזה?

<יהונתן קריספין: הנכה יכול לרדת, ואנחנו יודעים שלא תמיד הנכים נמצאים ברכבים האלה ואנשים משתמשים בתגים שלהם, ואותו נהג אוטובוס שממתין חמש דקות, קולט נוסעים, פתאום בא פקח, מצלם.

<יהונתן קריספין: שולח את הדוח לחברה, החברה מקבלת את הדוח ומתקשרת לרשות המקומית.

<יהונתן קריספין: שולחת את זה לנהג.

<יהונתן קריספין: מגיע לנהג אחרי חצי שנה הדוח הזה לבית, כולל כפל קנס.

<יהונתן קריספין: ואז פונים לחברה, נכנסים ל-ISR, נכנסים למערכות, ורואים שהוא אכן עמד בנקודות מוצא.

<יהונתן קריספין: למה כל הדבר הזה?

<יהונתן קריספין: צריך לעצור את הדבר הזה כך שנהגים יוכלו לקלוט נוסעים ברגיעה, זה אל"ף.

<יהונתן קריספין: בי"ת, חניונים.

<יהונתן קריספין: הנהגים רוצים להגיע לחניון.

<יהונתן קריספין: הוא הגיע להפסקה של רבע שעה ואין לו חניה בחניון, אדוני.

<יהונתן קריספין: כל רבע השעה הוא מסתובב.

<יהונתן קריספין: הנה, ואחניש יודע את זה.

<יהונתן קריספין: בירושלים אין להם איפה לחנות.

<יהונתן קריספין: שיפרידו את הרציפים, ואם אין מקום בתחנה הזו אז קחו חלק מהנסיעות למקום אחר.

<יהונתן קריספין: אל תשאירו את כולם שם.

<יהונתן קריספין: אין מצווה להשאיר את כולם במקום אחד.

<יהונתן קריספין: תפזר את החלוקה, תחלק את זה, ואז אין בעיה.

<יהונתן קריספין: אם לחלק מהאוטובוסים אין מקום פה, תוציא אותם למקום אחר.

<יהונתן קריספין: תבנה חניון במקום אחר – תתחילו משם.

<יהונתן קריספין: אתה מביא את כולם למקום אחד, אתה עושה צוואר שם ולא יכולים לצאת.

<יהונתן קריספין: זה בלתי אפשרי.

<יהונתן קריספין: גם זיהום האוויר בתחנה המרכזית בירושלים - כל הדברים האלה.

<יהונתן קריספין: באשדוד אנחנו מחכים שנה וחצי - - -

דב חנין: אדוני, התפיסה הזו היא תפיסה מאוד מאוד מיושנת של תחבורה ציבורית.

דב חנין: במקום להבין שתחבורה ציבורית היא מערכת שצריכה לעבוד כרשת, עדיין אנחנו נמצאים בתפיסה של מרכזים שלשם כל האוטובוסים צריכים להגיע ומשם הם צריכים לצאת.

דב חנין: זו תפיסה ששייכת למאה ה-19.

דב חנין: אבל מה לעשות?

דב חנין: אנחנו במאה ה-21, ומשרד התחבורה עדיין לא השתכנעו בזה.

<יהונתן קריספין: כנ"ל גם כן בסעיף 168א.

<יהונתן קריספין: יש נהגים מבוגרים, מעל גיל 60, שרוצים להגיע לפנסיה בכבוד.

<יהונתן קריספין: אי-אפשר להגיד לו: בוא, תעבוד 12 שעות בשביל להתפרנס.

<יהונתן קריספין: ארבע-חמש שעות הוא לא קם מהכיסא שלו.

<יהונתן קריספין: אני רואה אישה אחרי חופשת לידה שנוהגת.

<יהונתן קריספין: היא רוצה לחזור לעבוד בהגה, אבל היא לא יכולה לחזור אחרי חופשת לידה.

<יהונתן קריספין: היא אומרת: איך אני אחזור?

<יהונתן קריספין: איפה שעת הנקה?

<יהונתן קריספין: יש נשים אצלנו ששואבות חלב אחרי הנקה, הן מניקות את הילדים.

<יהונתן קריספין: היא רוצה בהפסקה שלה לשבת ולשאוב ואין לה את האפשרות.

<יהונתן קריספין: היא אומרת: אני מתפטרת.

<יהונתן קריספין: אנחנו לא מעודדים אותן לחזור לענף הזה אחרי לידה, ואנחנו לא מעודדים את המבוגרים להישאר בענף הזה.

<יהונתן קריספין: נהג צעיר שרוצה להתחתן אומר: יש לי סידורים לחתונה.

<יהונתן קריספין: מה זאת אומרת אתה תפתח סידור?

<יהונתן קריספין: אין נהגים ספיירים.

<יהונתן קריספין: אז הוא לא מתחתן.

<יהונתן קריספין: אנשים לא רואים משפחה וילדים.

<יהונתן קריספין: יש עבודות בפיצול.

<יהונתן קריספין: אבל לא נדבר על פיצול אלא על זה שאדם מתחיל מחמש בבוקר ובעשר הוא הולך הביתה.

<יהונתן קריספין: האם הוא ראה את הילדים?

<יהונתן קריספין: בשתיים עשרה-אחת הוא חוזר למשמרת.

<יהונתן קריספין: הוא חוזר בתשע בערב הביתה.

<יהונתן קריספין: בואו נכניס את זמן הנסיעות שאנחנו מביאים נהגים מהצפון לעבוד בירושלים.

<יהונתן קריספין: משנעים נהגים מכל המדינה ומשכירים להם דירות.

<יהונתן קריספין: אני נותן לאדם שגר בצפון דירה בפתח תקוה והוא לא רואה את המשפחה שלו שבוע כי אני צריך נהגים.

<יהונתן קריספין: אנשים לא רואים משפחות, לא רואים תנאים, לא שירותים.

<יהונתן קריספין: זה כבר מגיע למצב כמו שאמר אדוני היושב-ראש בתחילת הישיבה, אנחנו נתגעגע עוד למצב הזה.

<יהונתן קריספין: זה מה שהולך לקרות.

<יהונתן קריספין: אנחנו מסתובבים כל היום ומשכנעים אנשים: תישארו בענף, אל תעזבו אותנו.

<יהונתן קריספין: כי אני יודע שכל אחד שעוזב דופק את החבר שלו.

<יהונתן קריספין: במקום שלחבר תהיה הגדרה של 40 דקות, תהיה לו עכשיו הגדרה של 25 דקות.

<יהונתן קריספין: וזה לא מעניין, אתה תצא ב-25 דקות האלה.

<יהונתן קריספין: ואז הוא נוסע והוא מזדרז, והוא בלי אוויר והוא צריך סיגריה, והוא צריך זה.

<יהונתן קריספין: למה?

<יהונתן קריספין: המנקה בערב צריך לאסוף לי את כל הבקבוקים בעגלה של סופרמרקט של שתן והוא אומר לי: מה הנהגים משאירים באוטובוס.

<יהונתן קריספין: מה אני יכול להגיד לנהגים?

<יהונתן קריספין: איפה תתפנו?

<יהונתן קריספין: אי-אפשר, צריך למצוא פתרון להגדרות, לתקנה 168.

<יהונתן קריספין: צריך למצוא תחנות שירותים.

<יהונתן קריספין: כל קבלן בנייה שבונה בניין, בונה לפח האשפה ביתן.

<יהונתן קריספין: אבל כשמגיע לבנות תחנת אוטובוס, לא יבנו שירותים שם לנהג.

<יהונתן קריספין: ואז באים לרשות המקומית והיא לא נותנת אישורים לשים שום מבנה של שירותים.

<יהונתן קריספין: אתה בא למשרד הכלכלה והוא אומר לך: אתה רוצה ותק ענפי, כמו שאמר דרור לנו בישיבה הקודמת?

<יהונתן קריספין: זה תלוי בכם, תאשרו את זה, אנחנו ניתן להם את זה.

<יהונתן קריספין: אין לנו בעיה.

<יהונתן קריספין: זה נופל בין הכיסאות, בין משרד התחבורה, בין משרד הכלכלה, המשרד לביטחון הפנים שנותן את הדוחות לנהגים שמפריעים בתנועה.

<יהונתן קריספין: תנו לנו לעבוד.

אורי מקלב: מה הדבר המרכזי שאתה חושב שיכול לשפר את המצב?

דב חנין: לא, צריך ממשלה במדינה הזו.

דב חנין: זה ממש חסר לנו.

<קריאה: לא צריך ממשלה בשביל כל דבר.

דב חנין: צריך ממשלה, צריך שיהיה מישהו שיעשה סדר.

דב חנין: אדוני, הבעיה היא שלא נותנים לכוחות השוק לעבוד.

דב חנין: הרי הרעיון הוא מאוד פשוט.

דב חנין: אם יש מחסור כזה עצום בנהגים, תעלו את התנאים ואת השכר כדי שיבואו אנשים לעבוד בנהיגה.

דב חנין: מי עומד כחומה בצורה נגד כוחות השוק?

דב חנין: ממשלת ישראל.

<קריאה: השיטה של המכרזים.

<יהונתן קריספין: אני חושב שיחזירו את כל התגמולים לחברות והחברות יתנו יותר תקציבים לעובדים, ויתנו יותר משאבים וחניונים, יחזירו לרשויות המקומיות את הטיפול בתחנות ויחזירו לרשויות המקומיות את האחריות על חניונים, ועל כל הדברים האלה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש הבין למה הוא התכוון כשהוא אמר שיחזירו את התגמולים?

דב חנין: כן, כן.

אורי מקלב: דיברנו על זה.

אורי מקלב: חלק מהמכרז, מהזיכיון, אדוני היושב-ראש, זה כמה כסף הם מחזירים למשרד התחבורה על המחיר שקבעו להם.

אורי מקלב: יש כאן כל כך הרבה רמזים, דיברתי עם דרור - לא הכתובת, לא אצלנו.

אורי מקלב: מי באמת הכתובת?

אורי מקלב: אנחנו מפנים את זה לחברות התחבורה הציבורית או למשרד התחבורה?

אורי מקלב: למי אנחנו מכוונים?

דב חנין: יש פה מנגנון שהוא לגמרי לגמרי לקוי, אבל הוא מתחיל ונגמר בממשלה.

דב חנין: מי שמנהל את התחבורה הציבורית במדינת ישראל, בסוף זו הממשלה.

דב חנין: הממשלה מעורבת עד פרטי הפרטים.

דב חנין: אדוני מדבר על פעולת השוק, אבל זה לא שוק.

דב חנין: זה משהו מאוד מוזר מה שקורה בתחום התחבורה הציבורית.

דב חנין: אני לא חסיד נורא גדול של פעולה חופשית של כוחות שוק, אני לא מאמין בזה.

דב חנין: אבל אני אומר, לפחות תיתנו לשוק לעבוד, משהו.

דב חנין: זה יותר טוב מאשר האבסורד הנוכחי שאנחנו נמצאים בו.

אורי מקלב: אם אנחנו בתוך המכרז נוסיף את הפקטורים האלה שתנאי ושכר הנהגים יהיה נקודות זיכוי לחברה כדי לזכות, דהיינו, כמה שהחברה נותנת שכר - - -

<אלי בליליוס: אורי, אבל אתה מדבר על העתיד.

<אלי בליליוס: לא על העבר ולא על ההווה.

אורי מקלב: אפשר לשנות גם היום.

<אלי בליליוס: במכרזים הבאים יהיה.

<אלי בליליוס: ברשותכם, אנחנו נמצאים פה בוועדת הכלכלה ולא בוועדת הבריאות ולא בוועדת איכות סביבה ולא ועדה אחרת.

<אלי בליליוס: מן הראוי שיהיה פה בוועדת הכלכלה נציג אוצר, ולשמחתי נציג אוצר הגיע.

<אלי בליליוס: רוב הבעיות שהעלינו פה הן בעיות שהן בכסף, הן כלכליות.

<אלי בליליוס: מדברים פה על שעות נוספות, המפעילים לא רוצים לתת לנהגים שעות נוספות.

<אלי בליליוס: זה עולה לנו כסף, 25%, 50%.

<אלי בליליוס: למה אנחנו נותנים?

<אלי בליליוס: כי יש לנו חוסר נהגים.

<אלי בליליוס: יש מספיק נהגים במדינת ישראל.

<אלי בליליוס: עם כל הכבוד למרב"ד ולכל העולם, אנחנו לא רוצים שנהגים שהתחילו ללמוד אתמול נהיגה על ההגה בתוך שלושה חודשים.

<אלי בליליוס: הם עושים גם הרבה מאוד נזקים.

<אלי בליליוס: פעם באגד היית צריך שנה עד שהיית רואה נוסע.

<אלי בליליוס: היום אין דבר כזה, היום כל אחד עם רישיון נהיגה עולה על הקו.

<אלי בליליוס: יש בארץ, להערכתי, לפחות 15,000 נהגי אוטובוסים.

<אלי בליליוס: יש נהגים אוטובוסים באיו"ש, יש נהגי אוטובוסים בעזה וגם אותם אפשר להביא.

<אלי בליליוס: עם כל הכבוד, אנחנו מביאים הרבה עובדים.

<אלי בליליוס: אפשר להביא עוד.

<אלי בליליוס: הבעיה מתחילה ונגמרת בזה שהמקצוע הזה לא מושך כי לא מקבלים מספיק כסף, לא יעזור שום דבר.

<אלי בליליוס: אם אותו נהג יקבל על 200 שעות עבודה 13,000 שקל, ירוצו לפה נהגים.

<אלי בליליוס: ברור שאף אחד לא רוצה לעבוד 270 שעות בשביל להגיע לשכר.

<אלי בליליוס: זאת הבעיה האמיתית שאנחנו מתעלמים ממנה.

דב חנין: אתה יודע, יש שיר של ברכט על הטנק.

דב חנין: גם הטנק צריך בסוף נהג.

דב חנין: אבל כל עוד הם ימשיכו לא להסתכל על העובדים אז בסוף גם לא יהיו עובדים ברכבת - - -

<אלי בליליוס: אני לא בא להתווכח איתך על נושא העובדים.

<אלי בליליוס: העובדים היום מיוצגים במרבית החברות.

<אלי בליליוס: גם בסופרבוס היה עכשיו הליך שהוא מאוד מודרני וחדשני.

<אלי בליליוס: היו בחירות ויש ארגון עובדים.

<אלי בליליוס: הבעיה היא שאנחנו צריכים לתת העדפה לאומית לתחבורה ציבורית, ובמיוחד אוטובוסים.

<אלי בליליוס: לרכבת אין בעיית כספים, לכבישים אין בעיית כספים.

<אלי בליליוס: דרור גנון יושב פה.

<אלי בליליוס: אני חושב שאין אדם שעשה למען תחבורה ציבורית במדינת ישראל יותר מדרור.

<אלי בליליוס: הוא לא יכול לבד, עם כל הכבוד.

<אלי בליליוס: יש פה אוצר והאוצר צריך לשים פה כסף.

<אלי בליליוס: נהג אוטובוס צריך כסף.

<אלי בליליוס: אנחנו מסיעים 700 מיליון נוסעים בשנה, לא 70 מיליון כמו הרכבת עם 60 מיליארד שקל תקציב פיתוח.

<אלי בליליוס: תודה.

דב חנין: הנקודה ברורה.

דב חנין: אדוני, תודה.

דב חנין: מר יער אמיר, אני מניח שאין לך הרבה מה להוסיף אלא להגיד: אני מסכים, כמו השופט מני בזמנו.

דב חנין: אבל אם יש לך כמה משפטי תוספת, בבקשה.

<יער אמיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

<יער אמיר: הרוב נאמר, כמו שאמרת.

<יער אמיר: בסופו של דבר, הבעיה היא שהמחסור החמור בנהגי התחבורה הציבורית מוביל למצב שגם יש בעיה לתת את השירות שהחברות אמורות לתת לנוסעים.

<יער אמיר: ויותר מזה, החברות לא יוכלו לעמוד בתוספות השירות שמתוכננות ומתוקצבות בתקציבי 2017 ו- 2018.

<יער אמיר: גם אם יגיעו 5,000 איש שיגידו שהם רוצים להיות נהגי תחבורה ציבורית ויעמדו היום בתור, ייקח שנה לפחות בתהליך הנוכחי להכשיר אותם ולהכניס אותם לעבודה בחברות.

<יער אמיר: המינימום של המינימום זה תהליך של שנה.

<יער אמיר: זאת אומרת, יש פה צורך להקים צוותים.

<יער אמיר: הרשות הלאומית לתחבורה ציבורית עושה המון כדי לסייע בנושא של הכשרת נהגים, אבל הבעיה היא שהסמכויות הן לא אצלם.

<יער אמיר: הסמכות היא באגף הרישוי, הסמכות היא במרב"ד, הסמכות היא במשרד הכלכלה, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים היום, ואין שום יכולת לקדם את הדברים האלה.

<יער אמיר: אם לא יהיה איזשהו תכלול של כל הפעילות הזו ואם לא תהיה התגייסות של כל המשרדים הרלוונטיים ושל כל הגורמים הרלוונטיים, לא יהיה שום פתרון למשבר הזה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אני רוצה לתת את רשות הדיבור למר שוקי שדה מנכ"ל ארגון חברות ההסעה.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

<שוקי שדה: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

<שוקי שדה: נראה לי ששכחו פה בדיון שישנם עוד נהגי אוטובוס שאינם מופיעים בתחבורה הציבורית.

<שוקי שדה: אני רוצה לבוא ולומר שמערכת ההסעות הפרטיות מסיעה ביום למעלה ממיליון אנשים, ילדים וטף.

<שוקי שדה: כך שאם ניקח את מכלול האוטובוסים שיש בתחבורה הציבורית מול התחבורה הפרטית בגרשיים, אנחנו נראה שיש יותר אוטובוסים בתחבורה הפרטית.

<שוקי שדה: נהגי האוטובוס הם נהגים שהם כוללים את כל המערך, הן מערך התחבורה ציבורית והן של הנהיגה הפרטית.

<שוקי שדה: אני מדבר על אוטובוסים.

<שוקי שדה: חשוב מאוד לציין, כבוד היושב-ראש, שאנחנו לא יכולים לייבא נהגים.

<שוקי שדה: מערכת ההכשרה של נהג לאוטובוס - הוא לא יכול להגיע מחו"ל, הוא חייב לדעת עברית במערכת ההכשרה שלו.

<שוקי שדה: התוצאה מביאה לכך שלמשאיות כן יכולים לייבא נהגים.

<שוקי שדה: הוא יכול לדבר עם החצץ והזיפזיף ואין לנו בעיה.

<שוקי שדה: אנחנו לא יכולים, לנו יש אנשים.

<שוקי שדה: התוצאה היא שצריך לעשות איזה פעולה.

<שוקי שדה: כמו שמייבאים פועלי בניין אפשר גם לייבא נהגים לטובת המשאיות, ושם חסר גם כן אלפים.

<שוקי שדה: את מה שיש פה בארץ צריך לתת לטובת התחבורה הציבורית והפרטית כדי להסיע את האנשים.

<שוקי שדה: כל הזמן אנחנו באים לפה ומדברים על בעיות הנהג.

<שוקי שדה: לא נותנים פתרונות לנהג.

<שוקי שדה: בזמנו הצענו מספר פתרונות.

<שוקי שדה: אחד הפתרונות זה לתת מקצוע מועדף לנהג.

<שוקי שדה: אנחנו מוכנים לשלם את ההכשרה ולשלם את הכול.

<שוקי שדה: אני מדבר על מקצוע מועדף לנהג שיוצא מהצבא.

<שוקי שדה: אנחנו רוצים להכשיר אותם, אנחנו נשלם.

<שוקי שדה: לא רוצים מהם כסף.

<שוקי שדה: הכול נכשיר לטובתנו.

<שוקי שדה: חסרים לנו למעלה מאלף נהגים, האוטובוסים פשוט עומדים.

<שוקי שדה: מעבר לזה, חשוב לציין שבאנו בהצעה למשרד התחבורה.

<שוקי שדה: משרד התחבורה הלך לקראתנו וכרגע יש דיון משלים.

<שוקי שדה: הגדלנו את כמות האנשים בהסעות באוטובוסים זעירים ל-19 מקומות במקום 16.

<שוקי שדה: שינינו את רישיון הנהיגה ל-19 מקומות כאשר כרגע ישנה בעיה שאת הכלי צריך להכשיר ל-19 מקומות וזה הרבה כסף.

<שוקי שדה: בגלל שצריך להכשיר את הכלי ל-19 מקומות נוצרת בעיה, והסכומים הם בעשרות אלפים ואנשים לא עושים את זה.

<שוקי שדה: יש לנו דיון במשרד התחבורה בעניין הזה ואני מקווה שזה ייגמר.

<שוקי שדה: על-ידי זה נוכל להוציא עוד כמות נהגים של אוטובוסים החוצה לטובת האוטובוס מאשר שינהגו באוטובוס זעיר.

אורי מקלב: 19 מקומות - איזה סוג של נהג זה מצריך?

<שוקי שדה: נהג אוטובוס זעיר.

<שוקי שדה: הוא עובר קורס של אוטובוס זעיר של 108 שעות וצריך רישיון למשא שיא 1, משא קל, והוא יכול עד 19 מקומות.

<שוקי שדה: כרגע לא מכשירים את הרכב עצמו.

<שוקי שדה: היתה ועדה, משרד התחבורה עשה עבודה מצוינת, והוועדה הזו הכשירה את רישיון הנהיגה.

<שוקי שדה: רישיון הנהיגה הוכשר, הרכב לא הוכשר.

<שוקי שדה: התוצאה היתה שאי-אפשר לעשות את ההעברה של הנהגים מנקודה לנקודה.

<שוקי שדה: אפשר לעשות את זה, זה בדיון עם משרד התחבורה, ואנחנו עושים את זה.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: גברתי נציגת משרד העבודה, מה יש לך להגיד על כל נושא מעמד הנהג, זכויות הנהגים, תנאי העבודה?

<רינת כהן: שמי רינת כהן, ואני סגנית מנהל האגף להכשרה מקצועית.

<רינת כהן: לכן, אני פה לא בתוקף מה שנקרא נושאים של חוקי עבודה, אלא רק בנושא הכשרות.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: אני רק מבקש שלדיון הבא יגיע גם נציג שמתעסק בתנאי עבודה.

דב חנין: אתם משרד העבודה, אתם אמורים להתעסק גם בתנאי העבודה, בתנאי העובדים.

דב חנין: נציג המשמר החברתי נמצא אתנו?

דב חנין: לא נמצא אתנו אז לא צריך.

אורי מקלב: מה עם האוצר?

דב חנין: תיכף אנחנו מגיעים למשרד האוצר.

דב חנין: הראל, נציג משרד האוצר למי שלא מכיר, אעשה לך תקציר הפרקים הקודמים.

דב חנין: אגיד לך את זה במילה אחת: שערורייה, שערורייה.

דב חנין: מה שקורה כאן זה לא פחות משערורייה.

דב חנין: יש במדינת ישראל אלפי אנשים שמסתובבים עם רישיון לאוטובוס שלא עובדים באוטובוס וזו הבעיה הקטנה.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שיש אלפי אנשים שעובדים היום באוטובוס ומחר לא יעבדו באוטובוס כי אי-אפשר לעבוד בתנאים האלה, אי-אפשר לעבוד בשכר הזה, אי-אפשר לעבוד בצורה שלא מכבדת את הנהגים.

דב חנין: אי-אפשר לעבוד כשאין לך שירותים, אי-אפשר לעבוד כשאתה אישה שחוזרת מחופשת לידה ולא יכולה להניק.

דב חנין: אי-אפשר לעבוד במקצוע הזה.

דב חנין: הדבר הזה מייצר נזקים פנטסטיים.

דב חנין: הוצאתי מכתב לשר האוצר, לשר הכלכלה בזמנו, לשר התחבורה, והתוצאה היתה אפס עשייה, אפס עשייה בשנה האחרונה כדי לפתור את המשבר שאנחנו נמצאים בו.

דב חנין: להיפך, הבעיות רק התגברו.

דב חנין: אני יושב פה עם המפעילים, לא רק בישיבה הזו, ואני שומע שמצוקת המחסור בנהגים הולכת וגדלה, הולכת וגדלה.

דב חנין: יש חוקי כלכלה בסיסיים.

דב חנין: אני יודע שבמשרד האוצר יש היום השקפת עולם מאוד מאוד קפיטליסטית.

דב חנין: הם אומרים: תנו לשוק לעבוד, היצע וביקוש.

דב חנין: נכון?

דב חנין: זה מה שאתם מאמינים, ויושב לידך חבר הכנסת מקלב.

דב חנין: עבורכם זה עשרת הדיברות האמיתיים - היצע וביקוש.

דב חנין: אבל מה לעשות?

דב חנין: למה אין ביקוש לעבוד בתחום נהגי אוטובוס?

דב חנין: כי פשוט לא נותנים מספיק תנאים.

דב חנין: אם לא תיתנו מספיק תנאים, ההכשרה תהיה שעתיים.

דב חנין: שעתיים הכשרה - זה הכיוון שעוד מעט נגיע אליו.

דב חנין: תהיה הכשרה של שעתיים לנהגי אוטובוס, והיא תיעשה כולה בהתכתבות.

דב חנין: אפילו בכלל לא יהיה צורך להגיע, הכול יהיה בהתכתבות.

דב חנין: ועדיין אותו אדם אחרי שיעבור את ההכשרה של השעתיים, יגיד: אני לא רוצה לעבוד שם כי אני רוצה שירותים, אני רוצה גם לנוח קצת.

דב חנין: ומה לעשות?

דב חנין: זה גם עבודה עם המון המון אחריות, זה המון כאב ראש.

דב חנין: יש פיקוח, יש משטרה, יש ציבור לקוחות שהוא חסר סבלנות.

דב חנין: לא רוצה להתעסק בדבר הזה, אני יכול להרוויח הרבה יותר בתחום אחר.

דב חנין: לכן, אם אתם לא תעשו פה שינוי גדול, ואני פונה, קודם כל, לשלושת המשרדים.

דב חנין: גברתי לא נציגת האגף הרלוונטי, אבל אנא.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה הרי ייצא מכתב לשר כץ, וייצא מכתב לשר כץ, וייצא לשר כחלון.

דב חנין: אנחנו לא מתכוונים לוותר כי נראה לי שמתוך כל מיני גישות מאוד מאוד צרות הממשלה נמצאת במלחמה נגד הנהגים בתחבורה הציבורית.

דב חנין: במלחמה הזו נופלים קורבנות.

דב חנין: זה לא רק הנהגים שהם כמובן נפגעים, זה לא רק החברות המפעילות שנמצאות במצב של מכרזי הפסד והן לא יכולות באמת לתמרן ולמתוח את החבל הזה לכל הכיוונים.

דב חנין: מי שמפסיד זה הציבור.

דב חנין: אני מכיר את הסיסמא הזו של לקדם את התחבורה הציבורית, זו סיסמא נהדרת.

דב חנין: מה לעשות?

דב חנין: מאחורי הסיסמא הזו יש המון המון פרטים.

דב חנין: הפרטים נראים כמו תחנות אוטובוס מתקבלות על הדעת, כמו נהגים שכדאי להם לעבוד והם יבואו לעבוד בתחבורה ציבורית.

דב חנין: זה כל הפרטים האלה, אחרת אנחנו נשארים בעולם הסיסמאות.

דב חנין: כל מה שאמרתי סיכמתי במילה שהיא אולי נשמעת חריפה, אני יודע, אבל היא מתונה יחסית למצב – "שערורייה".

דב חנין: אז מה בדעתו של משרד האוצר לעשות בעניין השערורייה הזו?

אורי מקלב: אני מבקש שהוא יתייחס גם לחלק מהפתרון שגם דיברנו עליו והוא להכניס את תנאי שכר הנהגים ותנאי הנהגים לחלק מהמכרז.

אורי מקלב: זאת אומרת, מכרז הפוך שנותן נקודות זכות במקום להחזיר תמלוגים.

דב חנין: למשל, במקום שלוש נקודות, 15 נקודות.

<הראל שליסל: קודם כל, הממשלה עשתה כמה וכמה צעדים בסיפור הזה של נהגים בתחבורה הציבורית.

<הראל שליסל: העלתה ב-20% את שכר הנהג.

דב חנין: הגענו למסקנה בדיון הזה שזה לא מספיק.

דב חנין: אנחנו רוצים להעלות את השכר הזה ל-55 שקלים.

<הראל שליסל: שניה, תן לי רגע לגעת בכל, ואז - - -

<שלמה כהן: הוא חושב שאנחנו תאילנדים.

<שלמה כהן: אני נלחמתי במדינה הזו, לא תאילנדי.

דב חנין: חברים, אל תעזרו.

<שלמה כהן: אבל זה מעליב מה שהוא אומר.

<שלמה כהן: מעליב, תעבוד אתה ב-30 ומשהו שקל.

דב חנין: רגע, סליחה.

דב חנין: הראל, אתה הרי כלכלן.

דב חנין: אתה איש מקצוע.

דב חנין: באמת העליתם את השכר, אני לא מתווכח.

דב חנין: אבל זה לא עוזר, אנשים לא מגיעים.

דב חנין: אותם אלפי אנשים שיש להם רישיון לא באים לתחבורה הציבורית.

דב חנין: יש שתי תשובות: או שאנשים לא מעודכנים.

דב חנין: העליתם את השכר ל-39, זה נורא כדאי לעבוד בתחבורה ציבורית, פשוט אנשים הם טמבלים והם לא יודעים מה טוב להם.

דב חנין: זו תשובה לא מוצלחת.

דב חנין: התשובה היותר המוצלחת היא שכנראה זה לא מספיק.

<הראל שליסל: או שיש בעיה בהליך הגיוס של נהגים.

דב חנין: לא.

דב חנין: יש אלפי נהגים עם רישיון, עברו את כל התהליך.

<הראל שליסל: אני לא יודע בדיוק - - - של נהגים .

<הראל שליסל: היום אם אדם רוצה להיות נהג בתחבורה ציבורית, לוקח סדר גודל של שנה.

<הראל שליסל: נכון, דרור?

<הראל שליסל: תקן אותי אם אני טועה.

<דרור גנון: שמונה חודשים.

דב חנין: הראל, יש לי אליך שאלה.

דב חנין: מה אתה עושה ביום שישי בבוקר?

דב חנין: אני מזמין אותך לנסוע איתי בעשרה קווי אוטובוס ביום שישי בבוקר, ונטייל ביחד.

דב חנין: אנחנו ביחד נשאל את הנהגים מי רוצה להישאר בתחום.

דב חנין: אני אומר לך ששבעה או שמונה מתוך עשרה יגידו שהם לא רוצים.

<הראל שליסל: אפשר לעשות עכשיו סקר כל מיני ענפים במדינה, מה אנשים רוצים להישאר ומה אנשים לא רוצים להישאר.

דב חנין: אבל פה יש לנו משבר.

<הראל שליסל: שני דברים: קודם כל, הממשלה גם העלתה את שכר הנהג וגם שיפתה מפעילים קיימים בצורה מלאה על העלאת שכר הנהג.

<קריאה: לא בצורה מלאה.

<הראל שליסל: הדבר השני, ומה שחבר הכנסת מקלב אמר, זה הסוגיה של המכרזים.

<הראל שליסל: בגדול, בכוחות השוק של היצע וביקוש, שכר הנהג אמור להיות מגולם במכרז.

<הראל שליסל: לכאורה זה נופל על המפעיל, אבל הממשלה אומרת: רגע, אני גם מוכנה לתת לך תמריץ שתבוא ותיתן שכר נהג גבוה.

<הראל שליסל: אני לא רוצה להיכנס האם זה שלוש נקודות, ארבע נקודות.

<הראל שליסל: התמריץ הוא עשרות מיליוני שקלים, וזה תמריץ מאוד משמעותי שהוא ודאי פועל להעלאת שכר הנהג בשוק.

<הראל שליסל: אנחנו חושבים שהן זה והן העלאה שכבר תוקצבה ל-39 שקלים אמורה לייצר איזשהו אפקט.

<הראל שליסל: הוא לא קורה תוך יום ולא תוך יומיים.

<הראל שליסל: כרגע צריך לראות שלאדם שרוצה לנהוג יש הליך הגיוני ושהוא צריך עכשיו ללכת למכון הרפואי לבטיחות בדרכים ולחכות שם ארבעה חודשים לאישור רפואי.

<הראל שליסל: ברגע שנראה שצוואר הבקבוק הזה נפתח נראה איזשהו אפקט בשוק, לדעתי.

<אפי רוזן: אגב, גם זה לא מסובך כי זה נפתר עם חמישה רופאים.

<אפי רוזן: אני לא מנהל המכון הרפואי.

<אפי רוזן: חמישה רופאים שהאוצר ישים שם, זה ייפתר.

<אלי בליליוס: הראל, שום חברה, עם כל הכבוד, לא יכולה לרשום 45 שקל במכרז על 300 או 400 נהגים כשיש לה עוד אלף בבית שמקבלים 39.

<אלי בליליוס: הרי באותו היא תצטרך להעלות אחורה גם ל-45.

<אלי בליליוס: זה משפט יפה, לדבר על העתיד הוא משפט יפה מאוד.

<אלי בליליוס: הבעיה היא לא העתיד, הבעיה היא הסכמי העבר והסכמים של העובד.

<הראל שליסל: חברות רשמו סכומים יפים, אני לא יכול להיכנס למה.

<הראל שליסל: חברות רשמו גם יותר מ-39.

<אלי בליליוס: כשהעליתם ל-39, תסלח לי, זה היה אחרי שנתיים או שלוש של משא ומתן אינטנסיבי ומטורף.

<אלי בליליוס: ברגע שהוא הסתיים ולא שיפיתם אותנו בצורה מלאה - -

<הראל שליסל: כמעט מלאה.

<אלי בליליוס: - - ולא ביום הראשון אלא בחמש שנים.

<אלי בליליוס: זה היה שלוש שנים אחרי שה-39 היה אפקטיבי.

<אלי בליליוס: היום האפקטיבי הוא כבר 45 – 50, אני כבר אומר לכם.

<אלי בליליוס: זה שאתה שם את זה במכרז הבא, למי אתה עוזר?

<אלי בליליוס: אתה עוזר לחברה חדשה שעוד לא הפעילה אוטובוס אחד בימי חייה והיא שמה 45.

<אלי בליליוס: אבל כל מי שמפעיל היום לא ילך להתאבד במכרז וישים 45 כשהוא יודע שיש לו אלף נהגים בבית שיום אחד אחרי זה לא יסכימו לעבוד ב-39.

<אלי בליליוס: זה ממש לצחוק עלינו.

<הראל שליסל: אז זה למה זה לא מופיע במכרזים?

<הראל שליסל: למה אתם לא מגישים את זה במכרזים?

אורי מקלב: מפני שהוא לא יכול, מפני שהוא לא רוצה.

<שלמה כהן: ונהג של 18 שנה ירוויח כמו נהג שמתחיל היום?

<שלמה כהן: אתה יודע איפה אתה חי בכלל?

<שלמה כהן: צריכים לסגור - - - כי כולנו פראיירים.

<שלמה כהן: חבל על הדיון, לסגור את כל המדינה הזו.

<שלמה כהן: שינהג - - -, נראה אותך.

<אלי בליליוס: כשאתה נמצא בתוך ענף שיש בו שמונה חברות שמתחרות במכרזים ברור שאם אתה לא זוכה במכרזים אתה בחוץ.

<אלי בליליוס: אתה לשם חסם במכרז כמו בשמירה או בניקיון או בבנייה שמי שנתן הצעה הפסדית ייפסל.

אורי מקלב: יש שתי דרכים: דרך אחת, מי שנותן יותר מקבל יותר.

<הראל שליסל: הוא מתוגמל.

<הראל שליסל: זה נכון.

<הראל שליסל: צודק, זה קורה.

<קריאה: זה לא קורה.

אורי מקלב: אבל יש כאן עוד בעיה.

אורי מקלב: הוא אמר לך שיש גם תנאי עבודה ותנאי עבודה זה גם התנאים הפיזיים, אם יש לו בודקה או האם יש לו מקום.

אורי מקלב: חוץ מזה, האם הוא עובד מפוצל, האם אתה לוקח את העשר שעות.

אורי מקלב: זה גם נהגים ישנים יכולים להרוויח.

אורי מקלב: אם אתה אומר להם שחלק מהפרמטר לזכייה זה שיפור התנאים הפיזיים שלו, ואם יהיה לו ביתן, כוס קפה והפסקות, והוא לא יעבוד מפוצל על 10 או 12 שעות, אלא מי שייתן את העבודה – אתה עדיין לא פגעת בשכר.

אורי מקלב: ב-45 שקלים אתה משפר את התנאים שלו בתוך ה-45, ואז - - -

<אלי בליליוס: אורי, ישב לידך ראש עיריית בני ברק בעבר.

<אלי בליליוס: בעשרים שנה האחרונות אני מנסה לעשות מסוף בבני ברק.

<אלי בליליוס: אף ראש רשות מקומית לא רוצה מסוף ולא רוצה שירותים ולא רוצה אותנו.

<אלי בליליוס: תדברו גם על זה ועל מי רוצה אותנו.

<אלי בליליוס: אנחנו לא משלמים מספיק ארנונה, אנחנו צורכים שטחים גדולים, אנחנו מזהמים את האוויר.

<אלי בליליוס: לא רוצים שניכנס לתוך הרחובות שהאזרחים כן רוצים שניכנס אליהם.

<אלי בליליוס: עזוב, התחבורה הציבורית בתחתית סדר העדיפויות.

אורי מקלב: עם קצת רצון ומקצועיות, ויש לכם את זה, עם היצירתיות, איך אתם מעלים בפקטורים שלכם שהחברות התחבורה יידעו שגם הן לא צריכות לתת בתגמולים יותר אלא זה חלק מהתחרות שגם החברה השנייה מחויבת בו.

אורי מקלב: לא על זה מדובר, הפוך.

אורי מקלב: הוא יקבל יותר בתנאים וזה אומר שגם הנהגים הוותיקים יקבלו, ואז כבר שיפרת להם.

<אלי בליליוס: יתנו לנו העלאת מחיר.

<אלי בליליוס: הכסף יפתור את הכול, הפתרונות קיימים כשיש כסף.

אורי מקלב: אלי, אני גם יודע לעשות את זה.

אורי מקלב: אתה יכול להיות חבר כנסת.

אורי מקלב: אני משתדל לא לעשות לך את זה באמצע דיבור.

אורי מקלב: אבל פעם אחת, פעם שנייה, שלישית ורביעית?

אורי מקלב: רק אשלים את החלק הזה.

אורי מקלב: לכן, גם בשיפור של התנאים כבר היום בלי לפגוע בנהגים הוותיקים - להם אתה נותן יותר, ולהם אתה נותן פחות - כי כשיש לך תנאים טובים אז גם הנהגים הוותיקים מקבלים את זה.

אורי מקלב: אם אתה לא פורס את אותן עשר שעות או חמש שעות, כמה שהם עובדים, למשך 15 שעות, 16 שעות - - -

<יהונתן קריספין: - - - הם עובדים 16 שעות.

אורי מקלב: ועובדים 16 שעות ונמצאים במקום 16 שעות כי הם לא יכול לחזור הביתה.

אורי מקלב: מי שמעסיק נהג בצפיפות יותר ולא פורס את אותן שמונה שעות על 16 שעות – דברים שאתם יודעים לעשות, יש לכם היום את כל המחשוב - זה יהיה תמריץ לקבל יותר במכרז נקודות, ואז הכול ישתפר פה.

אורי מקלב: גם את נושא השכר אתם יכולים לקחת.

אורי מקלב: אם החברה תהיה כדאית אז הם יעלו גם לוותיקים.

אורי מקלב: דהיינו, אם במקום להחזיר למשרד התחבורה 200 מיליון על מכרז, וחברה לתחבורה ציבורית שזכתה במכרז בצפון החזירה 300 מיליון, יחזירו רק 100 מיליון אז ב-200 מיליון האלה הם יתנו את זה.

אורי מקלב: רק תן לו את זה בניקוד שלו והחברה השנייה גם תהיה מחויבת לתת לו את זה.

<יעקב ואחניש: הבעיה היא שהאוצר בא עם דברים שהוא לא יודע, הוא לא מבין.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: דרור, אתה פה בתפקיד הקשה של נציג משרד התחבורה.

דב חנין: גם אני יודע שאתה מחויב לתחבורה ציבורית, וגם אני יודע שאתם מנסים לעשות דברים בעניין הזה.

דב חנין: אני אגיד לך מה הציפייה שלי ממך בעקבות הדיון הזה.

דב חנין: אנחנו נוציא מכתב לשר התחבורה ואני מצפה ממך להגיע לשולחנו של שר התחבורה ולשולחנה של המנכ"לית ולהגיד לה: תשמעו, כל הפרויקטים הגדולים שאנחנו עושים בתחום התחבורה הציבורית, הכול הולך להיתקע ונתקע בפועל בגלל הסיפור הזה של מחסור בנהגים.

דב חנין: את זה חייבים לפרוץ ויכול להיות שהדבר הזה מחייב מריבה עם שר האוצר.

דב חנין: אני יודע ששר התחבורה כשהוא רצה לקדם את רכבת העמק, הוא בא למשרד האוצר ואמר למשרד האוצר בשפה פשוטה ובעברית ברורה: לא מעניין אותי כסף, הרכבת הזו תיסע.

דב חנין: אגב, הרכבת נוסעת.

דב חנין: אני לא יודע אם הגעתם אליה, כדאי לנסוע.

<דרור גנון: זאת הממשלה עשתה את זה?

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אמר שר התחבורה לשר האוצר - - -

<דרור גנון: אני שואל אם זו הממשלה כי הממשלה לא עושה כלום.

דב חנין: הממשלה לא עושה כלום, הממשלה לא עושה כלום.

דב חנין: לפעמים שר התחבורה דופק על השולחן ואז כל מה שנמצא על השולחן מתחיל לרקוד.

דב חנין: אני מציע ששר התחבורה בעקבות ההמלצה המקצועית שלך ידפוק על השולחן במשרדו של האוצר ויגיד לו: אם לא יהיה שינוי בנושא הנהגים, כל מה שאנחנו עושים בתחום התחבורה הציבורית לא יזוז, לא יזוז, לא יקרה.

אורי מקלב: אני מוכן להמר ששר התחבורה לא יודע מה שאתה יודע בנושא הנהגים.

אורי מקלב: הוא לא יודע את הבעייתיות עד הסוף כמו שאתה יודע.

אורי מקלב: אם הוא היה יודע, זה היה נראה אחרת.

<שלמה כהן: סליחה, יש מנכ"לית חדשה, שלחתי לה מספר מכתבים.

<שלמה כהן: היא אומרת לי כל הזמן: קיבלתי את מכתבך.

<שלמה כהן: תשובה לא קיבלתי מעולם.

דב חנין: אנחנו נדבר גם עם המנכ"לית.

<שלמה כהן: שלחתי לה שפיטרנו נהג שאני הייתי שותף בתור ועד עובדים והסכמתי לפיטוריו, 25 תלונות ציבור בשנתיים, 30 ומשהו תאונות, כולל נפגעים.

<שלמה כהן: שלחתי לה שפיטרנו אותו ואחרי יומיים הוא התחיל לעבוד בחברה אחרת.

<שלמה כהן: היא אפילו לא השיבה לי.

<שלמה כהן: היא לא מוסמכת, לכלום היא עציץ במשרד - - -

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אדוני, אני לא מקבל את זה.

<שלמה כהן: רק הוא קובע, - - - והשר שגוזר את הסרטים.

<שלמה כהן: היא לא קובעת כלום - - -

דב חנין: תודה, אדוני.

<שלמה כהן: עזוב אותך, היא לא שווה כלום.

<שלמה כהן: אני אסגור לך את המדינה, תזכור.

<שלמה כהן: אני אסגור לך את המדינה.

<קריאות: שלמה, די.

<קריאות: אל תעליב, אל תעליב.

<שלמה כהן: אתה רוצה שאחד ש-18 שנה הרוויח 39 יהיה כמו אחד שמתחיל מחר?

<שלמה כהן: תתבייש.

<שלמה כהן: אתה הגורם.

דב חנין: דרור, בבקשה.

<קריאה: תירגע.

<שלמה כהן: לא רוצה להירגע.

<שלמה כהן: שיסגור את אגד, אמחא לך כפיים.

<שלמה כהן: תן לנו מה מגיע לנו, קח את אגד לאימא של כץ.

<שלמה כהן: לא רוצים את אגד.

<שלמה כהן: קח, תמכור אותו.

<שלמה כהן: תביאו לנו מה מגיע לנו.

<שלמה כהן: אנחנו עובדים בתנאים של עבדים.

<שלמה כהן: אני מרוויח 7,480 שקל בחודש כי אני לא יכול לעשות שעות נוספות, הבנת?

<שלמה כהן: ואתה אומר לי אתה רוצה לחסל את דור א'?

<שלמה כהן: תספר להם שם.

<שלמה כהן: אני אביא לך את התלוש שלי.

דב חנין: תודה.

דב חנין: דרור, בבקשה.

<דרור גנון: כמו שנאמר פה, ובצדק, יש פה באמת בעיה ואנחנו מודעים לבעיה הזו.

<דרור גנון: זה לא שחלילה אנחנו אומרים שאין בעיה.

<דרור גנון: אנחנו מנסים לטפל גם בה כמה שאפשר בכל רגע נתון.

<דרור גנון: למרות שזה נראה אולי לכאורה שלא, אבל אנחנו כן.

<דרור גנון: הפתרון באמת מורכב ממספר חלקים וממספר משרדים וממספר מרכיבים.

<דרור גנון: ניסינו במהלך השנה הזו לייצר מספר פגישות גם עם משרדים אחרים בנושא של עבודה מועדפת כמו שנאמר פה קודם.

<דרור גנון: אנחנו גם מאמינים וחושבים שזה נכון.

<דרור גנון: לא קיבלנו שיתוף פעולה בעניין הזה.

<דרור גנון: אנחנו כן חושבים שצריך להגדיר את מקצוע הנהגות כמקצוע.

<דרור גנון: אני חושב שלא רק תחבורה ציבורית, גם נהגים של חברות הסעה פרטיות.

<שוקי שדה: גם שלנו, כן.

<דרור גנון: נכון, אנחנו חושבים שכן.

<דרור גנון: אני חושב שזה גם יהיה מנוף נכון אחר כך להסכמים קיבוציים כוללים בכלל המשק שגם יוכלו לייצר אחר כך את ההעברה של אותם נהגים מחברה לחברה.

<דרור גנון: כמשרד התחבורה אני לא יכול להתערב במערכת ההעסקה שבין המפעיל לנהג שלו.

<דרור גנון: אנחנו משרד התחבורה, בסוף אנחנו מייצרים מכרז.

<דרור גנון: אנחנו לא מעסיקים של הנהג ישירות למרות שאנחנו מנסים לעשות תהליכים כאלה ואחרים שאמורים לטפל, אם זה בשכר, אם זה בתנאים.

<דרור גנון: חשוב להבין שהמשקל פה הוא גם של משרד התחבורה כי אנחנו אחראים על התחבורה - נכון.

<דרור גנון: אבל המשרדים האחרים כן יכולים לתת כתף.

<דרור גנון: אני קורא, בניגוד למה שזה נשמע כרגע, כן למרכיבים האחרים בממשלה כן להתקדם עם התהליך הזה.

<דרור גנון: אני גם לא מאמין ולא חושב שהבעיה היא רק בשכר.

<דרור גנון: אני גם לא חושב שאם ניתן 43 שקלים זה גם יגרום לכך שכל הנהגים מחר בבוקר יחזרו לתחבורה הציבורית.

<דרור גנון: אני חושב שכן מכלול הבעיות שהועלו פה צריכות לקבל פתרון.

<דרור גנון: אני פה בדעה אחת עם הנהגים, שלא תחשבו אחרת.

<דרור גנון: אני לא חושב בניגוד אליכם ואין לנו כוונה או רצון לחסל אף אחד כמו שנאמר פה, לא דור א' ולא דור ב', נהפוך הוא.

<דרור גנון: אנחנו לא בכוונה כזו.

<שלמה כהן: אמרתם לנו בפנים - משרד התחבורה.

<דרור גנון: אני לא הפרעתי, הקשבתי לכם.

<דרור גנון: בבקשה תכבדו אותי.

<קריאות: - - -

דב חנין: סליחה, סליחה.

דב חנין: תנו לדרור לדבר.

דב חנין: אדוני, אני מעוניין לשמוע את התשובה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: דרור, בבקשה.

<דרור גנון: אנחנו חושבים ומבינים שמי שבסוף מייצר את כל התהליך של התחבורה הציבורית זה הנהג.

<דרור גנון: הוא בסוף זה שמתממשק עם הציבור, הוא זה שמסיע את האוטובוס והוא זה שאמור לייצר את רמת השירות שאנחנו כל כך מייחלים לה ואנחנו פועלים אליה.

<דרור גנון: לכן, אנחנו כן חושבים שצריך לטפל ובכל המרכיבים שלו.

<דרור גנון: השכר הוא אחד המרכיבים, אבל אני חושב שהקפיצה בשכר כן היתה יחסית גבוהה ביחס.

<דרור גנון: אני יכול גם להראות.

<דרור גנון: תראה לי ענף אחר שמדינת ישראל התערבה ונתנה 9 שקלים תוספת לשכר לכל סקטור במדינה הזו?

<דרור גנון: אין דבר כזה.

<קריאה: 7 שקלים.

<דרור גנון: 7 שקלים ועוד 3 שקלים שהיה בפעם הקודמת, ומייצרת הסכמים כאלה ואחרים עם מפעילים שחלקם פרטיים, חלקם הם תאגידים היסטוריים כמו: חברת אגד ודן, שאנחנו כן נכנסים.

<דרור גנון: לא היה דבר כזה.

<דרור גנון: אני כן חושב ואני מסכים למה שנאמר פה לגבי התדמית של מקצוע הנהגות.

<דרור גנון: צריך לטפל בזה.

<דרור גנון: אנחנו נעביר פה פנייה מסודרת גם למשרד האוצר ואנחנו נבקש תקציב שבו נייצר תוכנית כזו או אחרת לעידוד ולהעלאת רמת מעמד הנהג שאמורה לתת גם מענה במקום אחר.

<דרור גנון: כי בסוף נאמר פה במילים כאלו ואחרות גם שהנהג צריך להיות עם איזושהי - - -

<שוקי שדה: גם לתחבורה פרטית, לא רק בתחבורה ציבורית.

<דרור גנון: אני מדבר כרגע על נהג בכלל ואנחנו נתעסק עם המצוקה עצמה.

<קריאה: - - - צריך הסכם - - - לכל הנהגים בארץ.

<דרור גנון: בסדר, אבל זה לא הנקודה כרגע.

<דרור גנון: אני לא יכול לעשות לכם הסכם.

<דרור גנון: אם הייתי יכול לעשות דבר כזה הייתי מנסה לעזור.

<דרור גנון: אבל אני לא יכול לייצר הסכמים כאלה, זה גם לא נמצא במגרש שלנו למרות שזה נשמע שכן.

<דרור גנון: דב, אני קורא לך כיושב-ראש ועדת המשנה של התחבורה הציבורית.

<דרור גנון: דיברנו על נושא התשתיות.

<דרור גנון: לא ראיתי שוועדת הכלכלה עשתה משהו מול הרשויות.

<דרור גנון: למה אתה לא כותב לראשי הערים שיקצו לנו שטחים?

<דרור גנון: אין בעיה תקציבית.

<דרור גנון: יש לנו המון כסף לייצר את אותם מתקנים.

<דרור גנון: אני כל יום רב עם כל ראש עיר אחרת שלא יורידו לי את מה שקיים היום, כולל בני ברק - כן, כולל ירושלים, אדון מקלב.

<דרור גנון: ירושלים, בני ברק, אלעד, ביתר עילית, כל אותם צרכני תחבורה ציבורית.

<דרור גנון: אנחנו לא מקבלים שיתופי פעולה.

<דרור גנון: חשוב לי להגיד את זה.

דב חנין: אני אעשה לך את זה מאוד קצר.

דב חנין: תעביר אלינו לוועדה - -

<דרור גנון: העברתי פעם שעברה.

דב חנין: לא, לא קיבלנו.

דב חנין: - - רשימה מפורטת של כל הרשויות המקומיות ומול כל רשות מקומית מה הצורך הקונקרטי שלכם בתשתיות שחסר.

דב חנין: תעביר לנו ואנחנו - - -

<דרור גנון: אני אעביר.

<דרור גנון: אני אשמח לקריאה שלכם כוועדה לעניין הזה.

אורי מקלב: ידידי חבר הכנסת דב חנין, יושב-ראש הוועדה, בחלק מהמקומות שהוא אומר אני מאמין לו שגם בפנייה שלו וגם בפנייה שלו לא ישתנה דבר.

אורי מקלב: אבל אם זה יהיה כדאי לחברות התחבורה הציבורית הם ימצאו פתרון.

אורי מקלב: אפשר לשכור חנות, אפשר לקחת - - -

<דרור גנון: אבל למה בחנות?

<דרור גנון: מדברים על זה שהם צריכים מקום, זה לא פתרון.

אורי מקלב: אבל לא תקבל את זה.

<דרור גנון: אני רוצה לקבל.

אורי מקלב: אז אין לך, מה תעשה?

אורי מקלב: לכן לנהג לא צריך להיות שירותים?

אורי מקלב: אבל אם יהיה כסף לתחבורה הציבורית - - -.

אורי מקלב: תחנך אותם.

<דרור גנון: חבר הכנסת מקלב, התחבורה הציבורית היא לא רק בעיה שלנו ושל החברות.

<דרור גנון: היא בעיה של כל המדינה, והמדינה זה לא רק משרד התחבורה.

אורי מקלב: יש לי דרך.

אורי מקלב: תתנה תקציבי פיתוח בתור רשות מקומית בתנאי שמעמידים גם לחברות התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: תעשה את זה.

דב חנין: יש מנגנונים.

דב חנין: תעביר לנו את הרשימה ואנחנו - - -

<דרור גנון: אני אעביר, תודה על העזרה.

<דרור גנון: אני מודה לוועדה על העניין הזה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, עיריית ירושלים מקבל עשרות מיליונים על פיתוחים של תשתיות של תחבורה.

אורי מקלב: משרד התחבורה, אם אתה תעמיד את התנאי שבגבעת המבתר או בגבעת התחמושת יעמידו תנאים מינימליים לנהגים - - -

דב חנין: ההצעה של חבר הכנסת מקלב היא מצוינת.

דב חנין: אל תתנו עזרה בתחום התחבורה לשום רשות מקומית שלא מעמידה תשתיות.

<דרור גנון: נעניש את התושבים?

דב חנין: לא תענישו את התושבים.

דב חנין: אל תתנו עזרה למי שלא נותן תשתיות לתחבורה ציבורית, זה אלמנטרי פיצ'יפקס משהו קטן בקצה העיר לתחבורה הציבורית.

<דרור גנון: אוקי, זה גם יכול להיות אחד הפתרונות.

<דרור גנון: אבל אני לא חושב שבזה שאתה מעניש אתה מקבל את המענה שאתה רוצה.

<דרור גנון: אני חושב שזה צריך לבוא בשיתוף פעולה וצריך לבוא באיזושהי העלאת המודעות גם ברשויות המקומיות לצורכי התחבורה.

<דרור גנון: חשוב להבין את זה.

<דרור גנון: אני אומר את זה באופן כללי כי זה חשוב.

אורי מקלב: אתה צודק, אבל - - -

דב חנין: דרור, משפט סיכום.

<דרור גנון: משפט סיכום - אנחנו כן נמשיך.

<דרור גנון: גם בתוך הבית שלנו אנחנו צריכים לעשות סדר, גם בתוך הבית שלנו יש כמה דברים שאנחנו עכשיו מטפלים.

<דרור גנון: נאמר כאן על-ידי אגף הרישוי על פעולות שהולכות להתבצע גם בהכשרת נהגים חדשים.

<דרור גנון: מה לעשות?

<דרור גנון: יש גם נהגים שפורשים ומצאי הנהגים יורד.

<דרור גנון: אנחנו רוצים גם לייצר מצאי חדש שיגדל גם לעולם חדש של נהגות שאנחנו צריכים לחשוב איך לעשות אותו.

<דרור גנון: בכלל אנחנו יושבים יום יום עם מפעילי התחבורה הציבורית.

<דרור גנון: לא קל, לא קל.

<דרור גנון: המציאות שלנו לא קלה.

<דרור גנון: זה נכון שיש לנו הרבה תוספות שירות כי המלחמה הראשונה שלנו היתה להוסיף שירות ועכשיו אנחנו צריכים גם לייצר נהגים שיוכלו להפעיל אותו.

<דרור גנון: אנחנו גם מקטינים את השימוש בנהג כגובה כסף.

<דרור גנון: אנחנו פותחים דלתות ואנחנו הולכים לעשות את זה עכשיו באופן מסיבי ב-2017 בשלושת המטרופולינים הגדולים.

<דרור גנון: חיפה עומד להיכנס כרגע באופן מסיבי לעניין הזה, מטרופולין תל-אביב הולך להיות מורחב, וירושלים גם כן.

<דרור גנון: באר שבע - אנחנו כבר נמצאים שם.

<דרור גנון: כל התחבורה העירונית כבר ללא מגע נהג.

<דרור גנון: אנחנו נשדרג את זה.

<דרור גנון: אנחנו גם חושבים שנהג לא צריך להתעסק בדברים שלא קשורים לנהגות.

<דרור גנון: לגבי תקנה 420 - זה לטובת הבטיחות פשוט.

<דרור גנון: נהג לא יכול גם לפרוט כספים, לדבר עם נוסע, וגם לנהוג, וגם הכול.

<דרור גנון: חשוב שהוא יסיים לטפל בנוסע ואז יתחיל לנהוג.

<קריאות: - - - זה מאריך את זמן ההגדרה.

דב חנין: חברים, לא.

דב חנין: תודה לכם על הדיון הזה.

דב חנין: בעקבות הדיון הזה אני אוציא סיכום מפורט של המסקנות שלנו בוועדה.

דב חנין: אמרתי את הדברים במהלך הדיון, לא אחזור עליהם שוב.

דב חנין: אנחנו נוציא מכתבים גם לשר האוצר, גם לשר התחבורה, גם לשר העבודה והשירותים החברתיים.

דב חנין: אני מבקש את שיתוף פעולה והעזרה שלכם, גם של הוועדים, ועדי הנהגים, גם של המפעילים השונים, וגם של הארגונים שמייצגים את הציבור ואת הצרכנים של התחבורה הציבורית.

דב חנין: אני אומר לכם שאם לא יהיה לחץ של כולנו ביחד אנחנו נגיע לעוד דיון כזה בעוד חצי שנה, ואני לא רוצה להגיע לעוד דיון כזה עוד חצי שנה.

דב חנין: אנחנו חייבים להפעיל לחץ על מקבלי ההחלטות.

דב חנין: ולכן, גם המפעילים, גם הארגונים, גם הצרכנים, בואו נפיץ את הסיכומים האלה לכל הנהגים שלכם, לכל האנשים שנמצאים.

דב חנין: בואו נתחיל לייצר פה קמפיין ציבורי שיזיז את המערכת.

דב חנין: בכל זאת, נוע תנוע.

דב חנין: תודה רבה לכולם.